Номер провадження: 22-ц/785/9485/14
Головуючий у першій інстанції Мишко В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського міськрайоного
суду Одеської області від 09 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Шабівської сільської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація Одеської
області про встановлення факту
проживання однією сім'єю, прийняття
спадщини та визнання права власності,-

встановила:

У серпні 2014 року позивачка звернулася
до суду з зазначеним позовом та просила
встановити факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю з ОСОБА_6 у період з 01.11.2008
року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановити факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини після
померлого ОСОБА_7 і визнати за нею право
власності на ? частку земельної ділянки
площею 5 га, що розташована на території
Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що з 01.11.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, вони
вели спільне господарство, коли він
хворів доглядала за ним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на земельну
ділянку площею 5 га, яка засаджена
виноградом, та розташована на
території Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області.

До нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини звернулися його діти: ОСОБА_4
та ОСОБА_5. Позивачка вважає, що вона
також має право на прийняття спадщини,
у зв'язку з чим просила позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайоного суду Одеської області
від 09 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачкою не надано
жодного доказу, який би свідчив, що вона
проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю, вела
спільне господарство та доглядала за
ним.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.17).

28 липня 2014 року діти померлого ОСОБА_6 -
донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 звернулися
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
(а.с.41-42).

01 серпня 2014 року до нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернулася ОСОБА_3, яка посилалась на
те, що вона з 2009 року проживала з
померлим однією сім'єю (а.с.62).

З копії паспорту ОСОБА_3 вбачається, що
вона з вересня 1999 року зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1.

У своїй позовній заяві ОСОБА_3
посилається на те, що вона з 01.11.2008 року
по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю
з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 та вела з ним
спільне господарство. За період
спільного життя вони за свої кошти
провели ремонт у житловому будинку,
замінили вікна, відремонтували житлові
кімнати та інші приміщення будинку,
провели інші роботи для благоустрою
житлового будинку, присадибної
ділянки. Земельна ділянка, що була
надана ОСОБА_6 для ведення
сільськогосподарського виробництва,
також оброблялася спільно ОСОБА_3. Крім
того, позивачка зазначила, що вона
збирала врожай з цієї земельної
ділянки та переробляла вирощену
продукцію.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» справи про спадкування
розглядаються судами за правилами
позовного провадження, якщо особа
звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у випадку
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкоємцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що при
вирішенні спору про право на спадщину
осіб, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини (четверта
черга спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 Сімейного кодексу
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності цим Кодексом. До спадкоємців
четвертої черги належать не лише жінка
(чоловік), які проживали однією сім'єю
зі спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3
у позовній заяві просить встановити
факт проживання з ОСОБА_6 не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
тобто визнати її спадкоємицею
четвертої черги за законом, але у
померлого ОСОБА_4 є діти, які є
спадкоємцями першої черги, що
звернулися до нотаріальної контор з
заявами про прийняття спадщини, та які
на сьогоднішній день від неї не
відмовилися.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, позивачкою не було надано
жодного належного та допустимого
доказу того, що вона дійсно проживала з
померлим ОСОБА_4 однією сім'єю та вела з
ним спільне господарство. Також в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що померлий ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 за спільні кошти провели ремонт
у будинку, замінили вікна та
відремонтували житлові кімнати.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_4,
оскільки позивачкою не надано жодних
доказів, які б підтверджували ті
обставини, на які вона посилається, а її
посилання на те, що її колишній чоловік
ОСОБА_8 та сусідка ОСОБА_9 можуть
підтвердити, що ОСОБА_4 іноді приходив
до неї, не спростовують висновок суду
про недоведеність її позовних вимог.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайоного суду Одеської області
від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко