Провадження № 2/522/9491/14
17 грудня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.
при секретарі Шеян І. В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Акціонерний Банк
«Порто-Франко» про стягнення грошових
коштів та моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до ПАТ АБ
«Порто-Франко» та просить стягнути з
відповідача суму банківського вкладу в
розмірі 55 341, 58 дол. США, 3% річних за
неповернення вкладу з нарахованими
відсотками в розмірі 204 69 дол. США, пені
у відповідності до ЗУ «Про захист прав
споживачів» в розмірі 74 711, 13 дол. США,
суму упущеної вигоди в розмірі 648, 18 дол.
США, а також моральну шкоду у розмірі 100
000, 00 грн., а також витрат на правову
допомогу у розмірі 13 500, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
25 червня 2010 року між ним та
відповідачем був укладений договір
банківського рахунку НОМЕР_2 на суму 55
341, 58, 00 дол. США з нарахуванням 9, 5 %
річних за користування грошовими
Також ОСОБА_1 вказує, що він виконав
умови вищевказаного договору належним
чином, перечисливши на рахунок Банку
вищевказані кошти. Однак, ПАТ АБ
«Порто-Франко», в свою чергу, на
офіційну вимогу позивача від 14 жовтня
2014 року не повернув вищевказані кошти,
що стало приводом для звернення до суду
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином. До
суду надійшла заява представника
позивача про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі та не заперечує проти
розгляду справи в заочному порядку.
Представник відповідача ПАТ АБ
«Порто-Франко» у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Тобто, враховуючи неявку представника
відповідача за даною цивільною
справою, а також наявність відповідної
заяви позивача про винесення заочного
рішення, суд вважає можливим
розглядати справу в заочному порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2010 року
між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Порто-Франко» був
укладений договір банківського
рахунку НОМЕР_2 на суму 55 341, 58 дол. США з
нарахуванням 9, 5 % річних за
користування грошовими коштами.

Позивач належним чином виконав умови
вищевказаного договору, перечисливши
на рахунок Банку грошові кошти у
розмірі 55 341, 58 дол. США, що
підтверджується відповідною випискою
з лицьового рахунку.

Відповідно до п. 1.1 договору Банк
відкриває клієнту поточний рахунок
НОМЕР_2 в іноземній валюті та здійснює
його розрахунково-касове
обслуговування у відповідності до умов
даного договору, тарифами Банка,
вимогами діючого законодавства
України та нормативно-правовими
актами НБУ.

Відповідно до п. 2.4.2 договору
відповідач зобов'язаний видати
позивачу грошові кошти з поточного
рахунку з каси банку не пізніше ніж за
три робочих днів з моменту отримання
від позивача відповідної заявки, якщо
сума грошових коштів перевищує
еквівалент 15 000, 00 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14 жовтня
2014 року направив відповідачу заяву про
отримання 55 341, 58 дол. США з каси банку.
Проте, позивачу було відмовлено у
видачі коштів, з посиланням на
неплатоспроможність банку.

Враховуючи вищевикладені норми, та
зважаючи на те, що внесок, який
перебуває на вищезазначеному рахунку у
відповідача, належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності, він має право
вимагати від відповідача повернення
вказаних грошових коштів, що
відповідає ст. 41 Конституції України,
ст. ст. 321, 1066 ЦК України, тому
вищевказана сума вкладу підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Ч. 1 ст. 1075 ЦК України встановлено, що
договір банківського рахунка
розривається за заявою клієнта у
будь-який час.

Таким чином, судом встановлено, що в
порушення вищевикладених норм та п. 2.4.2
договору відповідач не повернув
грошові кошти в розмірі 55 341, 58 дол. США,
наявні на рахунку ОСОБА_1

Тому, суд вважає за можливе стягнути з
ПАТ АБ «Порто-Франко» на користь
позивача грошові кошти у розмірі 55 341, 58
дол. США.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до правової позиції
Верховного суду України, викладеній в
постанові по справі № 6-39цс13 від 29
травня 2013 року, з відповідача на
користь позивачів необхідно стягнути
проценти по банківським вкладам за
прострочений строк до дня фактичного
повернення коштів вкладнику, а також З %
річних та суму відповідно до індексу
інфляції за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання на підставі
частини другої статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
жовтня 2014 року у відповідача настав
обов'язок повернути позивачу грошові
кошти у розмірі 55 341, 58 дол. США, проте
цього зроблено не було.

Враховуючи вказане, та з урахуванням
вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, ПАТ АБ
«Порто-Франко» повинен сплатити
позивачу три проценти річних від
простроченої суми за період з 20 жовтня
2014 року по 03 грудня 2014 року в сумі 204, 69
дол. США.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про захист прав споживачів», цей закон
регулює, зокрема, відносини між
споживачами послуг та надавачами
послуг різних форм власності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12.04.1996
року «Про практику розгляду цивільних
справ за позовами про захист прав
споживачів», оскільки Закон не
визначає певних меж своєї дії, судам
слід мати на увазі, що до відносин, які
ним регулюються, належать, зокрема, ті,
що виникають із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).

Таким чином, суд вважає, що послуги
відповідача по відкриттю та веденню
поточного рахунку ОСОБА_1 є споживчими
фінансовими послугами та на них
поширюється дія Закону України «Про
захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів», у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення.

Таким чином, у зв'язку із наявним
простроченням відповідача по виплаті
позивачу грошових коштів з поточного
рахунку, відповідач повинен сплатити
позивачу також неустойку в розмірі
трьох відсотків від суми
заборгованості за кожен день
прострочення сплати процентів.

Отже, загальний розмір пені у розмірі 3%
на день за кожен день прострочення
виплати коштів з поточного рахунку за
період з 20 жовтня 2014 року по 03 грудня 2014
року становить 74 711, 13 дол. США.

Однак, суд вважає необґрунтованою
вимогу ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ
АБ «Порто-Франко» суми упущеної вигоди,
оскільки до суду не були надані
будь-які докази того, що позивач мав
намір розмістити грошові кошти на
інших банківських рахунках, а
відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення на його користь моральної
шкоди необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
відшкодування такої шкоди по даній
категорії законом не передбачена.

Також суд вважає, що позивачем не
доведений факт понесення витрат на
правову допомогу розмірі 13 500, 00 грн.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Тому, враховуючи
ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» в цій частині позовні вимоги
ОСОБА_1 також не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд також вирішує
питання щодо розподілу між сторонами
судових витрат.

У зв'язку з несплатою позивачем
судового збору на підставі п. 3 ст. 22
Закону України «Про захист прав
споживачів», суд на підставі ч. 3 ст. 88
ЦПК України вирішив стягнути з
відповідача в дохід держави судовий
збір у розмірі 3 654, 00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та
всебічно дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись до
п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №5 від 12.04.1996 року «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 22
Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. ст. 15, 16, 526, 530, 625, 629, 631,
1066, 1075 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88,
208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
Банк «Порто-Франко» про стягнення
грошових коштів та моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Акціонерний Банк
«Порто-Франко» (МФО 328180, ) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму
банківського вкладу в розмірі 55 341
(п'ятдесят п'ять тисяч триста сорок
один) дол. США 58 центів, 3% річних за
неповернення вкладу з нарахованими
відсотками в розмірі 204 (двісті чотири)
дол. США 69 центів, пені за прострочення
виконання зобов'язань за період з 20
жовтня 2014 року по 03 грудня 2014 року в
розмірі 74 711 (сімдесят чотири тисячі
сімсот одинадцять) дол. США 13 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Акціонерний Банк
«Порто-Франко» (МФО 328180, ) в дохід держави суму судового
збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) грн.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.
Одеси. У цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя
Свячена Ю.Б.