Справа № 368/1497/14-ц
Провадження № 236845214
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"03" грудня 2014 р.
Кагарлицький районний суд Київської
області

В складі:

Головуючий: суддя
Закаблук О.В.

При секретарі:
Лєвшин Н.О.

Представника позивача:
ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кагарлик
Київської області в залі суду цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, - державна
реєстраційна служба Кагарлицького РУЮ
Київської області, про поділ спільного
майна подружжя, суд, -

В С Т А Н
О В И В :

28.07.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшла позовна заява
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, -
державна реєстраційна служба
Кагарлицького РУЮ Київської області,
про поділ спільного майна подружжя, (
а.с., 2 - 4), в якій позивач просить суд
винести рішення, яким:

- визнати недійсним Договір про поділ
майна подружжя серії ВКМ № 957622, що
укладений між ОСОБА_2, 1935 року
народження, та ОСОБА_3, 1958 р.н., і
посвідчений приватним нотаріусом
Кагарлицького нотаріального округу
ОСОБА_4 від 06 серпня 2008 року та який
зареєстровано в реєстрі за № 3536.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує в позовній заяві
наступним.

Він, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає у
власному житловому будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

14.09.1991 року він придбав цей житловий
будинок на підставі договору купівлі -
продажу.

14.03.2006 року, між ним та ОСОБА_3 було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження, яке видано
відділом реєстрації актів
громадянського стану Солом»янського
РУЮ від 14.03.2003 року.

06.08.2008 року, між ним та ОСОБА_3 було
укладено письмовий правочин, а саме,
договір про поділ майна подружжя, за
яким було розподілено її житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Вважає, що договір про поділ майна
подружжя від 06.08.2008 року є таким, що
вчинено безпідставно і незаконно,
оскільки, даний житловий будинок він
набув за 17 років до укладення шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_3

Даний житловий будинок не може бути
об»єктом права спільної сумісної
власності за законом.

Відповідач ОСОБА_3 не мала жодного
права на поділ його майна, а саме, на
розподіл житлового будинку, так як у 1991
році він перебував у шлюбі з його
першою дружиною ОСОБА_5 і саме під час
проживання з нею, він придбав цей
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть від 01.03.1999
року, його перша дружина ОСОБА_5
померла.

Отже, даний будинок є спадковим.

Так сталося, що право власності на
придбаний ним 1991 році будинок, він
оформив шляхом оформлення свідоцтва
про право власності, виданого
Липовецькою сільською радою
Кагарлицького району Київської
області від 30.04.2004 року.

Згідно ст. 57 ЦК України, зазначено, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка, є:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу.

- Даний правочин суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК
України, зокрема, договір про поділ
майна суперечить Сімейному Кодексу
України.

Згідно ст. 215 ЦК України, зазначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК
України, ( суперечить актам цивільного
законодавства).

Разом з цим, під час укладання договору
про поділ майна, відповідачка ввела
його в оману, запевнивши, що будинок не
приватизований, а для його
приватизації, йому необхідно підписати
якісь документи і він їй повірив.

Відповідачці ОСОБА_3 на момент
підписання договору про поділ майна
виповнилося 50 років, а йому 73 роки.

В цей період його життя у нього
погіршилася пам»ять, він вже став
забувати і часто перепитував її щодо
приватизації його будинку.

І за таких обставин він підписав цей
договір, не знаючи його природи і не
розуміючи його дійсних наслідків.

Пізніше він звернувся до адвоката, який
роз»яснив йому, що він віддав ОСОБА_3 12
частину свого будинку.

В зв»язку з чим у нього постала
необхідність звернутися до суду на
предмет визнання не дійсним правочину,
а саме договору про поділ майна.

Згідно п. 1 ст. 64 ЦПК України зазначено,
що письмовими доказами є будь - які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

01.08.2014 року Кагарлицьким районним судом
на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України
відкрито провадження у справі та
призначено справу до слухання на 08.08.2014
року, ( а.с., 19).

08.08.2014 року слухання справи відкладено
на 19.08.2014 року в зв»язку з неявкою
сторін по справі, ( а.с., 22).

19.08.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшла заява про
уточнення позову, ( а.с., 27), в якій
зазначено наступне.

В зв»язку з тим, що в позові є помилка в
частині укладення шлюбу сторін, тому
постала необхідність уточнити позов, а
саме:

- 14.03.2003 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3,
виданого 14 травня 2003 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Солом»янського районного управління
юстиції в м. Києві.

19.08.2014 року слухання справи відкладено
на 12.09.2014 року в зв»язку з перебування
судді в нарадчій кімнату, ( а.с., 28).

12.09.2014 року слухання справи відкладено
на 16.09.2014 року в зв»язку з неявкою
сторін по справі.

16.09.2014 року слухання справи було
відкладено на 09.10.2014 року в зв»язку з
неявкою відповідачки, ( а.с., 33).

06.10.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшла письмова заява
- заперечення відповідачки ОСОБА_3, (
а.с., 36 - 38), в якій остання зазначила
наступне.

Просить розглянути цивільну справу
ОСОБА_3, проживаючої в АДРЕСА_1, без її
присутності, в тім, що вона на даний час
проживає в будинку своєї матері за
адресою: АДРЕСА_2.

На даний час вона ніде не працює, не на
пенсії, хворіє, тому грошей, щоб
приїхати на суд, у неї немає.

З ОСОБА_2 в травні місяці 1999 року, вони
вирішили створити сім»ю. Переїхавши до
нього у липні місяці 1999 року, вона стала
з ним проживати як подружжя.

Проживши спільно майже чотири роки,
вони вирішили зареєструвати шлюб 14
травня 2003 року.

Коли вони розписувалися, вони
повідомили його дочку, що квартира, в
якій він прописаний, буде його дочці, а
дачний будинок їй.

Проживаючи на дачі з ним, вона вела все
господарство, ніде не працюючи, так як
він не хотів, щоб вона йшла на роботу.
Вона обробляла 24 сотки городу, тримали
гуси, качки, кури, кролі, свині.

Коли вона з ним проживала в хаті, не
було ні газу, ні води. У спільному
проживанні вони разом провели газ,
воду. Робили поточні ремонти, поставили
новий забор, поцеменетували дорожки,
облицювали плиткою кухню, купили нову
мебель.

Коли він приватизував хату і квартиру у
2006 році, між ними сталося
непорозуміння, тому що він став дуже
часто пити, за гроші, які він отримував
від здачі квартири. З дочкою вони
домовилися, що поки батько буде жити,
вони ту квартиру будуть здавати і за те
будуть жити.

Він дуже часто ображався не неї,
докоряв тим, що він її кормить, але ж
вона працювала на городі, тримала
велике господарство і вела його сама.

Він отримані гроші за все це ложив собі
на книжку. Для покупки їй одягу і
взуття, грошей він їй не давав, а якщо і
куплять, то разом то, що найдешевше.
Тому і в них часто були скандали через
його жадібність і п»янки. Так як вона не
могла витримати, вона вирішила його
залишити.

Переїхавши до мами в село, вона знайшла
собі роботу. Деякий час вона працювала,
він дуже часто до неї дзвонив, просив,
щоб вона повернулася назад і що у них
буде все добре..

Вона повернулася, повірила йому. Стала
на службу зайнятості у Кагарлику, щоб
мати якусь копійку. Але це її не спасло.
Він продовжував далі пити, ображати її.
Вдень вона працювала по господарству, а
по ночам не могла спати, тому, що він пив
і дебоширив. Вона вирішила знову
покинути його. Вона знову вирішила
знайти роботу, але він постійно
дзвонив, просив вибачення.

Так як вона була зареєстрована з ним в
шлюбі, вона повернулася, думала, що може
щось змінитися. Коли вона виїжджала від
матері, мати її прокляла. Коли вона
приїхала до нього, вона стала плакати,
що через нього її мати вигнала її з
хати. Тоді він їй сказав, що ідемо до
нотаріуса, і що він перепише на неї
хату.

Коли вони прийшли до нотаріуса, то там
відповіли, що так і так, половина хати
належить їй, поділіть хату пополам, а
свою частину перепишете на жінку.

Так вони і зробили, але життя у них не
склалося. Він так само пив, ображав її і
тримав її як наймичку. Тому вона його в
жовтні місяці 2010 року залишила. Пройшло
два роки, він знову почав до неї
телефонувати і перепрошувати. Вона
дурна подумала, що може змінився на
старості літ і поїхала, але нічого
доброго не стало, а стало ще гірше.
Втрутилася стороння молода жінка, з
якою він тягається до цих пір. Вона їй
не однократно угрожала, що закопає її, і
тому вона не може на даний час там жити.
На даний час вона не на пенсії, її
доглядає її рідна сестра, так як її мати
померла.

Тому вона просить прийняти правильне
рішення, а ні, то вона буде звертатися
на програму «стосується кожного».

Вона до них дзвонила, але вони сказали
зачекати рішення суду, щоб установити
свої права.

09.10.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшла заява про
поновлення строків давності
наступного змісту, ( а.с., 44).

В провадженні судді Кагарлицького
районного суду Київської області
Закаблука О. В. знаходиться на розгляді
цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
правочину.

В зв'язку з тим, що строк позовної
давності у даній справі минув в 2013 році,
постала необхідність у його
поновленні.

Повідомляю суд. про те, що ОСОБА_2
проїм строк позовної давності через
хворобу.

Згідно Консультативного висновку №
4/5609 від 12.03.2001 р., що виданий ОСОБА_2
йдеться про те, що останній
перебував на консультації в
Інституті отоларингології ім. проф..
О.С. Коломійченка стосовно ракової
хвороби, за діагнозом «Базалиома
спинки носа с права» (рак шкіри )

Також, з 2001 року, ОСОБА_2 хворіє на інше
онкологічне захворювання, в зв'язку з
чим йому встановлено діагноз
«Хондробластома».

Згідно довідки Київської
онкологічної лікарні МОЗ
України. ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні онкологічної
лікарні з 03.06.2012 до 11.06.2002 р.

За період перебування на
стаціонарному лікуванні в
онкологічній лікарні - 04.06.2002 р. ОСОБА_2
була виконана операція по видаленню
другого пальця правої руки.

17.09.2009 року, ОСОБА_2 був на прийомі у
лікаря онколога. Вказане
підтверджується відповідним
консультативним заключенням.

Згідно даного Консультативного
заключення, підтверджується, що ОСОБА_2
отримав курс променевої терапії з
28.10.2003 р. по 14.11.2003 р. (консультативне
заключення від 17.09.2009 - додається)

В даному висновку йдеться про те, що
17.04.2006 р. по 04.05,2006 ОСОБА_2 було здійснено
повторний курс променевої терапії, в
зв'язку з онкологічним захворюванням.
(Консультативне заключення від 17.09.2009 -
додається)

Отже, як видно з медичних документів,
ОСОБА_2 дійсно, тяжко хворіє на рак
шкіри з 2001 року.

ОСОБА_2, неодноразово, переніс
променеву терапію.

Як відомо, онкологічні захворювання та
інші ракові захворювання повністю не
піддаються лікуванню в Україні.

На жаль, ОСОБА_2, тяжко хворіє з 2001
року по сьогоднішній день.

Таким чином, причиною пропуску строку
позовної давності є саме тяжка хвороба
ОСОБА_2, який 06.08.2008 р. підписав договір
поділу майна, що оспорюється.

Виснажений хворобою 73 (семи десяти
трьохлітній) ОСОБА_2 підписав договір
поділу майна подружжя на користь
молодшої на 23 роки ОСОБА_3, яка
схилила його до розподілу майна, що
було набуто ним за час шлюбу з першою
дружиною, ще у 1994 році.

Після підписання договору про поділ
майна ОСОБА_2 продовжує хворіти.

До лікарні не звертається, оскільки
через свій похилий віку чергову
операцію може не витримати.

Строки позовної давності пропустив
через низку об'єктивних обставин, а
саме, через поганий стан здоров'я.
Грошей на лікування не вистачало.
Грошей на адвоката не мав.

Тому, строк для пред'явлення позову
пропущений.

В зв'язку з викладеним вище, просить суд
визнати причини пропуску строку
позовної давності, поважними поновити
ОСОБА_2 строк для пред'явлення позову на
предмет визнання правочину недійсним.

09.10.2014 року слухання справи було
відкладено на 22.10.2014 року в зв»язку з
неявкою сторін, ( а.с., 50).

11.10.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшла заява позивача
про уточнення позовних вимог, ( а.с., 53),
наступного змісту.

В зв»язку з тим, що постала
необхідність у збільшенні позовних
вимог, просить суд:

- доповнити позовну заяву про визнання
правочину недійсним пунктом 3 (три) та
викласти його наступним чином:

« 3. Скасувати державну реєстрацію
права власності на 12 частину житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3».

21.10.2014 року на адресу Кагарлицького
районного суду надійшло письмове
клопотання позивача про залучення
третьої особи, в якій позивач зазначив
наступне.

В зв»язку з тим, що позивач ОСОБА_2
заявив вимогу про скасування державної
реєстрації права власності на 12 ч.
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3,
постала необхідність у залученні до
участі в справі третю особу без
заявлення самостійних вимог щодо
предмета спору, а саме: Державну
реєстраційну службу Кагарлицького РУЮ.

Участь третьої особи необхідна в
зв»язку з тим, що рішення суду може
вплинути на її права та обов»язки,
зокрема, щодо обов»язку вчинення
реєстраційних дій, що пов»язані зі
скасуванням державної реєстрації
права власності на нерухоме майно та
стосовно внесення реєстраційних змін
до правовстановлюючих документів на
житло позивача.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд залучити до участі в справі
Державну реєстраційну службу
Кагарлицького РУЮ в Київській області,
як третю особу без заявлення
самостійних вимог щодо предмета спору (
адреса: 09200, Київська область, м.
Кагарлик, вул. Кооперативна, 19).

22.10.2014 року слухання справи було
відкладено на 03.11.2014 року в зв»язку з
залученням до справи третьої особи,
неявкою відповідачки.

22.10.2014 року Кагарлицьким районним судом
винесено ухвалу, якою залучено до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Державну реєстраційну
службу Кагарлицького РУЮ в Київській
області., ( а.с., 57 - 58).

03.11.2014 року слухання справи було
відкладено на 18.11.2014 року в зв»язку з не
явкою відповідачки ОСОБА_3, ( а.с., 66).

18.11.2014 року слухання справи було
відкладено на 03.12.2014 року в зв»язку з
неявкою відповідачки ОСОБА_3 та її
клопотанням про перенесення слухання
справи, ( а.с., 73).

В судове засідання, яке відбулося 03.12.2014
року, позивач ОСОБА_2 не з»явився,
з»явився його представник, - ОСОБА_1

В судовому засіданні, яке відбулося
03.12.2014 року, представник позивача, -
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, які
викладені в мотивувальній частині
позовної заяви, та які судом наведено
вище.

В судове засідання, яке відбулося 03.12.2014
року, відповідачка ОСОБА_3 не з»явилася,
хоча повідомлена судом належним чином
про день, час та місце слухання справи.

Суд, вислухавши представника позивача
ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку щодо задоволення
позову, шляхом винесення заочного
рішення, обґрунтовуючи своє рішення
наступним.

Що стосується винесення заочного
рішення, то, відповідно, враховуючи
вищевикладені обставини, судом
винесено ухвалу про проведення
заочного розгляду справи на підставі
Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Так, в ст. 224 ЦПК України зазначено, що в
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний
розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд
справи та ухвалення рішення
проводяться за загальними правилами з
винятками і доповненнями, встановлених
цією главою.

Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та
змістом заочне рішення повинно
відповідати вимогам, встановленим ст.
ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у
ньому має бути зазначено строк і
порядок подання заяви про його
перегляд.

Відповідно, представник позивача не
заперечує проти винесення заочного
рішення, відповідачка повідомлялася
належним чином про день, час та місце
слухання справи.

Підсудність.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред»являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Фактичні обставини справи та
застосування до них норм матеріального
права.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець село Липовець
Кагарлицького району Київської
області, паспорт серії НОМЕР_4, виданий
02 квітня 1998 року Залізничним РУ ГУ МВС
України в м. Києві, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ( а.с., 5), фактично проживає
у житловому будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, хоча фактично
зареєстрований в АДРЕСА_3, з 19.01.1999 року.

14.09.1991 року позивач ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі - продажу придбав
житловий будинок, який розміщено за
адресою: АДРЕСА_1, в якому на даний час
постійно проживає, без реєстрації.

Даний факт підтверджується договором
купівлі - продажу будинку, ( а.с., 7), який
укладено 14.09.1991 року в с. Липовець
Кагарлицького району.

Згідно вищевказаного договору, ОСОБА_9,
житель АДРЕСА_5 та ОСОБА_2, який на той
час проживав за адресою: АДРЕСА_4,
склали цей договір про те, що ОСОБА_9
продала, а ОСОБА_2 купив належний
продавцю ОСОБА_9 житловий будинок, який
розташовано в с. Липовець і
розташований на присадибній ділянці
розміром 0, 06 кв. м.

Вищевказаний житловий будинок належав
продавцю ОСОБА_9 на підставі запису в по
господарській книзі виконавчого
комітету за № 97.

14 вересня 1991 року цей договір
посвідчено Таран Лідією Григорівною,
секретарем виконавчого комітету
Липовецької сільської ради
Кагарлицького району Київської
області, та зареєстровано в реєстрі за
№ 59.

Позивач ОСОБА_2 в 1991 році перебував у
шлюбі з його першою дружиною, - ОСОБА_5,
відповідно, саме під час проживання в
спільному шлюбі з ОСОБА_5 Позивач
ОСОБА_2 придбав вищевказаний будинок,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, в 1991 році перша дружина позивача
по справі, - ОСОБА_5 померла.

Даний факт підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, яке
видане 01 березня 1999 року Липовецькою
сільською радою Кагарлицького району
Київської області, з якого видно, що
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 69
років, про що в книзі реєстрації актів
про смерть 01.03.1999 року зроблено запис за
№ 01.

Місце смерті, - с. Липовець
Кагарлицького району Київської
області.

В подальшому, позивач ОСОБА_2 14.03.2003
року одружився з відповідачкою по
даній справі, - ОСОБА_3.

Даний факт підтверджується свідоцтвом
про одруження серії НОМЕР_3, ( а.с., 17), яке
видане 14 травня 2003 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Солом»янського районного управління
юстиції у м. Києві, з якого видно, що
ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.
Липовець Кагарлицького району
Київської області, громадянин України,
та ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_11
в с. Світанок Корецького району
Рівненської області, громадянка
України, одружилися 14 березня 2003 року,
про що в книзі реєстрації актів про
одруження 14.03.2003 року зроблено запис за
№ 415.

Прізвище після одруження:

чоловіка - ОСОБА_2.

дружини - ОСОБА_3.

В зв»язку з тим, що спільне сімейне
життя в сторін не склалося, 10.09.2009 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
розірвано.

Даний факт підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5,
видена 10 вересня 2009 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Солом»янського районного управління
юстиції в м. Києві, з якого видно, що
шлюб між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною
ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за № 712 від 10
вересня 2009 року.

Ще до розірвання шлюбу між сторонами
виник майновий спір, який, на думку
сторін, вони врегулювали укладенням
договору про подвл майна подружжя.

Так, 06.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір про поділ майна
подружжя, ( а.с., 14), наступного змісту.

Ми, що нижче підписалися: гр. ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який
проживає за адресою: АДРЕСА_6 (далі -
"ЧОЛОВІК") та ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2), яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 (далі - "ДРУЖИНА"), разом
"СТОРОНИ", (перебуваємо у шлюбі,
зареєстрованому ВРАГС Солом'янського
району в м. Києві 14 травня 2003 року
(актовий запис №415), ознайомлені з
загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
повністю усвідомлюючи значення своїх
дій та згідно з вільним волевиявленням,
яке відповідає нашій внутрішній волі
як учасників цього правочину,
розуміючи його природу, а також свої
права та обов'язки за договором, уклали
цей договір про таке:

1. Маючи намір урегулювати свої
майнові відносини щодо зазначеного
нижче об'єкту права спільної сумісної
власності подружжя (а саме- жилий
будинок та земельну ділянку), ми,
СТОРОНИ, дійшли згоди про поділ такого
майна в натурі.

2. Предметом цього договору нами
визначено:

Житловий будинок дерев, обкл. цегл.,
житловою площею 23,9 кв.м, загальна площа
53,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1,

До будинку примикає: Б потреб, в л.душ, Г
л. кухня, Д сарай, Ж убиральня, 3 сарай, К
сарай, Л навіс, h огорожа, Ь1 огорожа, h2
огорожа, hЗ ворота, h4 ворота, L криниця, t
вимощення.

У результаті укладення цього договору
зазаначений жилий будинок
вважатиметься таким, що належить нам
ОСОБА_2 - 12 частина жилого будинку на
праві особистої приватної власності,
та ОСОБА_3 - 12 частина жилого будинку на
праві особистої приватної власності.

Земельна ділянка розташована в
АДРЕСА_1, належну нам згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю ЯЕ №603016, виданого Кагарлицьким
районним відділом земельних ресурсів
08.06.2007 року та зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право приватної власності на землю за
№97, виданого на підставі Рішення
Липовецької сільської ради від 10.01.2007
року (8/8/5). Цільове призначення
земельної ділянки - будівництво та
обслуговування жилого будинку - 0,2392 га.
Кількісна характеристика земель
переданих у приватну власність: всього
земель - 0,2392 га , в тому числі рілля-0,1220
га, бр насадження - 0,0597 га, під
забудовою-0,0575 га., інше-0,0 га, згідно
витягу №1870 від 27.06.2008 року, виданого
Управлінням земельних ресурсів у
Кагарлицькому районі.

У результаті укладення цього договору
зазначена земельна ділянка
вважатиметься такою, що належить нам
ОСОБА_2 - 12 частина земельної ділянки на
праві особистої приватної власності,
та ОСОБА_3 - 12 частина земельної ділянки
на праві особистої приватної
власності.

3. Майно, щодо якого укладається цей
договір, є нашою спільною сумісною
власністю як таке, що набувалося нами
за час шлюбу.

При цьому правовстановлювальні
документи на житловий будинок,
значаться за мною, ОСОБА_2, і є:
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, виданого Липовецькою
сільською радою 30.04.2004 року та
зареєстрованого Кагарлицьким бюро
технічної інвентаризації 30.04.2004 року
реєстраційний номер 5696771, номер запису
192 в книзі: 3.

При цьому правовстановлювальні
документи на земельну ділянку,
значаться за мною, ОСОБА_2, і є:
Державний акт на право приватної
власності на землю ЯЕ №603016, виданого
Кагарлицьким районним відділом
земельних ресурсів 08.06.2007 року та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю за
№97, виданого на підставі Рішення
Липовецької сільської ради від 10.01.2007
року (8/8/5).

4. Узгоджена нами СТОРОНАМИ, загальна
вартість майна, яке підлягає поділу за
цим договором, становить 994169
(Дев'яносто дев'ять тисяч чотириста
шістнадцять) грн.

При цьому відповідно до відомостей,
викладених у Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, вартість
жилого будинку становить 95010(Дев'яносто
п'ять тисяч десять) грн.

При цьому відповідно до відомостей,
викладених у Витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки вартість
земельної ділянки становить 4406(Чотири
тисячі чотириста шість) грн.

5. Ми, СТОРОНИ,

а) стверджуємо, що:

- зазначене у договорі майно не продане,
не відчужене, іншим способом, під
заставою (у тому числі податковою), у
спорі, під забороною відчуження чи під
арештом не перебуває, до статутного
фонду (капіталу) юридичних осіб не
внесене;

- на момент укладення цього договору
усвідомлюємо значення своїх дій і
можемо керувати ними;

- розуміємо природу цього правочину,
свої права та обов'язки за договором;

- при укладенні договору відсутній
будь - який обман чи інше приховування
фактів, які б мали істотне значення та
були свідомо приховані нами;

- договір укладається нами згідно із
справжньою нашою волею, без будь якого
застосування фізичного чи психічного
тиску;

- договір укладається на вигідних для
нас умовах і не є результатом впливу
важких обставин;

- володіємо українською мовою, що дало
нам можливість прочитати та правильно
зрозуміти суть цього договору;

б) домовилися, що:

- умови цього договору не поширюються
на інше майно , що набувалося нами у
шлюбі, та яке ми вважаємо спільною
сумісною власністю.

6. Питання, не урегульовані у цьому
договорі, вирішуються відповідно до
чинного цивільного законодавства.

7.Витрати, пов'язані з нотаріальним
оформленням цього договору, сплачують
сторони порівну.

8. З згодою сторін зміни та доповнення
до договору вносяться шляхом вчинення
додаткового правочину, посвідченого
нотаріально.

9. Цей договір є підставою для
відведення земельної ділянки на
місцевості, видачі державного акта на
право приватної власності на землю та
реєстрації останнього в Липовецькій
сільській раді, Кагарлицького району,
Київської області.

10. Про зміст прав та обов'язів за цим
договором, про правові наслідки
вчиненого нами правочину ( в тому числі,
але не обмежуючись ст. ст. 215-236
Цивільного кодексу України щодо
правових наслідків недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону; ст. 319 Цивільного кодексу
України щодо здійснення права
власності; ст.331 Цивільного кодексу
України про необхідність реєстрації
права власності на нерухоме майно в
органах технічної інвентаризації; ст.
ст. 57-74 Сімейного кодексу України щодо
підставу виникнення особистої та
спільної власності на майно,
особливостей розпорядження таким
майном, право на поділ майна подружжя,
способи та порядок такого поділу) нам ,
СТОРОНАМ, нотаріусом роз'яснено.

Зглядаючись на зміст правочину, в якому
містяться чисельні арифметичні
помилки та орфографічні описки, суд,
вважає, що договір про поділ майна
подружжя від 06.08.2008 року є таким, що
вчинено безпідставно і незаконно,
обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Перш за все слід зазначити, що в даному
випадку слід було залучити до участі в
справі в якості третьої особи ОСОБА_12,
приватного нотаріуса Кагарлицького
районного нотаріального округу, який
посвідчував даний правочин в силу
своїх повноважень, для дачі пояснень
стосовно обставин укладення даного
правовичину, та юридичних підстав для
його укладання, проте, на жаль, дану
процесуальну дію суд не може здійснити,
так як, на жаль, ОСОБА_12 на даний час є
покійним.

Далі, слід зазначити, що даний спірний
будинок не міг бути предметом
укладення даного договору, так як він
був набутий позивачем що в 1991 році,
шляхом укладення договору купівлі -
продажу, в порядку та на умовах, які на
той час ставилися ЦК 1963 року редакції,
та, відповідно, позивач набув право
власності ще за 12 років до укладання
шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно, даний житловий будинок не
може бути об»єктом права спільної
сумісної власності за законом.

Так, відповідач ОСОБА_3 не мала жодного
права на поділ його майна, а саме, на
розподіл житлового будинку, так як у 1991
році він перебував у шлюбі з його
першою дружиною ОСОБА_5 і саме під час
проживання з нею, позивач ОСОБА_2
придбав цей будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Дійсно, право власності на придбаний
ним 1991 році будинок, позивач ОСОБА_2
оформив шляхом оформлення свідоцтва
про право власності, виданого
Липовецькою сільською радою
Кагарлицького району Київської
області від 30.04.2004 року.

Проте, слід зазначити, що згідно ст. 57 ЦК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка, є:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Отже, за загальним правилом реєстрація
шлюбу є підставою виникнення права
спільної власності подружжя на майно.
Проте, слід зазначити, що положення
шлюбного договору можуть
встановлювати інший правовий режим
майна, набутого за час шлюбу.

Термін «особиста приватна власність» і
досі викликає суперечки, проте, це не
змінює його суті. У Кодексі про шлюб на
сім'ю України від 20 червня 1969 року
йшлося про роздільне майно подружжя.

У той же час це не означає зміну
правового режиму майна, набутого
кожним з по дружжя до реєстрації шлюбу.
Чітке розмежування правового режиму
майна, набутого до та після реєстрації
шлюбу дає можливість не лише
максимально уникнути суперечок у разі
розірвання шлюбу та поділу майна, але і
забезпечує певну майнову незалежність
кожного з подружжя в шлюбі.

Режим особистої приватної власності
розповсюджується не лише на майно,
набуте кожним з подружжя до реєстрації
шлюбу, а й на деяке майно, набуте під час
шлюбу. Найчастіше умови набуття такого
майна міцно пов'язані з особою
набувача. Це, напри клад, майно набуте
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Особистою приватною власністю є також
майно, набуте одним з подружжя за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Наприклад, особі було
подарова но гроші, за які потім куплено
автомобіль.

Отже, слід зазначити, що даний спірний
житловий будинок позивачем ОСОБА_2 був
придбаний за кошти його та його
покійної дружини, проте, оформив його
він в установленому законом порядку
лише піж час перебування в шлюбі з
відповідачкою, - ОСОБА_3, а тому є всі
підстави вважати, що дане майно не
могло бути предметом оскаржуваного
договору.

Слід також зазначити, що правовий
режим майна подружжя може бути
змінений судом у наступних випадках:

1. Суд може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно, на
буте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

2. Якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної влас ності подружжя.

Відповідно, на думку суду,
приватний нотаріус засвідчив
оспорюваний правочин без належного
з»ясування правового режиму майна,
поклавшись лише на час юридичного
оформлення правового режиму майна, не
врахувавши всих обставин, які вказані
судом вище.

Зглядаючись на норми права
відповідачці ОСОБА_3 слід було подати
позовну заяву про визнання спірного
житлового будинку спільною сумісною
власністю на підставі ст. 62 СК України.

Оспорюваний правочин суперечить ч. 1 ст.
203 ЦК України, зокрема, договір про
поділ майна суперечить Сімейному
Кодексу України.

Згідно ст. 215 ЦК України, зазначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК
України, ( суперечить актам цивільного
законодавства).

Крім того, слід зазначити, що
відповідачці ОСОБА_3 на момент
підписання договору про поділ майна
виповнилося 50 років, а йому 73 роки.

В цей період його життя у нього
погіршилася пам»ять, за таких обставин
він підписав цей договір, не знаючи
його природи і не розуміючи його
дійсних наслідків.

Пізніше він звернувся до адвоката, який
роз»яснив йому, що він віддав ОСОБА_3 12
частину свого будинку.

В зв»язку з чим у нього постала
необхідність звернутися до суду на
предмет визнання не дійсним правочину,
а саме договору про поділ майна.

Крім того, слід зазначити, що сторонами
були порушені істотні умови
оспорюваного правочину, а саме, пункту,
який міститься розділі 5 договору, - при
укладенні договору відсутній будь -
який обман чи інше приховування фактів,
які б мали істотне значення та були
свідомо приховані ними, так, на думку
суду сторонами, зокрема, відповідачкою
ОСОБА_3 було приховано той факт, що
спірне майно було придбане ОСОБА_2 ще
задовго, за більше, ніж 10 років, до
укладення шлюбу.

Що стосується повнолення строку
позовної давності, то суд зазначає
наступне.

В зв'язку з тим, що строк позовної
давності у даній справі минув в 2013 році,
постала необхідність у його
поновленні.

Суд вважає, що ОСОБА_2 пропустив строк
позовної давності через хворобу, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Так, згідно Консультативного
висновку № 4/5609 від 12.03.2001 р., що
виданий ОСОБА_2 йдеться про те,
що останній перебував на
консультації в Інституті
отоларингології ім. проф.. О.С.
Коломійченка стосовно ракової
хвороби, за діагнозом «Базалиома
спинки носа с права» (рак шкіри )

Також, з 2001 року, ОСОБА_2 хворіє на інше
онкологічне захворювання, в зв'язку з
чим йому встановлено діагноз
«Хондробластома».

Згідно довідки Київської
онкологічної лікарні МОЗ
України. ОСОБА_2 перебував на
стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні онкологічної
лікарні з 03.06.2012 до 11.06.2012 р.

За період перебування на
стаціонарному лікуванні в
онкологічній лікарні - 04.06.2012 р. ОСОБА_2
була виконана операція по видаленню
другого пальця правої руки.

17.09.2009 року, ОСОБА_2 був на прийомі у
лікаря онколога. Вказане
підтверджується відповідним
консультативним заключенням.

Згідно даного Консультативного
заключення, підтверджується, що ОСОБА_2
отримав курс променевої терапії з
28.10.2003 р. по 14.11.2003 р. (консультативне
заключення від 17.09.2009 - додається)

В даному висновку йдеться про те, що
17.04.2006 р. по 04.05.2006 ОСОБА_2 було здійснено
повторний курс променевої терапії, в
зв'язку з онкологічним захворюванням.
(Консультативне заключення від 17.09.2009 -
додається)

Отже, як видно з медичних документів,
ОСОБА_2 дійсно, тяжко хворіє на рак
шкіри з 2001 року.

ОСОБА_2, неодноразово, переніс
променеву терапію.

Як відомо, онкологічні захворювання та
інші ракові захворювання повністю не
піддаються лікуванню в Україні.

На жаль, ОСОБА_2, тяжко хворіє з 2001
року по сьогоднішній день.

Таким чином, причиною пропуску строку
позовної давності є саме тяжка хвороба
ОСОБА_2, який 06.08.2008 р. підписав договір
поділу майна, що оспорюється.

Виснажений хворобою 73 (семи десяти
трьохлітній) ОСОБА_2 підписав договір
поділу майна подружжя на користь
молодшої на 23 роки ОСОБА_3, яка
схилила його до розподілу майна, що
було набуто ним за час шлюбу з першою
дружиною, ще у 1994 році.

Після підписання договору про поділ
майна ОСОБА_2 продовжує хворіти.

До лікарні не звертається, оскільки
через свій похилий віку чергову
операцію може не витримати.

Строки позовної давності пропустив
через низку об'єктивних обставин, а
саме, через поганий стан здоров'я.
Грошей на лікування не вистачало.
Грошей на адвоката не мав.

Тому, строк для пред'явлення позову
пропущений.

В зв'язку з викладеним вище, суд визнає
причини пропуску строку позовної
давності, поважними, та приходить до
висновку щодо поновлення ОСОБА_2 строк
для пред'явлення позову на предмет
визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.
1 ст. 57 СК України, ст.ст. 215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа, -державна реєстраційна служба
Кагарлицького РУЮ Київської області,
про поділ спільного майна подружжя, -
задовольнити.

Визнати недійсним Договір про поділ
майна подружжя серії ВКМ № 957622, який
укладений між ОСОБА_2, 1935 р.н., та ОСОБА_3,
1958 року народження, та посвідчений
приватним нотаріусом Кагарлицького
нотаріального округу ОСОБА_12 від 06
серпня 2008 року, та який зареєстровано в
реєстрі за № 3536.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на 12 частину житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути по дано протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя: О. В. Закаблук