Справа № 509/485/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Шестопаловій О.Ю.,
Козирській О.Є.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення збитків у розмірі
602310 гривень 06 копійок, -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
коштів у розмірі 312 362, 23 гривень та
судових витрат по справі. Під час
розгляду справи представник позивача
декілька разів збільшував розмір
позовних вимог, та 02 жовтня 2014 року
надав останню редакцію позовних вимог,
відповідно до яких просив стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивача 603 210, 06
гривень, з яких: 418 700 гривень упущеної
вигоди, 123 396, 75 гривень сума індексу
інфляції з 05.12.2006 року по 2014 рік включно,
30 438, 31 гривень 3% річних від суми
заборгованості з 05.12.2006 року по 02.06.2014
року, 10 000,00 гривень моральної шкоди, 19
775,00 гривень матеріальної шкоди, а також
судові витрати у розмірі 5 354,00 гривень,
в тому числі 900 гривень та 800 гривень за
проведення експертиз вартості
земельної ділянки та 3 654,00 гривні
судового збору.

У позові ОСОБА_3 вказала, що 05.12.2006 р. між
нею та ОСОБА_4 був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,061 га (для ведення садівництва),
розташованої на АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_5, за реєстрованим №264.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги не
визнав.

Позивач та відповідач були сповіщені
про час, дату та місце слухання справи
належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 не підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Якщо особа, яка
порушила право, одержала у зв'язку з цим
доходи, то розмір упущеної вигоди, що
має відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за власною волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, у тому числі за
угодами.

Згідно ст.334 ЦК України, право власності
у набувача майна за договором
з'являється з моменту передачі майна,
якщо інше не встановлено договором чи
законом. Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення чи з
моменту набрання законної сили рішення
суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку чи іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно ст. 140 Земельного Кодексу
України, підставами припинення права
власності на земельну ділянку є: а)
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; б) смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; в) відчуження земельної
ділянки за рішенням власника; г)
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора; ґ)
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; д) конфіскація за
рішенням суду; е) невідчуження
земельної ділянки іноземними особами
та особами без громадянства у
встановлений строк у випадках,
визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05 грудня 2006 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,061 га (для ведення
садівництва), розташованої на АДРЕСА_1,
який посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_5, за реєстрованим №264.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 04 листопада
2013 року по цивільній справі №2-220/11 було
визнано недійсним зазначений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,061 га (для ведення садівництва),
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_5, за реєстрованим №264.

Ухвалою колегії суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2013 року було залишено в
силі постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року про визнання протиправним та
скасування розпорядження
Овідіопольскої РДА Одеської області
від 04 квітня 2006 року в частині
затвердження матеріалів технічної
документації та передачі безоплатно у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки.

Відповідно до інформаційної довідки з
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
№26828627 від 15 вересня 2014 року, власником
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3

Отже ОСОБА_3 на законних підставах,
тобто внаслідок укладання з ОСОБА_4
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, з моменту нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
зазначеного договору, на момент
розгляду дійсного позову є власником
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 27 жовтня 2014 року державник
акт на право власності на вказану вище
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 також
не скасований.

Суму коштів, яку позивач просить
стягнути з відповідача пов'язана з
укладанням саме цього договору
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки.

Оскільки законним власником земельної
ділянки, за яку позивачем було сплачено
відповідачу кошти за договором
купівлі-продажу, є саме ОСОБА_3, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог як щодо стягнення з
відповідача упущеної вигоди, суми
інфляції, 3 відсотків річних,
матеріальної шкоди, оскільки вона
фактично не заподіяна, так і щодо
стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди,
оскільки відсутність порушеного права
позивача на володіння земельною
ділянкою, фактично виключає наявність
підстав для виникнення у ОСОБА_3
моральної шкоди.

На підставі ст.88 ЦПК України, не
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати у сумі
5 354,00 гривень, оскільки у позові
відмовлено у повному обсязі.

Суд, повно, об'єктивно та всебічно
дослідивши наявні у справі докази,
вважає позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що
не підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,223 ЦПК
України, ст.22 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення збитків у
розмірі 602310 гривень 06 копійок -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя
В.К. Кочко