Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого : судді Купрієнка С.І.

секретаря Журавльової С.В.,
Мядзель О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Вишгороді справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-а особа
приватний нотаріус ОСОБА_3 про
визнання договору дарування ? частини
будинку недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з даним позовом в
якому просить визнати недійсним
договір дарування ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1 , укладений 26 квітня 2012
року і посвідчений приватним
нотаріусом Козелецького районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_3, між нею та ОСОБА_2

Свої вимоги обгрунтовала тим , що вона
погодилась на пропозицію дочки ,
відповідачки по справі , у нотаріуса
посвідчити довіреність на
представництво її інтересів в судах та
інших підприємствах і установах , а
договір дарування підписала помилково.

В судовому засіданні позивачка та її
представники підтримали позовні
вимоги і просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її
представники проти позову заперечують
, вважають його необгрунтованим.

3-а особа , приватний нотаріус ОСОБА_3 в
судове засідання не з*явилась , подавши
свої заперечення на пред*явлений позов.

Суд вислухавши учасників процесу ,
дослідивши письмові докази по справі
вважає ,що в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Так в судовому засіданні встановлено
, що позивачка ОСОБА_1 з грудня 2007 року
по серпень 2012 року проживала в своєї
дочки , відповідачки по справі ОСОБА_2 в
селі Олексіївщина Козелецького району
Чернігівської області.

26 квітня 2012 року позивачка ОСОБА_1
відповідно до договору дарування
частини житлового будинку
посвідченого приватним нотаріусом
Козелецького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 , та зареєстрованого в
реєстрі за №769 , подарувала ? частину
належного їй на праві власності
житлового будинку з надвірними
будівлями , розташованого в селі
Катюжанка Вишгородського району
Київської області по вулиці Південній
№8.

При цьому як вбачається з договору
дарування , сторони діяли добровільно ,
перебували при здоровому розумі та
ясній пам*яті , розуміли значення своїх
дій , були попередньо ознайомлені
нотаріусом з приписами цивільного
законодавства , що регулюють ,
укладений ним правочин ( зокрема
вимогами щодо недійсності правочину) .

Відповідно до п.3.1 Договору сторони
підтвердили , що цей договір не носить
характеру фіктивного та удаваного
правочину. Дарувальники стверджували
,що дарування здійснено за доброю волею
, без будь-яких погроз , примусу чи
насильства , як фізичного так і
морального.

Відповідно до п.3.8 Договору сторони
перед його підписанням були
ознайомлені з його змістом (ас.7).

В серпні 2012 року ОСОБА_1 вирішила
переїхати на проживання в АДРЕСА_2 ,
після чого між нею та ОСОБА_2 склались
неприязні стосунки , що спричинило
пред*явлення позову в суд.

Ці обставини підтверджуються
поясненням ОСОБА_2 , її представника , а
також частково поясненням ОСОБА_1 та її
представника.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов*язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень ,
крім випадків , встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу , іншим актам цивільного
законодавства , а також інтересам
держави і суспільства , його моральним
засадам.

Особа , яка вчиняє правочин , повинна
мати необхідний обсяг цивільнної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятись у письмовій
формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків ,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержанням в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог ,
які встановлені частинами
першою-третьою , п*ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Відповідно до ст.235 ЦК України , якщо
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину , який вони
насправді вчинили , відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину ,
який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов*язується передати у майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) власність.

Договір , що встановлює обов*язок
обдарованому вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру , не є
договором дарування.

В судовому засіданні не було
доведено , що оспорюваний договір
дарування було вчинено з метою
приховати дійсний правочин , а тому
підстави для визнання недійсним
договору дарування , відсутні.

Покази ОСОБА_1 , її представника , та
свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проте , що
ОСОБА_1 не хотіла дарувати частину
спірного будинку своїй дочці ОСОБА_2 не
відповідають дійсності , вони
спростовуються показами відповідачки
ОСОБА_2 , письмовими запереченням
приватного нотаріуса ОСОБА_3 , а також
дослідженим в судовому засіданні
копією договору дарування ? частини
житлового будинку належним чином
посвідченого 26.04.2012 року приватним
нотаріусом.

Керуючись ст.ст.10,60,212,213 ЦПК України ,
на підставі ст.ст.16,203,215,235,717 ЦК України
суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
в повному обсязі.

Рішення на протязі 10 днів з дня
проголошення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області ,
шляхом подачі апеляційної скарги через
районний суд.

Суддя