Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3172/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Волошина Н. Л.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

17.12.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С. А.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря судового
засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді, в
режимі відео конференції, цивільну
справу за позовом Власівської
селищної ради м. Світловодська
Кіровоградської області до ОСОБА_2
про відшкодування збитків, за
апеляційною скаргою Власівської
селищної ради м. Світловодська
Кіровоградської області на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року позивач звернувся
в суд із позовом, в якому, посилаючись
на положення п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК
України та п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України,
просить стягнути із ОСОБА_2 751 грн. 68
коп. - в рахунок відшкодування збитків
за період з 01.04.2013 року по 01.04.2014 року.
Позов обґрунтовує тим, що в
користуванні відповідача знаходиться
земельна ділянка площею 781 кв. м., за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням
Власівської селищної ради м.
Світловодська Кіровоградської
області № 280 від 28 грудня 2012 року
відповідачу надано згоду на
розроблення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку та надання її в
оренду. Крім того, відповідачеві було
запропоновано до підписання проект
договору оренди, відповідно до умов
якого дана земельна ділянка
надавалася у строкове платне
користування терміном на 49 років зі
сплатою орендної плати у розмірі 3%
від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки. Проте відповідач
відмовився від укладання договору
оренди. Землею користується
безоплатно, внаслідок чого
позивачеві завдано збитків, які
полягають у неотриманні доходів, які
позивач міг би отримати у разі
укладення ОСОБА_2 договору оренди.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 листопада 2014 року в
позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Апелянт зазначив, що при постановленні
рішення судом порушені норми
матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення відповідача та його
представника, перевіривши матеріали
справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, із наступних
підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
на підставі досліджених доказів,
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами і правильно
застосував норми матеріального
права, що їх регулюють.

Судом першої інстанції встановлено,
що на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом ОСОБА_2 є
власником житлового будинку з
прилеглими надвірними будівлями
АДРЕСА_1 (а.с. 41). Даний будинок та
надвірні будівлі розташовані на
земельній ділянці загальною площею
0,0781 га, що підтверджується
кадастровим планом зовнішніх меж
земельної ділянки, актом про
встановлення та погодження в натурі
меж земельної ділянки від 12
листопада 2012 року (а.с. 46,47). Право
власності спадкодавця на земельну
ділянку, де розташований будинок,
оформлене не було. Рішенням сесії
Власівської селищної ради № 280 від 28
грудня 2012 року власнику будинку -
громадянину Російської Федерації
ОСОБА_2, надано дозвіл на розроблення
технічної документації із
землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку (договору оренди),
строком на 49 років, для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, за
адресою: АДРЕСА_1, та прийнято рішення
про надання вказаної земельної
ділянки, загальною площею 0,0781 га, з
них забудовані землі -373 кв.м., рілля - 408
кв. м, відповідачеві в оренду (а.с. 37).

Судом першої інстанції також
встановлено, що сторони договір оренди
не уклали через незгоду ОСОБА_2 із
запропонованим Власівською селищною
радою розміром орендної плати за
землю. Результатом вищезазначеної
незгоди стало рішення Власівської
селищної ради № 525 від 25 квітня 2014
року, яким відмінено рішення
Власівської селищної ради № 280 від 28
грудня 2012 року(а.с. 15).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачем невірно обрано спосіб
захисту порушеного права.

Суд першої інстанції вважає
необґрунтованим посилання позивача
на пункт «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, як
на підставу задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду.

В підпункті «г» пункту 18 постанови
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» N 7, від 16.04.2004,
Верховний Суд України роз'яснив, що
при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільноправових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно
зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін
до статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120
ЗК, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. При переході права
власності на будинок або його частину
за договором довічного утримання до
набувача переходило право на земельну
ділянку, де вони розташовані, на умовах,
на яких ця ділянка належала
відчужувачу. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою. З 1
січня 2010 р. до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача) відповідно до
статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції
Закону України від 5 листопада 2009 р. N
1702-VI.

Оскільки право власності на
будинок та господарські будівлі
відповідач набув з часу відкриття
спадщини, тобто у 2005 році і отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом 03.06.2006 року, то при переході
права власності на будинок щодо
земельної ділянки на якій він
розташований, застосовуються
положення ст. 377 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Таким чином, у позивача відсутні
будь які підстави для укладання із
відповідачем договору оренди
земельної ділянки на умовах інших
ніж існували під час користування
цією земельною ділянкою
спадкодавцем ОСОБА_4 та вимагати
стягнення із відповідача суми не
отриманої орендної плати за
неукладеним договором.

Згідно ст. 270 Податкового Кодексу
України земельні ділянки які
перебувають у власності чи
користуванні є об'єктом
оподаткування.

Розмір ставки податку за земельні
ділянки (в межах населених пунктів),
зайняті житловим фондом
встановлюється у відповідності до
вимог ст. 276 Податкового Кодексу і
дорівнює розміру 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу.

Згідно пункту 287.1. статті 287
Податкового Кодексу України,
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 цього ж Кодексу
передбачено, що при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287
Податкового Кодексу податок
фізичними особами сплачується
протягом 60 днів з дня вручення
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів дійшла висновку щодо
відсутності у позивача збитків
пов'язаних із відмовою ОСОБА_2 від
укладення із позивачем договору
оренди земельної ділянки, яка
відійшла відповідачу у порядку
спадкування на умовах постійного
користування, як це передбачено ст. 377
ЦК України.

Таким чином, доводи позивача із
посиланням на пункт «д» ч. 1 ст. 156 ЗК
України щодо неодержання доходів за
час тимчасового невикористання
земельної ділянки є безпідставними,
оскільки дана земельна ділянка на
законних підставах знаходиться у
користуванні відповідача і не могла
використовуватись позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу, а обов'язок надання доказів
покладається на сторони та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Матеріали справи не містять
жодного доказу наявності спричинених
позивачу збитків.

Цивільним процесуальним
законодавством збирання доказів
судом, за власної ініціативи, не
передбачено і визначено, що цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК
України).

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами і правильно
застосував норми матеріального
права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла переконання, що рішення
суду є законним та обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції не спростовують
правильних висновків суду, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Власівської
селищної ради м. Світловодська
Кіровоградської області відхилити, а
рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 листопада 2014 року,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з наступного дня.

Головуючий:

Судді: