Справа № 442/4321/14
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/5763/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судових засідань: Іванової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 7 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання
неповнолітньої дитини,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Постановлено
стягувати з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), в
користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4) аліменти
на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи
з 17.06.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. Та стягувати з ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3) в користь ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_4) додаткові витрати на
утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з
17.06.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 243 гривні
60 копійок - судових витрат в дохід
держави. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3, просить рішення скасувати в
частині стягнення з нього додаткових
витрат на утримання неповнолітньої
дитини та у цій частині вимог
відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те,
що судом першої інстанції допущено
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; позивачем не
доведено обставин, що мають значення
для справи.

Суд визнав доведеним необхідність
стягнення з нього додаткових витрат на
утримання сина на підставі лише усних
пояснень позивачки, яка ствердила в
судовому засіданні, що витрачає
близько 10000 гривень на лікування сина.
Зазначений факт не відповідає
дійсності, не підтверджується жодними
документами. Захворювання, яким хворіє
син, не потребує такого вартісного
лікування, жодних документів про його
доцільність та необхідність до суду не
подано, тому рішення про стягнення
додаткових витрат на утримання суду є
необгрунтованим. Судом всупереч вимог
ст.182 СК України не враховано його
матеріальне становище, відсутність
роботи, жодного доходу не отримує,
оскільки не працює, тому прийняття
рішення про стягнення, окрім аліментів
ще додаткових витрат в сумі 400 гривень
щомісячно, є таким, що порушує його
права та унеможливлює в подальшому
його виконання.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, зобов'язаний брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами,
однак їх розмір визначається з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Такими обставинами є те, що
додаткові витрати на лікування сина
необхідні лише у випадку загострення
захворювання і носять характер
разових, а не постійних. Додаткові
витрати на дитину можуть покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно. Звідси
випливає, що у випадку необхідності
разового понесення витрат суд не мав
права прийняти рішення про стягнення
додаткових витрат щомісячно, оскільки
такої необхідності позивачем не
доведено та документів про понесення
таких витрат постійно не надано, що
свідчить про недоведеність обставин,
що мають значення для справи. Крім
цього, судом не досліджувались
обставини необхідності проходження
лікування постійно чи разово, жодних
документів, які б свідчили про таку
необхідність до суду позивачем надано
не було. Він готовий добровільно
покривати додаткові витрати на
лікування, однак після їх фактичного
понесення, ці витрати є непостійними, а
разовими.

Заслухавши суддю - доповідача,
позивача, яка заперечила апеляційну
скаргу, у відсутності апелянта, який
належним чином повідомлений про
розгляд справи, перевіривши матеріали
справи, межі та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки апелянт не погоджується з
винесеним рішенням лише в частині
задоволення вимог про стягнення
додаткових витрат на утримання дитини,
тому саме в цій частині рішення
підлягає перегляду.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони по справі з 6 березня 2008 року по
даний час перебувають у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження серія 1-СГ № 086040 від 6 березня
2008 року, актовий запис № 89 та відміткою
в паспорті позивача.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народився син - ОСОБА_5, який проживає та
знаходиться на утриманні позивача, що
також не оспорюється сторонами (а.с. 2).

Вирішуючи вимогу позивача про
стягнення з відповідача додаткових
витрат на утримання дитини в розмірі 750
грн. щомісячно, починаючи з дня
пред`явлення позову, та частково
задоволивши таку шляхом стягнення цих
витрат в розмірі 400 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 17.06.2014 року, суд першої
інстанції, обґрунтовуючи своє рішення
щодо потреби додаткових витрат на
лікування, взяв до уваги як доказ у
пітвердження цієї обставини медичний
висновку № 77 «про дитину-інваліда
віком до 18 років», виданого 17.11.2010 року
Дрогобицькою міською дитячою
поліклінікою.

З зазначеного висновку вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє та
знаходиться на обліку в лікаря з
діагнозом млявий парез правої руки з
порушенням рухової функції як наслідок
родової травми периферичної нервової
системи.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 8, 12 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного розвитку.
Батьки несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, на кожного
з батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Принцип
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини
передбачений Конвенцією ООН про права
дитини від 20.11.1991р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 Сімейного
кодексу України, той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов`язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Суд першої інстанції вірно зазначив
про обов`язок обох батьків нести
відповідні (додаткові) витрати,
пов`язані з лікуванням дитини, однак не
дослідив обставин щодо обґрунтування
розміру та порядку стягнення таких
витрат (наперед, разово чи періодично
або постійно).

В матеріалах справи, окрім наявного
висновку, який лише підтверджує
діагноз хвороби дитини, жодних інших
доказів, які б підтверджували потребу
нести такі витрати наперед, чи тих, які
б підтверджували про уже понесені
витрати немає, що унеможливлює
встановити разовість чи періодичність
або постійність таких та визначити
розмір таких.

Враховуючи наведене, доводи апелянта
в частині присудження до стягнення
додаткових витрат - заслуговують на
увагу, та рішення суду в цій частині як
ухвалене без повного дослідження
зазначених обставин слід скасувати та
у цій частині у задоволенні цієї вимоги
відмовити.

Разом з тим, за наявності доказів про
понесення чи потребу у фінансуванні
витрат, зумовлених лікуванням дитини,
позивач не позбавлена права звернення
до суду з відповідним позовом.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307 , ч.1 ст.309, ст.ст.
314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 7 липня 2014
року скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 додаткових
витрат на утримання сина ОСОБА_5 в
розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення
повноліття та в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні цієї частини вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскарженим в касаційному
порядку протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.