У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:
Євграфової Є.П.,Завгородньої
І.М.,Іваненко Ю.Г.,Маляренка
А.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про визнання недійсним п. 3.6
кредитного договору, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 23 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом мотивуючи
його тим, що 17 березня 2008 року між ним та
відповідачем було укладено кредитний
договір № 38.3/АА-00002.08.2 (далі - кредитний
договір, відповідно до п. 1.1. якого
Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк» (далі −? ПАТ «Родовід
Банк») відкрило позивачу
невідновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 23 844.82 дол. США терміном по
17 березня 2015 року включно. Пунктом 1.5
кредитного договору визначено, що
процентна ставка за кредитами
встановлюється в розмірі 12,50 % річних.
Згідно із п. 3.6 кредитного договору за
порушення строків повернення кредитів
чи сплати процентів, позичальник
зобов'язаний сплачувати банку за
кожний день прострочення пеню у
розмірі 1,6 % суми простроченої
заборгованості. Станом на 07 серпня 2013
року загальна сума пені за несвоєчасне
погашення кредитної заборгованості - 1
008 016,07 грн, а сума заборгованості за
відсотками −? лише 4 016,72 дол. США, що
вказує на неспіврозмірність пені
відносно суми кредиту та
заборгованості за відсотками, а це є
порушенням положень Закону України
«Про захист прав споживачів».
Відповідно до офіційного курсу валют
НБУ (799,30 грн за 100 дол. США) еквівалентом
4 016,72 дол. США станом на 07 серпня 2013 року
є 32 105 грн 70 коп., тобто розмір пені у 31,4
рази (1 008 016 грн. 07 коп. поділити на 32 105
грн 70 коп.) перевищує розмір
нарахованих процентів за споживчим
кредитом.

Посилаючись на ст. ст. 3, 203, 215, 217, 1054 ЦК
України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», просив
визнати недійсним пункт 3.6 кредитного
договору.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року, позов
ОСОБА_6 задоволено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк»
просить суд касаційної інстанції
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суди
виходили із того, що умови п. 3.6
кредитного договору щодо встановлення
пені у розмірі 1,6 % суми заборгованості
за кожний день прострочення такої, що
становить 584 % від суми неповерненого
кредиту та/або несплачених процентів
за рік, є несправедливими, оскільки
встановлюють вимогу щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 17 березня 2008
року між сторонами був укладений
кредитний договір, за яким позивачу
відкрито невідновлювальну кредитну
лінію на загальну суму 23 844.82 дол. США
строком до 17 березня 2015 року із сплатою
12,50 % річних за його використання (а. с.
4-7).

Станом на 07 серпня 2013 року виникла
заборгованість, за якою сума
заборгованості за відсотками 4 016,72 дол.
США, що складало 32 105 грн 70 коп., сума
пені за несвоєчасне погашення
кредитної заборгованості визначена в
розмірі 1 008 016 грн 07 коп. (а. с. 8).

23 січня ПАТ «Родовід Банк» звернувся до
суду першої інстанції з клопотанням
про застосування строку позовної
давності (а. с. 47).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦПК України не передбачає заборони
звернення до суду з позовом у разі
пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, згідно з якою
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Проте ОСОБА_6 звернувшись до суду з
позовом, не заявив вимоги про
поновлення пропущеного строку на
звернення. При цьому суди не роз'яснили
стороні наслідків вчинення чи
невчинення певних процесуальних дій
відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, доводів ПАТ
«Родовід Банк» належним чином не
перевірили, не врахували та не звернули
уваги на те, що кредитний договір було
укладено у 2008 році, то відповідно строк
на його оскарження минув у 2011 році.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не надавши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» частково задовольнити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 23 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко