№ /637/833/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд Харківської області в
складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в селищі Шевченкове
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Законний представник позивача за
довіреністю звернувся в суд із позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
в розмірі 23 249 гривень 25 копійок за
кредитним договором.

В обґрунтування позову представник
банку зазначив, що 29 грудня 2007 року між
ПАТ КБ «Приват Банк», (далі банк) та
ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір
б/н від 29.12.2007 року, згідно якого
відповідач по справі отримує кредит у
розмірі 3 000.00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, а відповідач в свою
чергу сплачує кредитору проценти за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Банк свої зобов'язання за Кредитним
договором виконав в повному обсязі,
проте відповідач, як зазначає
представник банку, взятих на себе
зобов'язань за договором не виконує, в
зв'язку з чим станом на 14.05.2014 року
утворилася прострочена заборгованість
за кредитом в розмірі 23 249,25 гривень, яка
складається із:

заборгованість за кредитом - 2 900,00
гривень,

заборгованість за відсотками - 12 728,30
гривень,

заборгованість по комісіям - 6 037,65
гривень,

а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов
та Правил надання банківських послуг,
при порушенні позичальником строків
платежів по грошовому зобов'язанні в
розмірі 500 гривень фіксована частина та
штраф -1 083,30 гривень - процентна
складова.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги підтримав та просив
їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
позов визнав частково, пояснив, що він
сплачував проценти банку за
користування кредитом, але в даний час
вже не пам'ятає скільки сплатив банку
коштів, вважав, що заборгованість по
кредиту сплачена, так як банк до нього
претензій з 2010 року не пред'являв.

В зв'язку з цим надав до суду
письмову заяву(а.с.32) і в суді просить
суд при винесенні рішення застосувати
строки позовної давності до вказаного
позову.

Суд, перевіривши матеріали
справи, вислухавши сторони по справі
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини пов'язані
з кредитним договором.

Публічне акціонерне товариство
"Комерційний Банк "Приват Банк" є
правонаступником прав та обов'язків
Закритого акціонерного товариства
«Комерційний Банк «Приват Банк»,
згідно п.1.1. Статуту ПАТ КБ"Приват Банк"
(а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи 29
грудня 2007 року між сторонами було
укладено кредитний договір Б/Н, який
складається із заяви, умов і правил
надання банківських послуг.

За умовами договору відповідач
отримав в ПАТ КБ "Приватбанк" кредитну
картку з кредитним лімітом 3 000 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
базовою відсотковою ставкою 2%
щомісячно, на залишок заборгованості
щомісячної комісії 2,5% з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки та 30 денним строком
пільгового періоду.

Строк дії карти, як зазначено в п.9.12
Умов - 12 місяців (а.с.14) з дня підписання
договору, договір був підписаний 29.12.2007
року (а.с.9).

Відповідач своїх зобов'язань за
договором не виконав, заборгованість
за кредитом - 2 900,00 гривень, та
заборгованість за відсотками - 12 728,30
гривень, не повернув, хоча як
вбачається з розрахунку
заборгованості по договору (а.с.5-8, 26-29),
відповідач сплачував заборгованість,
але як зазначає позивач, в першу чергу
його платежі йшли на погашення
несплачених процентів на прострочену
заборгованість і прострочену комісію.

Останній платіж відповідачем був
здійснений 11.11.2010 року, що не
заперечується сторонами по справі і
підтверджується випискою
заборгованості, наданою банком (а.с.27)

Умовами та Правилами надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких,
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань Держателя,
які щомісячно належать сплаті
Держателем протягом строку дії Карти.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для Держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з встановленим
Мінімальним обов'язковим платежем
визначені в Правилах Клієнта, які є
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
Кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по Кредиту (п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

Клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсоткам за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором. В разі
виникнення заборгованості держатель
по Картрахунку зобов'язаний погасити
заборгованість протягом 30 днів з
моменту її виникнення. Встановлено, що
відповідач належним чином не виконав
обов'язків щодо повернення кредиту та
сплати відсотків.

До суду за захистом порушеного права
банк звернувся лише 05.08. 2014 року.

Відповідач просить суд застосувати
правові наслідки пропуску
відповідачем строків позовної
давності.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК
України).

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на той же
строк.

Однак, поряд зі встановленням порядку
пролонгації строку дії договору
сторони встановили порядок і строки
виконання боржником зобов'язань
(внесення щомісячних мінімальних
обов'язкових платежів), що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору (п.5. Умов і Правил
надання банківських).

В разі виникнення заборгованості,
клієнт зобов'язаний її погасити
протягом 30 днів з моменту її
виникнення. У випадках порушення
держателем умов даного договору банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому чи у визначеній банком частині
(п..5.2. 6.9). Умов і Правил надання
банківських послуг).

Відповідно до визначеного в заяві
порядку проведення повернення
кредитних коштів таке повернення може
здійснюватися шляхом внесення коштів
на карту клієнтом або шляхом списання
коштів з інших карт.

Встановлено, що останній скористався
карткою 11.11.2010 року, знявши кошти, які
повинен був повернути відповідно до
умов договору через місяць. Проте кошти
повернуті ним не були, що свідчить про
порушення зобов'язань, а відтак - і про
порушення прав кредитора, які
підлягали захисту шляхом пред'явлення
відповідного позову впродовж трьох
років.

В подальшому, починаючи з 11.11.2010 року
будь-яке погашення коштів не
здійснювалося.

Із позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивач
звернувся до суду 05.08.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст.259 ЦК України.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.261
ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту
зазначених правових норм, слід дійти
висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.
Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Тому суд вважає, що право вимоги у банку
на пред'явлення позову щодо
примусового стягнення в судовому
порядку заборгованості за кредитним
договором виникло з 11.12.2010 року та
існувало в межах загального строку
позовної давності до 11.12.2013 року. До
суду позивач звернувся лише 05.08.2014 року,
тобто за межами встановленого законом
строку позовної давності. З дій банку
вбачається, що банк зловживаючи своїм
правом навмисно затягував зі звернення
до суду з позовом до відповідача
нараховуючи відповідачу проценти та
комісію

Доводи представника банку на п.9.12 умов
договору про те, що, враховуючи
пролонгацію строку дії кредитного
договору, ним дотримано строк позовної
давності ґрунтується на довільному
тлумаченні норм матеріального права і
не приймається до уваги судом,
оскільки ототожнюється поняття «строк
дії платіжної картки», з поняттям
«строк (термін) виконання зобов'язання.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України,

ст. ст. 251-255, 256- 258,267, 526, 530, 631,1048, 1050 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк "Приват
Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Шевченківського

районного суду

С.М.Стеганцов