АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Побірченко Т.І.

при секретарі: Троц В.О.

представника позивача Лісовського С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 26 червня 2014
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
і ОСОБА_3 про солідарне стягнення суми
боргу за договором про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
04.05.2007 року в розмірі 6 359,20 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 26.06.2014 року позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Банка 6 359,20
дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ,
становить: 74 063,42 грн. заборгованості за
кредитом, процентам та пені за
несвоєчасне погашення кредиту і
процентів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати. Апелянт посилається на
необґрунтованість та незаконність
рішення суду першої інстанції. В
обґрунтування своїх вимог вказує, що
невиконання обов'язків за договором
виникло не з його вини, а внаслідок
надзвичайних невідворотних зовнішніх
обставин, які не залежать від волі
боржника. Вказує, що суд не застосував
строк позовної давності та неправильно
встановив суму заборгованості за
простроченими відсотками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач не
виконав умови договору споживчого
кредиту та будь-яких конкретних
правових доказів про повне або
часткове спростування позовних вимог
позивача, відповідачі суду не надали і
судом таких доказів не здобуто.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Справа № 754/8622/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/13332/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Грегуль
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В. З
матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«УкрСиббанк» є правонаступником
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк» відповідно до статуту
Банка (а. с. 57). 04.05.2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0,
відповідно до якого останній отримав
кредитні кошти в сумі 21 386,00 дол. США, що
дорівнює 108 000,00 грн. за курсом
Національного банку України, строком
до 04.05.2014 року для особистих потреб
відповідача, а саме: на придбання
автомобіля марки SUZUKI моделі SWIFT шасі
НОМЕР_1, 2007 року випуску (а. с. 5-11).
Додатковою угодою №1 від 05.08.2009 року
сторони домовились про термін сплати
процентів, який встановлено з 01 по 25
число (включно) кожного місяця,
наступного за тим, за яким були
нараховані Банком такі проценти (а. с.
15). З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки №112634 від 04.05.2007 року, за
умовами якого поручитель
зобов'язується перед Кредитором
відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх
його зобов'язань перед Банком (а. с. 19).
Банк свої обов'язки за договором
виконав у повному обсязі. Відповідач
ОСОБА_2 сплачував в неповному обсязі
кошти за кредитним договором, а з січня
2013 року перестав їх сплачувати взагалі.
Внаслідок зазначених дій відповідача
утворилася заборгованість, яку Банк і
просить стягнути в солідарному порядку
з відповідачів.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
відповідач, який добровільно погодився
на умови кредитного договору, повинен
був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК Укркаїни, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Договором поруки №112634 від 04.05.2007 року, а
саме п.1.3 встановлено, що поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, за всіма
зобов'язаннями останнього за основним
договором, включаючи повернення
основної суми боргу, сплату процентів,
комісій, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, передбачених умовами
основного договору. П.1.4 передбачає, що
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною (а. с. 19).

Відповідно до матеріалів справи,
станом на 13.05.2014 року у ОСОБА_2 наявна
заборгованість згідно розрахунку
заборгованості за вказаним кредитним
договором, що становить 74 063,42 грн., з
яких 54 418,88 грн. заборгованості за
простроченим кредитом; 14 394,10 грн.
заборгованість по простроченим
процентам за користування кредитом; 4
350,96 грн. пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом; 899,48 грн.
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом (а. с. 21-32).

Враховуючи наведені обставини, а також
те, що в суді першої інстанції було
встановлено, що відповідач свої
обов'язки за вищезгаданим кредитним
договором не виконав, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
щодо стягнення з відповідача та
поручителя суми заборгованості є
правильними.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно не застосував
до спірних правовідносин строк
позовної давності є необгунтованим.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що
договір банківського кредиту діяв до
04.05.2014 року, а ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду з позовом у травні
2014 року, тобто в межах строку позовної
давності.

За наведеними осбставинами
необгрунтованими є посилання апелянта
на безпідставність стягнення з нього
судом першої інстанції заборгованості
по тілу кредиту за період з 25.10.2009 року,
26.10.2009 та 27.09.2011 року, оскільки Банк не
пропустив строк позовної давності для
зверненн з відповідним позовом.

Також не тягне за собою скасування або
зміну рішення суду першої інстанції
посилання апелянта на його
неспроможність з об'єктивних обставин
сплачувати кредит, оскільки це є його
обов'язком за вказаним договором.

Інші доводи апелянта не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи в
апеляційному суді, а тому не можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко