У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Національної
академії внутрішніх справ до ОСОБА_3
про відшкодування витрат на навчання,
за касаційними скаргами ОСОБА_3 та
Національної академії внутрішніх
справ на заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 липня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Національна академія внутрішніх справ
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування витрат на навчання,
посилаючись на те, що з 01 вересня 2005
року ОСОБА_3 було зараховано курсантом
першого курсу денної форми навчання
Київського національного університету
внутрішніх справ (далі - КНУВС) з усіма
видами забезпечення.

04 грудня 2007 року між сторонами було
укладено договір про підготовку
фахівця за державним замовленням та
його працевлаштування.

Відповідно до умов укладеного договору
відповідач навчався за рахунок коштів
державного бюджету і після закінчення
навчання повинен відпрацювати за
місцем розподілу не менше трьох років,
а у разі звільнення за власним бажанням
- відшкодувати витрати за весь період
навчання.

ОСОБА_3 звільнився за власним бажанням
з КНУВС до закінчення навчання та
встановленого трирічного терміну
перебування на службі по закінченню
навчання, вартість навчання в
добровільному порядку не відшкодував.

Національна академія внутрішніх справ
просила позовні вимоги задовольнити,
стягнути із ОСОБА_3 вартість навчання в
розмірі 17 495 грн 33 коп. та судові
витрати у справі.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва
від 18 липня 2013 року позов Національної
академії внутрішніх справ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Національної академії внутрішніх
справ вартість навчання в розмірі 17 495
грн 33 коп. та судовий збір - 229 грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
22 травня 2014 року заочне рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 липня 2013 року змінено, зменшено
суму стягнення вартості навчання до 9 785
грн 65 коп.

В іншій частині заочне рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Національна
академія внутрішніх справ просить
змінити рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а касаційна скарга
Національної академії внутрішніх
справ ‒? частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог Національної академії
внутрішніх справ апеляційний суд
виходив із того, що відповідач має
відшкодувати вартість навчання з
моменту укладання між сторонами
договору.

Однак з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Установлено, що наказом тимчасово
виконуючого обов'язки ректора КНУВС
від 22 липня 2005 року № 77дск ОСОБА_3 був
зарахований на перший курс відділення
підготовки експертів-криміналістів
навчально-наукового інституту
підготовки слідчих та криміналістів
Національної академії внутрішніх
справ України з 01 вересня 2005 року (а. с.
7).

29 листопада 2007 року між КНУВС та ОСОБА_3
було укладено договір № Кв-392 про
підготовку фахівця у КНУВС (а. с. 8‒?10).

Наказом ректора КНУВС від 19 червня 2009
року № 468 ОСОБА_3 присвоєно
кваліфікацію юриста за спеціальністю
«Правознавство» та видано диплом
спеціаліста (а. с. 12).

11 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
начальника Головного управління МВС
України в м. Києві з рапортом про
звільнення з органів внутрішніх справ
(а. с. 24).

Наказом від 30 грудня 2010 року № 1280о/с
ОСОБА_3 був звільнений у запас Збройних
Сил України з 31 грудня 2010 року ( а. с. 25).

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про
освіту» випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Указом Президента України від 23 січня
1996 року № 77/96 «Про заходи щодо
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів» встановлено, що особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу угоду, за
якою вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати в державному
секторі народного господарства
випускники відшкодовують в
установленому порядку до державного
бюджету повну вартість навчання.
Порядок працевлаштування випускників,
які закінчили вищі навчальні заклади
за рахунок коштів відповідних
юридичних та фізичних осіб,
визначається угодами між ними.

Відповідно до п. 3.1 указаного договору
передбачено, що підставами
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є дострокове розірвання
договору про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі МВС України
у зв'язку з відрахуванням особи з КНУВС:
за власним бажанням без поважних
причин; через неуспішність; за
порушення дисципліни.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору
відшкодування здійснюється в розмірі
фактичних витрат, пов'язаних з
грошовим, продовольчим та речовим
забезпеченням; оплатою комунальних
послуг і вартості енергоносіїв.

Отже, враховуючи вищезазначене
положення матеріального закону,
забезпечення відповідача здійснюється
не з моменту укладення з ним договору, а
з моменту його зарахування до
університету.

Однак апеляційний суд указаного не
врахував.

Не можна погодитися й з висновками
суду першої інстанції, оскільки судом
не встановлені та не перевірені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, щодо
нарахування суми витрат. У рішенні не
наведено розрахунків суми
заборгованості відповідача перед
позивачем.

Крім цього, у справі ухвалено заочне
рішення, а матеріали справи не містять
жодного доказу про те, що відповідач
був належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи, що, у свою
чергу, позбавило його можливості брати
участь у розгляді справи та
скористатися своїми правами,
передбаченими Конституцією України та
ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Касаційну скаргу
Національної академії внутрішніх
справ задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 липня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

І.К. Парінова