АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6915/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №645/2741/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 02 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Фрунзенського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, треті
особи: Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3
про зняття арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
звільнити з-під арешту, накладеного
постановою державного виконавця
Фрунзенського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції на АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що постановою
державного виконавця Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_4 від 30.01.2010 року при
примусовому виконанні ухвали
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30.09.2009 року №
2-11950/09 накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_3, а саме - на квартиру
АДРЕСА_1 та автомобіль CHERRY F21 ELARA, 2007
року, р/н НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 в
межах суми боргу 174 341,74 грн.

Але, позивач зазначив, що квартира
АДРЕСА_1 належить не відповідачці
ОСОБА_3, а йому - ОСОБА_2 на праві
власності з 2005 року, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 31 березня 2005 року
серія ЯЯЯ №178426, право власності
зареєстровано в КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» за
№10495520 відповідно до витягу від 14.04.2005
року №7012111. Крім того. позивач
посилався на те, що ухвалою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
30.09.2009 року, на підставі якої була
винесена постанова державного
виконавця від 30.01.2010 року накладено
заборону на вчинення дій, спрямованих
на відчуження майна, яке належить
ОСОБА_3 та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а не саме на спірну квартиру.
Тому позивач вважає, що дії державного
виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ
ОСОБА_4 неправомірні, в зв»язку з тим, що
він повинен був накласти заборону на
майно, що належить ОСОБА_3 та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а щодо
самої квартири він повинен був
спочатку перевірити чи належить
зазначена квартира боржнику ОСОБА_3 на
праві власності, чи ні.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 02 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким задовольнити його позов у повному
обсязі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід скасувати з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Згідно зі ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна, інакше,
як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав
людини визначено, що кожна людина має
право володіти майном, як одноособово,
так і разом з іншими. Ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

У відповідності з ст. 8 ЦПК України, суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
встановлені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Держава
не втручається у здійснення власником
права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровську від 17 травня 2012 року
позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволений.

Передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк»
шляхом вилучення у ОСОБА_3 автомобіль
CHERRY F21 ELARA, 2007 року, звернуто стягнення
на предмет застави.

У порядку забезпечення зазначеного
позову, суддею Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 30.09.2009 року
було, зокрема, накладено заборону на
вчинення дій, спрямованих на
відчуження будь - якого майна, яке
належить на праві власності
відповідачці: ОСОБА_3 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. ( а. с. 5)

Постановою державного виконавця
Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 30. 01. 2010
року при примусовому виконанні
вказаної ухвали судді та заяви
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» було
заборонено відчуження рухомого і
нерухомого майна боржника, зокрема, на
АДРЕСА_1 .( а.с. 4)

За змістом статті 60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Із свідоцтва від 30 березня 2005 року
вбачається, що АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_2. ( а. с. 8)

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про
виконавче провадження" особа яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно про звільнення
майна з під арешту. У цьому разі
відповідачами у справі мають бути
боржник і стягувач, для забезпечення
вимог якого накладено арешт на майно.
Стягувачем в справі є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк».

За таких обставин, суду необхідно було
залучити до участі в справі Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», що відповідало б
положенню п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.08.76р.
із „Про судову практику в справах про
виключення майна з опису", змінами
внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України №5 від 30.06.78 р.,
№3 від30.03.84 р., №13 від 25.12.92 р., №15 від
25.05.98 р., про те, що відповідачами в
справі суд притягує боржника та особу в
інтересах якої накладено арешт на
майно.

На порушення вимог ст. 30, 31 ЦПК України
суд позбавив Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» можливості реалізувати
свої процесуальні права, зокрема, брати
участь у судовому засіданні в якості
належної особи, визнавати позов
повністю або частково, пред'явити
зустрічний позов та інше. Ці порушення
норм процесуального права є суттєвими
і такими, що перешкоджають суду
апеляційної інстанції дослідити нові
докази, чи обставини, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції слід скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позову з інших
підстав ніж послався районний суд.

ОСОБА_2 не позбавлений можливості
звернутися до суду з позовом про захист
своїх порушених прав у порядку і
спосіб, передбачений встановленому ст.
3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року -
скасувати

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову до Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, треті особи: Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 про зняття
арешту.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: