Справа № 346/4946/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2634/2014
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів: Шишка А.І., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря: Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Коломийської міської ради
про визнання права власності на
спадкове майно за апеляційною скаргою
Коломийської міської ради на рішення
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 14
листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

11.09.2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до Коломийської міської ради
про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування.

Позов мотивувала тим, що 10 квітня 2013
року приватним нотаріусом
Коломийського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 посвідчено від імені
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заповіти за реєстром
№ 719 та № 720, якими вони все належне їм
майно заповіли їй.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно обох заповітів вона, ОСОБА_2, є
єдиним спадкоємцем належного
спадкодавцям майна, яке складається із
квартири АДРЕСА_2. Вона вчасно подала
заяву до нотаріуса про прийняття
спадщини по заповіту, проте
з'ясувалося, що після приватизації
квартири у 1996 році, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не
зареєстрували її в Коломийському МБТІ.

Проте з'ясувалося, що після
приватизації квартири у 1996 році ОСОБА_4
та ОСОБА_6 не зареєстрували її в
Коломийському МБТІ.

26 серпня 2014 року вона отримала відмову
приватного нотаріуса Коломийського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 у
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_5 з тих
підстав, що нею не представлено
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, зокрема витягу з
Реєстру прав власності на зазначену
квартиру. Просила її позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до
Коломийської міської ради про визнання
права власності на спадкове майно
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року - квартиру
АДРЕСА_2 загальною площею 37,1 кв.м.,
житловою площею 20,8 кв.м.

Представник Коломийської міської ради
подав на це рішення апеляційну скаргу,
в якій зіслався на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального права, зазначив, що на
момент виникнення приватизації
квартири спадкодавцями, державна
реєстрація свідоцтва про право
власності на квартиру була
обов'язковою, проте не була ними
проведена, а тому відповідно до ч. 4 ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», а також згідно
абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якими
передбачено виникнення права
власності на нерухоме майно у фізичних
осіб, з моменту його державної
реєстрації, яке у ОСОБА_5 не виникло, то
таке право вони не могли передати
ОСОБА_2 Апелянт вважає, що зазначені
норми права підлягали застосуванню до
спірних правовідносин, яких суд не
застосував, а тому ухвалив незаконне
рішення.

Просить апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Представник Коломийської міської ради
Торос В.Я. доводи апеляційної скарги
підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9
апеляційної скарги не визнали.

Позивач пояснила, що на протязі п'яти
років здійснювала догляд за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які не могли самостійно
пересуватися, були лежачими хворими, а
спірна квартира знаходилася в
аварійному стані. Коли обвалилася
стіна у спірній квартирі вона
звернулася до Коломийської міської
ради з питанням ремонту, але отримала
відмову з мотивів, що квартира з
балансу знята і є приватним житловим
фондом. Просила апеляційну скаргу
відхилити.

Представник позивача ОСОБА_9
апеляційної скарги не визнала,
заперечення мотивувала тим, що суд
правильно застосував норми
матеріального права, оскільки право на
приватизацію житла ОСОБА_4 та ОСОБА_5
реалізували у 1996 році. На той час чинним
був ЦК УРСР 1963 року, який не пов'язував
виникнення права власності на нерухоме
майно у фізичної особи з моменту
реєстрації такого в бюро технічної
інвентаризації. Просила апеляційну
скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, позивача та її
представника, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши їх
доказами, колегія вважає апеляційну
скаргу необґрунтованою, а рішення суду
вважає таким, що ухвалено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено ,що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Бюром по приватизації
державного житлового фонду в м. Коломия
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_2 з часткою по ?
кожному. Отже право власності на
зазначену квартиру у спадкодавців
ОСОБА_5 виникло до 2004 року. Чинним ЦК
УРСР не було передбачено виникнення
права власності у фізичних осіб на
житловий будинок з моменту реєстрації
такого у відповідних реєстраційних
органах. Свої майнові права на
зазначену квартиру спадкодавці
передали ОСОБА_2, склавши в її користь 10
квітня 2013 року два заповіти, посвідчені
нотаріально приватним нотаріусом
Коломийського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за реєстровими номерами № 719 та
№ 720, якими вони все належне їм майно
заповіли їй.

ОСОБА_2 прийняла спадщину, про що
підтверджує відмова приватного
нотаріуса Коломийського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 у видачі
їй свідоцтва про право на спадщину
через неподання нею доказів реєстрації
ОСОБА_4 спірної квартири в
Коломийському МБТІ. Доводи апелянта
про порушення судом норм матеріального
права-незастосування ним ч. 4 ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», не заслуговують
на увагу, оскільки зазначені норми
права не поширюються на спірні
правовідносини, які виникли до
набрання чинності зазначеними
правовими нормами та які не мають
зворотної дії. Колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, а
рішення знаходить законним та
справедливим.

Крім того з довідки КП
«Житлоінфоцентр» м. Коломия від 06.10.2014
року №259 (а.с.66) квартира АДРЕСА_2 знята з
балансу і до державного житлового
фонду не відноситься, а отже відповідач
- Коломийська міська рада претендувати
на неї не може.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для зміни чи скасування
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314, 315, 317, 319, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Коломийської
міської ради відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: Г.І. Шалаута

А.І. Шишко

Я.Ю. Ковалюк