Справа № 357/2069/14 Головуючий у І
інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4910/14 Доповідач у 2 інстанції
СержанюкКатегорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретарів Токар
Т.Ю., Франюк Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Києві матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Малоантонівська сільська
рада Білоцерківського району
Київської області про визнання
житлового будинку з господарськими
спорудами спільною власністю подружжя,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та визнання права власності на 1/2
частину будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із позовом, де, із проведеними
змінами та уточненнями, просив
встановити факт проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації
щлюбу в період з 25 липня 2006 року по 21
грудня 2012 року.

Визнати житловий будинок з
господарськими будівлями, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Білоцерківський район, Київська
область, спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - житловий
будинок з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1 Білоцерківський
район, Київська область, серії САА №029858
від 04 грудня 2006 року, видане на ім'я
ОСОБА_1 на підставі рішення №19
виконкому Малоантонівської сільської
ради від 10 жовтня 2006 року.

Визнати недійсним рішення виконкому
Малоантонівської сільської ради від 10
жовтня 2006 року №19 про визнання права
власності на житловий будинок, що по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 Білоцерківський район,
Київська область, без виділення частки
в натурі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 Білоцерківський район,
Київська область, без виділення частки
в натурі.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2
перешкод у користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1, Білоцерківського
району, Київської області.

Вселити ОСОБА_2 в житловий будинок
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати згідно квитанцій.

На обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що з ОСОБА_1 перебував у шлюбі
з 19 серпня 1983 року, який розірвано 16
квітня 2002 року, а пізніше -
зареєстрований в будинку і підтримував
сімейно-шлюбні стосунки із ОСОБА_1.

Відтак, на його переконання, має право,
у відповідності до положень ст.ст. 60-63,
70, 74 СК України, на половину названого
майна.

Оскільки передача майна відповідачу
порушує його права та інтереси, він
просить встановити зазначений факт,
визнати недійсними рішення ради та
свідоцтво, розподілити майно, вселити
та усунути перешкоди у його
користуванні.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 25 липня 2006 року по 21
грудня 2012 року.

Визнано житловий будинок з
господарськими будівлями, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Білоцерківський район, Київська
область, спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
? частину житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 Білоцерківський район,
Київська область, без виділення частки
в натурі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
? частину житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 Білоцерківський район,
Київська область, без виділення частки
в натурі.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2
перешкод у користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд зазначив, що у судовому засіданні
об'єктивно встановлено факт проживання
позивача та відповідача як чоловіка та
жінки однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в зазначений період, а отже
спірний будинок належить їм на праві
спільної сумісної власності, а тому,
вважає за можливе визнати за позивачем
право власності на ? частки зазначеного
нерухомого майна.

Не погоджуючись із указаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просить рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
19 серпня 1983 року сторони зареєстрували
шлюб, від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (
а.с. 12, 67, 139, 141 ).

На підставі рішення №21 виконавчого
комітету Білоцерківської районної
ради народних депутатів від 19 лютого 1991
року ОСОБА_1, на сім'ю із чотирьох
чоловік ( вона, чоловік, двоє дітей ), 20
лютого 1991 року виданий ордер на жиле
приміщення №3 з правом зайняття
будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 17 ).

10 квітня 2002 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано, а 16 квітня 2002 року
ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
затверджено мирову угоду між ними про
розподіл спільного майна подружжя ( а.с.
18, 69-70 ).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 травня 2003 року, яке вступило в
законну силу, ОСОБА_2 визнано таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - будинку АДРЕСА_1,
Київської області, а 15 червня 2004 року -
знято з реєстраційного обліку ( а.с. 68,
94-100 ).

З 29 червня 2004 року по 25 липня 2006 року
позивач був зареєстрований в АДРЕСА_2,
знаходячись у зареєстрованому шлюбі з
іншою жінкою, який розірвано в 2007 році
( а.с. 127 ).

Рішенням №19 виконавчого комітету
Малоантонівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області від 10 жовтня 2006 року за ОСОБА_1,
з дотриманням встановленого порядку та
норм чинного законодавства, визнано
право власності на будинок АДРЕСА_1,
Київської області ( а.с. 64, 65-66 ).

04 грудня 2006 року, на підставі названого
рішення, ОСОБА_1 видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, яке
зареєстроване в Білоцерківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації того ж дня ( а.с. 21, 22 ).

За згодою власника майна, 13 лютого 2007
року місце проживання ОСОБА_2
зареєстроване за адресою спірного
житлового приміщення ( а.с. 10 ).

10 грудня 2012 року він заподіяв ОСОБА_1
тілесні ушкодження і ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 27 березня 2013 року
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за ст. 125 ч. 1 КК
України з передачею його на поруки
колективу ТОВ ім. Котовського, а
провадження у справі закрито ( а.с. 101-102
).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 08 липня 2013 року, ОСОБА_1
відмовлено у позові про виселення
ОСОБА_2 із спірного майна та зняття його
з реєстраційного обліку в зв'язку із
наявністю у нього права користування
житлом ( а.с. 103-105, 106-108 ).

Представник третьої особи - сільський
голова Замула Володимир Петрович на
апеляційну скаргу повідомив, що видана
позивачу довідка з відомостями про те,
що ОСОБА_2 проживав у спірному будинку з
25 липня 2006 року по 13 лютого 2007 року
записана з його слів і нічим не
підтверджена.

У зв'язку із цим, просив суд першої
інстанції, при розгляді справи, не
брати її до уваги.

Наполягає на скасуванні рішення,
оскільки позивач зареєстрований там
лише в лютому 2007 року, а тому будинок не
може бути об'єктом спільної власності (
а.с. 201 ).

Таким чином, як беззаперечно
встановлено судом апеляційної
інстанції, будь-які цивільні права чи
інтереси ОСОБА_2 передачею у власність
спірного будинку ОСОБА_1 не порушені,
оскільки на той період він не мав права
користування ним згідно судового
рішення та перебував у шлюбі з іншою
особою і не підтримував сімейно-шлюбні
стосунки із ОСОБА_1, як заявляє.

Наявність у позивача права
користування майном, яке він набув
опісля передачі у власність будинку і
не на членстві сім'ї власника, на
переконання апеляційного суду, не
свідчить про виникнення у нього права
власності на частину будинку та не є
правовою підставою для задоволення
заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції
помилково прийшов до переконання про
необхідність задоволення заявлених
позовних вимог, а відтак, ухвалив
незаконне та необґрунтоване рішення по
справі.

При цьому, місцевим судом були порушені
вимоги ст.ст. 3, 60, 63, 70, 74 СК України,
ст.ст. 10, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання апеляційного
суду, знайшли своє підтвердження при
розгляді апеляції.

Відтак, воно ( рішення ) підлягає
скасуванню у відповідності до положень
ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового
про відмову в задоволенні позову за
його необґрунтованістю.

Зазначені ОСОБА_2 доводи позову,
зокрема, про підтримання
сімейно-шлюбних стосунків із ОСОБА_1
після розлучення, на переконання
апеляційного суду, не відповідають
дійсності, а тому, заявлені ним вимоги,
у силу викладеного, не підлягають
задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково. Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Малоантонівська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області про визнання житлового будинку
з господарськими спорудами спільною
власністю подружжя, визнання частково
недійсними свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на 1/2 частину
будинку скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба