Провадження №22-ц/784/2534/14 Суддя по
1інстанції - Черенкова Н.П.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Локтіонової О.В.,
Коломієць В.В.,

при секретарі судового
засідання - Романенко Ю.О.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача
-Центрального РВ ММУ УМВС - Руснакової
Т.А.,

- представника відповідача -
Державної казначейської служби -
Волкова А.С.,

- прокурора Дзюбан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12 травня 2014 року
у справі

за позовом

ОСОБА_3 до Центрального районного
відділу Миколаївського міського
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Миколаївській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Бринза Оксана
Василівна,

про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої органом досудового
слідства,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3, з урахуванням
уточнених та доповнених позовних
вимог, звернувся з позовом до
Центрального районного відділу
Миколаївського міського Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області (далі -
Центральний РВ ММУ УМВС), Головного
управління Державної казначейської
служби України у Миколаївській області
(далі - Державна казначейська служба)
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої органом досудового
слідства.

В обґрунтування позову позивач
вказував, що у провадженні
Центрального РВ ММУ УМВС перебуває
кримінальна справа, відкрита 17 грудня
2012 року за ч. 1 ст. 190 КК
України на підставі його заяви про
неналежне проведення прилюдних торгів
з реалізації його майна ПП
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
внаслідок чого йому спричинена майнова
шкода.

26 лютого 2013 року постановою слідчого
Центральним РВ ММУ УМВС кримінальне
провадження закрите, в зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення. 26 серпня 2013 року
вказана постанова скасована
прокурором Центрального району м.
Миколаєва й справа направлена для
подальшого розслідування.

Проте, незважаючи на це та вказівки
слідчого судді Центрального районного
суду м. Миколаєва в ухвалі
від 7 жовтня 2013 року, його не визнано
потерпілим у кримінальному
провадженні й на час звернення до суду.

Посилаючись на те, що внаслідок
винесення незаконної постанови про
закриття кримінального провадження, а
також невизнання його потерпілим
протягом тривалого часу, порушені його
права громадянина та спричинені
душевні страждання й моральна шкода,
на відшкодування якої позивач просив
стягнути 20 000 грн., зокрема, 10
000 грн. - з Центрального РВ ММУ УМВС, а
решту - 10 000 грн. з держави за рахунок
Державного бюджету України.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
посилались на безпідставність
позовних вимог.

Протокольною ухвалою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 5
березня 2014 року до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета
спору, залучена Бринза О.В. ( слідчий
Центрального РВ ММУ УМВС).

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 травня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши законність та
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, в
провадженні Центрального РВ ММУ УМВС
перебуває кримінальна справа,
відкрита 17 грудня 2012 року за ч.
1 ст. 190 КК України на підставі заяви
позивача про неналежне проведення
прилюдних торгів з реалізації його
майна ПП «Спеціалізоване підприємство
Юстиція» внаслідок чого йому
спричинена майнова шкода.

26 лютого 2013 року постановою слідчого
Центрального РВ ММУ УМВС вказане
кримінальне провадження закрите, в
зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. 26 серпня
2013 року вказана постанова скасована
прокурором Центрального району м.
Миколаєва й справа направлена для
подальшого розслідування (а.с. 97-99).

Однак, 9 вересня 2013 року ОСОБА_3, в
порядку кримінально-процесуального
провадження, звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва зі скаргою на постанову
слідчого про закриття провадження у
справі.

Ухвалою слідчого судді Центрального
районного суду м. Миколаєва від 7
жовтня 2013 року відмовлено у
скасуванні постанови слідчого, яка вже
скасована до звернення ОСОБА_3 до суду.
В мотивувальній частині цієї ухвали
суддя вказав про необхідність
визначення процесуального положення
ОСОБА_3 у кримінальному провадженні
(а.с. 4).

16 листопада 2013 року слідчим ОСОБА_3
видана пам'ятка про права та обов'язки
потерпілого у кримінальному
провадженні ( ст. 55 КПК України) (а.с. 99).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя суд захищає права свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Як вбачається із матеріалів справи,
звертаючись до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди, позивач
вказував на незаконність та
бездіяльність слідчого під час
кримінального провадження, та
посилався як на загальні підстави для
відшкодування моральної шкоди ( ст. 1167
ЦК України), так і на вимоги ст. 1174 ЦК
України та Закону України від 1 грудня
1994 року з наступними змінами «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що на спірні
правовідносини не розповсюджуються
вимоги ст. 1174 ЦК України, а також і
положення вказаного Закону та частини
1-5 ст. 1176 ЦК України, тому дійшов
правомірного висновку, що підстав для
відшкодування шкоди державою не
вбачається, оскільки за обставинами
справи позивач не відноситься до кола
осіб, які мають право на таке
відшкодування.

При цьому суд дійшов правильного
висновку, що до спірних правовідносин
підлягають застосуванню положення ч. 6
ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої, ніж
передбаченої у частинах 1-5 цієї норми,
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних умовах.

Загальні підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду передбачені ст. 1167
ЦК України, відповідно до якої
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній чи юридичній особі рішеннями,
діями або бездіяльністю працівника під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст. 1172
ЦК України покладається на юридичну
особу, з якою працівник перебуває у
трудових правовідносинах.

У ч. 2 пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Відмовляючи у задоволенні позову
із цих підстав, суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачем не
доведено того, що під час виконання
своїх обов'язків працівник
Центрального РВ ММУ УМВС (слідчий)
вчинив винні дії, тобто такі, що
порушують вимоги закону, в результаті
яких позивачу спричинена моральна
шкода.

Саме по собі скасування постанови
слідчого про закриття провадження у
кримінальній справі не свідчить про
протиправність дій працівника
правоохоронного органу та завдання
шкоди позивачу. При цьому, як вірно
зазначив суд першої інстанції, позивач
реалізував надане йому процесуальне
право на оскарження такої постанови.

Отже, суд першої інстанції вірно
встановивши фактичні обставини справи,
належно оцінив наявні у справі докази
та дійшов правомірного висновку про
недоведеність та безпідставність
заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного,
доводи апеляційної скарги про
доведеність позову є помилковими,
оскільки не узгоджуються з матеріалами
справи та вимогами закону.

За такого, колегія не вбачає
підстав для скасування рішення
районного суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 12
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: