АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 594/594/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Губіш О.А. Провадження №
22-ц/789/1288/14 Доповідач - Дикун
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - відповідача ОСОБА_1,
котрий одночасно представляє інтереси
відповідачки ОСОБА_2; представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Борщівського районного суду
від 7 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
тлумачення змісту правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
тлумачення змісту правочину. В
обгрунтування вимог посилався на те, що
він є власником цілісного майнового
комплексу, загальною площею 8346,3 кв. м.,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. 08
лютого 2012 року між ним та відповідачами
був укладений договір купівлі-продажу,
на підставі якого останнім було
відчужено 5/100 частин вищезазначеного
майнового комплексу. Оскільки
вищезазначений договір є нечітким та
неоднозначним, відповідачі без його
відому виділили із комплексу 5
будівель, а рішенням Іване-Пустенської
сільської ради цим будівлям було
присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 та
видано свідоцтва про право власності.
На підставі вищенаведеного просив суд
розтлумачити зміст договору від 08
лютого 2012 року, а саме, що його
предметом є купівля ОСОБА_1, ОСОБА_2 у
нього 5/100 частин цілісного майнового
комплексу, а не окремих будівель.

Рішенням Борщівського районного суду
від 7 жовтня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
тлумачення змісту правочину
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_4 звернувся із апеляційною
скаргою на рішення суду, в якій просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В обгрунтування вимог апелянт вказує
на те, що договір від 08.02.2012 року має
неоднозначний та нечіткий зміст,
внаслідок чого, всупереч умовам
договору, відповідачі стали власниками
окремих будівель, а не власниками 5/100
частин цілісного майнового комплексу,
а він не може реалізувати свої права
щодо належної йому частки.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3
апеляційну скаргу заперечили, рішення
суду вважають законним та
обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як установлено судом, між
сторонами 08 лютого 2012 року був
укладений договір купівлі-продажу 5/100
частин цілісного майнового комплексу,
предметом якого є те, що ОСОБА_4
(продавець), продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(покупці) купили 5/100 частин цілісного
майнового комплексу, що знаходиться в
АДРЕСА_1 в рівних частках кожному.

Сторонами в п.1 договору
визначено, що 5/100 частин цілісного
майнового комплексу складаються з:
будова електростанції, цегла,
загальною площею 210,20 кв.м.; зазначена у
плані під літ. Г; пожежна водойма, бетон,
загальною площею 52,10 кв.м., зазначена у
плані під літ.Е; будова підстанції,
бетон, загальною площею 48,60 кв.м.,
зазначена у плані під літ. І; будова
насосної, цегла, загальною площею 24,6
кв.м.; зазначена у плані під літ. Ї;
будова з/д ваги з віткою, цегла,
загальною площею 7,10 кв.м., зазначена у
плані під літ. Й.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про тлумачення
правочину, суд виходив з тих обставин,
що при укладенні спірного договору
купівлі-продажу сторони висловили
своє волевиявлення щодо умов про
предмет договору, котрий є чітким,
зрозумілим та не викликає різного
тлумачення. Позовні вимоги фактично
стосуються зміни умов договору
купівлі-продажу, що

суперечить вимогам ст.213 ЦК України
щодо підстав тлумачення змісту
правочину.

Колегія суддів погоджується із
наведеними висновками суду, як такими,
що відповідають вимогам законодавства
та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213
Цивільного кодексу України, на вимогу
однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину. При тлумаченні
змісту правочину беруться до уваги
однакове для всього змісту правочину
значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу положень
статті 213 ЦК України, тлумачення змісту
правочину можливе за наявності спору,
тобто коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони. Метою
тлумачення правочину є з'ясування того,
що в ньому дійсно виражено.

Позовні вимоги фактично
стосуються зміни предмету правочину, а
не безпосереднього тлумачення
положень договору, умови котрого є
чіткими, зрозумілими та не викликають
різного прочитання. Зокрема, в п.1
договору сторонами визначено, що 5/100
частин цілісного майнового комплексу
складаються з: будова електростанції,
цегла, загальною площею 210,20 кв.м.;
зазначена у плані під літ. Г; пожежна
водойма, бетон, загальною площею 52,10
кв.м., зазначена у плані під літ.Е;
будова підстанції, бетон, загальною
площею 48,60 кв.м., зазначена у плані під
літ. І; будова насосної, цегла,
загальною площею 24,6 кв.м.; зазначена у
плані під літ. Ї; будова з/д ваги з
віткою, цегла, загальною площею 7,10 кв.м.,
зазначена у плані під літ. Й. (а.с.7-8). А
тому, посилання апелянта, що умови
договору є нечіткими і тлумаченню
підлягає, що предметом договору є
купівля відповідачами у нього 5/100
частин цілісного майнового комплексу,
а не окремих будівель, є надуманими.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324;
325 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Борщівського районного
суду від 7 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун