Дата документу 10.12.2014
Справа № 334/8509/14-ц
Провадження № 2/334/3169/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Турбіної Т.Ф., при секретарі
Нестеренко Ю.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Запоріжжі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання права
власності на 1/ 2 частку майна.

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що з 16.03.1990р. по 21.01.1999р.
позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_7

03.10.1998р. було придбано автомобіль марки
ГАЗ, модель 13, 1980 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
зареєстровано на ОСОБА_7 Вказаний
транспортний засіб є спільною сумісною
власністю подружжя, в рівних частках
належить кожному з подружжя. З приводу
користування цим майном між позивачкою
та ОСОБА_7 було досягнуто домовленості,
в тому числі після розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 помер, 19.03.2014р.
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
відкрита спадкова справа, відповідно
до матеріалів спадкової справи одним з
об'єктів, який складає спадкову масу, є
право власності ОСОБА_7 на вказаний
транспортний засіб.

Спадкоємцями за померлим ОСОБА_7 є його
діти, відповідачі у справі, - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_8, в інтересах якої діє
ОСОБА_4

Оскільки позивачка відповідно до норм
сімейного законодавства є власником ?
частини спірного транспортного засобу,
яка після смерті ОСОБА_7 може бути
предметом поділу між спадкоємцями,
позивачка з метою виключення належного
їй майна зі спадкової маси просить
визнати за нею право власності на ?
частку спірного автомобіля, який є
спільною сумісною власністю позивачки
та ОСОБА_7

В судовому засіданні позивачка, її
представник ОСОБА_9 позов підтримали,
просили задовольнити у повному обсязі
з наведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_10 проти задоволення позову не
заперечувала. Відповідач ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився,
заперечень проти позову не надав.

ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8, представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_11 проти позову
заперечували, посилаючись на те, що
позивачка після розірвання шлюбу
протягом трьох років не зверталася до
суду з позовом про поділ майна
подружжя, тому вказаний автомобіль
належав виключно ОСОБА_7, який весь цей
час одноособово розпоряджався
вказаним транспортним засобом.
Вважають, що після розірвання шлюбу
ОСОБА_7 компенсував позивачці вартість
її частки у спільному майні за рахунок
іншого майна. У зв'язку з пропуском
строку позовної давності у задоволенні
позову просять відмовити.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 16.03.1990р.,
шлюб розірвано 21.01.1999р., що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, серія НОМЕР_2 (а.с.6),
відмітками у паспорті ОСОБА_1 (а.с.9).

З наданого позивачкою свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 вбачається, що 03.10.1998р. був
придбаний автомобіль марки ГАЗ,
модель 13, реєстраційний номер НОМЕР_1,
1980 року випуску, колір чорний, двигун
НОМЕР_4, шасі (рама) НОМЕР_5, кузов
(коляска) НОМЕР_6, тип ТЗ легковий
лімузин, що зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_7 (а.с.5).

Факт придбання вказаного
транспортного засобу в період шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не заперечується
відповідачами у справі.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.ст. 23, 28 Кодексу про
шлюб та сім'ю України майном, нажитим за
час шлюбу, подружжя розпоряджається
за спільною згодою. При укладенні угод
одним з подружжя вважається, що він діє
за згодою другого з подружжя. В разі
поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та встановлені обставини справи
суд дійшов висновку, що спірний
автомобіль становить спільну сумісну
власність ОСОБА_1 і ОСОБА_7, частки яких
у ньому є рівними.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.10, 52). До майна
померлого ОСОБА_7 приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 19.03.2014р. заведена
спадкова справа №4/2014. Згідно довідки
зі спадкового реєстру заповіту ОСОБА_7
не залишив.

Відповідно до ст.1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно матеріалів спадкової справи,
спадкоємцями першої черги за законом є
діти ОСОБА_7 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
неповнолітня ОСОБА_8, в інтересах якої
діє ОСОБА_4 Також із заявою про
прийняття спадщини звернулася ОСОБА_5,
як мати зачатої, але не народженої
дитини від ОСОБА_7

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов`язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Виходячи зі змісту ч.2 ст. 1226 ЦК України,
можливе розпорядження не тільки вже
відомою часткою у праві спільної
сумісної власності, але і тією часткою,
яка буде визначена у майбутньому, вже
після смерті спадкодавця. Після смерті
спадкодавця може бути проведено і
визначення конкретної частки у праві
спільної сумісної власності, і виділ її
в натурі. При цьому припускається, що
частки кожного з співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не було встановлено
домовленістю між співвласниками,
законом або рішенням суду.

Доводи заперечень проти позову, що за
частку в спірному автомобілі позивачка
отримала від ОСОБА_7 компенсацію за
рахунок іншого спільного майна, є
необґрунтованими.

Сторонами у справі визнано, що як у
шлюбі так і після розірвання шлюбу
сторони у справі не укладали жодних
письмових угод між собою щодо поділу
спільного майна, користування спільним
майном, в тому числі спірним
транспортним засобом. Були відсутні
будь-які судові спори з вказаних
питань.

Пояснення позивачки, що з часу
придбання ними спірного транспортного
засобу всі рішення щодо користування
ним приймав ОСОБА_7, у разі потреби вона
використовувала транспортний засіб у
власних цілях, що не виходило за межі
їх домовленостей щодо порядку
користування транспортним засобом, не
спростовані поясненнями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_12 пояснив, що всі
рішення щодо використання спірного
транспортного засобу приймав ОСОБА_7 як
під час шлюбу з позивачкою так і після
розірвання шлюбу, видавав довіреності
іншим особам на керування автомобілем,
як використовувалися кошти, отримані
від використання автомобіля, йому не
відомо. Після розірвання шлюбу
позивачка і ОСОБА_7 підтримували добрі
стосунки, спілкувалися, жодних спорів
між ними щодо майна, придбаного у шлюбі,
ніколи не було, позивачка залишилася у
придбаній ними квартирі, мала постійне
грошове утримання, всім була
задоволена.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що познайомився
із позивачкою ОСОБА_1 у 2000 році як з
колишньою дружиною ОСОБА_7, між якими
завжди підтримувалися добрі стосунки.
Щодо спірного автомобіля всі рішення
щодо його використання, ремонту,
поліпшення приймав ОСОБА_7 Яким чином
користувалася позивачка спірним
автомобілем, йому не відомо. Після
розірвання шлюбу і до смерті ОСОБА_7 між
ними не було жодних суперечок з
майнових питань, позивачка отримувала
від нього матеріальну допомогу.

Пояснення учасників процесу, що крім
ОСОБА_1, інші особи також за потреби, за
погодженням з ОСОБА_7, користувалися
спірним транспортним засобом у власних
цілях, не спростовують доводів
позивачки, що це не суперечило порядку
користування спільним майном, що
склався.

Передбачений ч.3 ст.29 КпШС України
трирічний строк позовної давності для
вимог про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя,
застосовується, коли ці вимоги
заявлені після розірвання шлюбу, і
обчислюється починаючи з дня, коли
хтось із розведеного подружжя дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення його права на це майно після
розірвання шлюбу, про що роз'яснювалося
Пленумом Верховного Суду України у п. 10
постанови № 16 від 12 червня 1998 р. «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України». З
матеріалів справи вбачається, що
автомобіль був придбаний у період
шлюбу, шлюб був розірваний 21.01.1999р.,
після чого позивачка продовжувала
користуватися спірним автомобілем
відповідно до порядку користування
спільним майном, що склався. Після
смерті ОСОБА_7 її право власності на
частину транспортного засобу не
визнається спадкоємцями. Таким чином,
суд дійшов висновку що заява
відповідача та представника третьої
особи про те, що позивачка пропустила
строк позовної давності для
пред'явлення даного позову, оскільки
перебіг строку позовної давності
розпочався з дати розірвання шлюбу, є
необґрунтованою.

Отже, приймаючи до уваги, що спірний
транспортний засіб є майном, нажитим
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю, частки яких у ньому
є рівними, ? частина спірного
транспортного засобу належить ОСОБА_1,
а тому предметом поділу між
спадкоємцями може бути транспортний
засіб лише в частині, що належала
спадкодавцю ОСОБА_7, а належна ОСОБА_1 ?
частка спірного транспортного засобу
повинна бути виключена зі складу
спадкового майна, суд дійшов до
висновку, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину транспортного засобу марки
ГАЗ, модель 13, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 1980 року випуску, колір чорний,
двигун НОМЕР_4, шасі (рама) НОМЕР_5, кузов
(коляска) НОМЕР_6, тип ТЗ легковий
лімузин, що зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_3, виданого Запорізьким МРЕВ при
УДАІ УМВС України 14.01.1999р., у спільній
сумісній власності подружжя, яка
включена до складу спадщини після
смерті ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів після
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.