АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №675/410/14-ц
Провадження №22-ц/792/1531/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року
м.
Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Корніюк А.П.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: сторін та
представника позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1531/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 23 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи на стороні відповідача
без самостійних вимог приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Перша» про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної злочином внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія ,

В С Т А Н О В И Л А :

рішенням Ізяславського районного суду
від 23 травня 2014 року позовні вимоги
позивача задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заподіяну моральну шкоду в сумі 9 520,64
гривень, в решті позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 2453,60 гривень
судового збору в дохід держави.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на
рішення суду від 23 травня 2014 року,
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Апелянт посилається на ті ж обставини,
що і в позовній заяві, на те, що

________________________________________________________________________
_

Головуючий в першій інстанції -
Столковський В.І. Справа №
22-ц/792/1531/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 30,34

судом в достатній мірі не враховано, що
вона 17 листопада 2012 року перебувала в
автомобілі ОСОБА_3 як пасажир. ОСОБА_3
вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої їй заподіяно тілесні
ушкодження середньої тяжкості. Це
призвело до її тривалого лікування,
моральних та фізичних страждань і
переживань, до матеріальних витрат на
власне лікування.

Частину цих витрат відшкодував ОСОБА_3
та його родичі в загальній сумі 20 000
гривень і саме тому у кримінальній
справі до ОСОБА_3 було застосовано
умовне звільнення від реального
відбування покарання.

Разом із тим, вона понесла набагато
більші витрати, які ОСОБА_3 до цього
часу їй не відшкодував, як і моральну
шкоду.

Розмір моральної шкоди вона визначає в
30 000 гривень з урахуванням характеру її
ушкоджень та тривалості лікування,
отримання непоправних пошкоджень
обличчя, загрозу її життю на
початковому етапі лікування.

Тому, на думку апелянта, суд
безпідставно не взяв до уваги цих
обставин і обмежився обрахуванням
заподіяної майнової шкоди та моральної
шкоди в сумі 20 000 гривень.

Суд безпідставно поклав в
обгрунтування судового рішення копію
її розписки про відшкодування
моральної та майнової шкоди в сумі 20 000
гривень.

Тому апелянт просить скасувати рішення
Ізяславського районного суду від 23
травня 2014 року, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному розмірі.

ОСОБА_3 не погодився з рішенням
Ізяславського районного суду від 23
травня 2014 року, подав апеляційну скаргу
на це рішення.

Апелянт посилається на те, що дійсно 17
листопада 2012 року з його вини мала
місце дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої ОСОБА_2 було заподіяно
тілесні ушкодження, завдано майнову та
моральну шкоду,

Однак, при вирішенні спору, суд
безпідставно відхилив його клопотання
про дослідження матеріалів
кримінальної справи, в якій наявна
розписка ОСОБА_2 та її покази про повне
відшкодування заподіяної майнової та
моральної шкоди. Задовольнивши позовні
вимоги у цивільній справі, суд допустив
подвійну відповідальність.

При цьому суд не дав належної оцінки
наявним у справі письмовим доказам, в
справі відсутні відповідні чеки,
квитанції, які б свідчили про понесені
позивачем витрати на лікування та
придбання ліків.

Надані розрахункові документи
свідчать лише про укладення договорів
купівлі-продажу товарів та сплату
благодійного внеску.

Тому апелянт просить скасувати рішення
Ізяславського районного суду від 23
травня 2014 року про стягнення з нього на
користь ОСОБА_2 9520,64 гривень заподіяної
моральної шкоди, ухвалити нове рішення
про відмову позивачу у позові.

Судова колегія приходить до висновку,
що апеляційні скарги апелянтів
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 213,
214, 308 ЦПК України суд вирішує цивільний
спір на засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами на його
підтвердження чи заперечення належних
і допустимих доказів.

Кожна сторона належними та допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, визнані сторонами,
доказуванню не підлягають.

Судове рішення повинне бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує,
в тому числі, такі питання: чи мали
місце обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності, тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.1166, 1167, ч. 1; ст. 23, ч. 1,
ч. 2, п.п. 2) та 3), 1187 ЦК України шкода,
завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, відшкодовується
його власником чи законним володільцем
за відсутності вини.

Ця особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок
непереборної сили або внаслідок умислу
самого потерпілого.

Дані норми права регулюють деліктні,
позадоговірні правовідносини, що
випливають із спричинення шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування
шкоди доказуванню підлягають:

факт заподіяння шкоди (місце, час,
обставини, її розмір), вина особи, що
заподіяла шкоду (відношення особи до
факту заподіяння шкоди - умисел,

необережність), якщо вина є складовою
частиною цивільно-правової
відповідальності, причинний зв"язок
між протиправними діями та шкідливими
наслідками, що наступили.

У випадку страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів таку ж відповідальність за
власника транспортного засобу, яким
заподіяно шкоду, несе страхова
компанія в межах та на підставах,
визначених договором страхування.

При цьому на потерпілу особу
покладається обов»язок довести факт
заподіяння шкоди та її розмір.

Відповідно до ст.ст.509-511, 512, 514, 516, 526, 549,
551, 625, 979-980, 988, 990, 999 ЦК України, ст.ст.1, 4, 7,
п. 9), ст.ст. 9, 16, 17, 20, 25 Закону України
„Про страхування" від 07 березня 1996 року
№ 8596-ВР з послідуючими змінами, ст.ст. 12,
22, 28, 29, 34, 36, п.п. 36.2, 36.4, 36.5 Закону України
„Про обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" № 1961-ІУ від 01.07.2004 року за
договором страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу обов»язок по відшкодуванню
майнової та моральної шкоди,
покладається на страхову компанію.

Однак, страхова компанія звільняється
від виплати страхового відшкодування у
випадках, встановлених договором та
страховим законодавством.

В тому числі, страхова компанія
звільняється від відшкодування
заподіяної внаслідок ДТП (страхового
випадку) майнової та моральної шкоди у
випадку заподіяння такої шкоди
власником забезпеченого транспортного
засобу в стані алкогольного сп»яніння
та у випадку неповідомлення страхової
компанії про настання страхового
випадку.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 та стягуючи на її користь із
ОСОБА_3 9 520,64 гривень заподіяної
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що 17 листопада 2012 року
поблизу села Білогородка
Ізяславського району сталася
дорожньо-транспортна пригода на
автомобільній дорозі Кременець-Біла
Церква.

ОСОБА_3, перебуваючи в стані
алкогольного сп»яніння, керуючи
власним легковим автомобілем «ВАЗ-2107»,
не обрав безпечної швидкості руху, і
допустив зіткнення з причіпною
дисковою бороною, з»єднанню з
трактором, що рухався по дорозі.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля
ОСОБА_3 ОСОБА_2 отримала середньої
тяжкості тілесні ушкодження, тривалий
час лікувалась, пережила фізичний біль
та моральні страждання.

Внаслідок витрат на лікування,
моральних страждань та переживань
ОСОБА_2 заподіяно майнову школу на суму
9 520,64 гривень та моральну шкоду в сумі 20
000 гривень.

Майнову шкоду та частину моральної
шкоди відповідно в сумі 9 520,64 гривень
та 10 479,36 гривень ОСОБА_3 відшкодував
ОСОБА_2 Він та його родичі передали ці
кошти готівкою потерпілій під час її
лікування та під час розгляду судом
кримінальної справи.

Решта моральної шкоди в сумі 9 520,64
гривень залишилась невідшкодованою.

Наведені та встановлені судом
обставини повністю підтверджуються
матеріалами кримінальної справи №
675/1655/13-к Ізяславського району, в якій
наявний вирок про засудження ОСОБА_3 за
скоєння злочину. Вирок набрав законної
сили.

В матеріалах даної кримінальної справи
також наявна розписка потерпілої
ОСОБА_2 про те, що моральна та майнова
шкода їй відшкодована ОСОБА_3 лише
частково.

Ці ж обставини підтверджуються і
дослідженими доказами, які є в
цивільній справі. Зокрема: копією
експертного висновку про ступінь та
характер заподіяних ОСОБА_2 тілесних
ушкоджень (а.с.8-10), виписками з історії
хвороби ОСОБА_2 та довідками про її
тривале лікування в медичних установах
України (а.с.12-19), копіями та оригіналами
товарних чеків та касових чеків на
придбання лікарських засобів для
лікування, довідками аптек (а.с.20-24, 28-35,
82-88).

Суд першої інстанції дослідив
зазначені письмові докази, провів
обрахунок понесених витрат, які ними
підтверджуються.

При визначенні розміру моральної шкоди
суд першої інстанції урахував ступінь
та характер тілесних ушкоджень, які
отримала ОСОБА_2, тривалість лікування
та перенесених моральних і фізичних
страждань. Судом ураховано, що
правопорушення відповідачем ОСОБА_3
вчинене з необережності, в стані
алкогольного сп»яніння, що виключає
відповідальність страхової компанії
відповідно до укладеного договору
страхування.

Тому розмір моральної шкоди суд
обгрунтовано визначив в сумі 20 000
гривень.

При цьому суд правильно урахував, що на
протязі досудового слідства та під час
розгляду кримінальної справи в суді
ОСОБА_3 відшкодував повністю
підтверджену майнову шкоду, завдану
ОСОБА_2, в сумі 9 520,64 гривень, та
частково відшкодував моральну шкоду в
сумі 10 4789,36 гривень.

Тому суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
невідшкодованою частково залишилась
моральна шкода в сумі 9 520,64 гривень.

Саме цю шкоду суд стягнув з відповідача
на користь позивача.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 цих висновків суду першої
інстанції не спростовують.

На підставах наведеного, діючи в межах
та на підставах доводів апеляційних
скарг апелянтів, керуючись ст.ст. 303,
307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

У Х В А Л И Л А:

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити, рішення Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 23 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:/підпис/

судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду В.М.Харчук