Справа № 381/987/14-ц Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/6854/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 29 25.12.2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь
С.І.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального
підприємства Фастівської міської ради
«Фастівська житлово-експлуатаційна
контора», Комунального підприємства
«Фастівтепломережа», треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди, завданої залиттям
квартири, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулисядо суду із вказаним вище
позовом,який надалі доповнили і
мотивували тим, що ОСОБА_1 належить на
праві власності квартира № 23, а ОСОБА_2 -
квартира № 26 в АДРЕСА_1. Вказували, що 12
жовтня 2010 року відбулося залиття їх
квартир із розташованої вище квартири
№ 29 цього ж будинку, яка належить
третім особам у справі. Всі квартири по
стояку центрального опалення були
відключені раніше. Зазначали, що
залиття відбулося з вини відповідачів -
КП «Фастівська ЖЕК» та КП
«Фастівтепломережа» внаслідок
неякісного виконання робіт по
відключенню цієї квартири від
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, зокрема неякісній
обрізці у підвалі будинку стояка труби
центрального опалення. Внаслідок
залиття було пошкоджено внутрішнє
оздоблення належних їм квартир. В цей
же день представником відповідача були
складені акти із зазначенням завданих
пошкоджень. Розмір матеріальної шкоди
завданої ОСОБА_1 складає 3744 грн.,
завданої ОСОБА_2 складає 9305,80 грн. Крім
того, в результаті неправомірних дій
відповідачів їм завдано моральної
шкоди, що полягає в душевних
стражданнях, пов'язаних із
пошкодженням власності, порушенні
нормальних умов для проживання.
Заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1
оцінила у 12000 грн., ОСОБА_2 - у 10000 грн.

У зв'язку із наведеним просили стягнути
із КП «Фастівська ЖЕК» та КП
«Фастівтепломережа» солідарно на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 3744 грн., моральну шкоду в
розмірі 12000 грн. та судові витрати в
розмірі 618 грн. та стягнути солідарно на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 9305,80 грн., моральну шкоду в
розмірі 10000 грн. та судові витрати в
розмірі 690,50 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 21 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким їх
позов задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права. Скаргу мотивують
тим, що суд обгрунтував відмову у
позові на припущеннях, що неприпустимо.
В судовому засіданні відповідачі не
доели, що шкода завдана не з їх вини, а
відтак мають нести відповідальність за
завдану шкоду. Крім того, суд
безпідставно застосував строк
позовної давності.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове
рішення має відповідати в тому числі на
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_1 є власником і мешкає в
квартирі № 23 АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є
власником і мешкає у квартирі № 26 за
цією ж адресою.

Також судом встановлено, що 12 жовтня 2010
року після запуску системи
центрального опалення відбулося
залиття належних позивачам квартир із
розташованої над ними квартири № 29
цього ж будинку, яка належить третім
особам у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
Залиття відбулося внаслідок виконання
робіт по відключенню цієї квартири від
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, зокрема не був
заглушений стояк у квартирі № 29, що
стверджується актами комісії від 12
жовтня 2010 року та від 13 жовтня 2010 року.

Внаслідок залиття було пошкоджено
внутрішнє оздоблення належних
позивачам квартир №,№ 23, 26, що
стверджується актами комісії ЖЕК.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки тим, що позивачі не довели
наявність вини відповідачів у завданні
шкоди, в тому числі не доведено
причинний зв'язок між діями
(бездіяльністю) відповідачів та
завданням збитків, як підстави
відповідальності у деліктних
правовідносинах.

При цьому суд виходив з того, що
відповідальність за завдану позивачам
шкоду має нести не тільки відповідачі
Фастівська ЖЕК і КП
«Фастівтепломережа», а в тому числі і
безпосередній виконавець робіт по
відключенню квартири № 29 від
центрального опалення - ПП
«Фастівтеплосервіс», а поскільки
позивачами не конкретизовано вимог до
кожної із організацій і взагалі не
заявлено вимог до ПП
«Фастівтеплосервіс», то підстави для
задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками,
оскільки суд у порушення вимог статей
213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі
не визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

З матеріалів справи вбачається, що
шкода завдана позивачам в результаті
залиття їх квартир. Спірні
правовідносини регулюються ст.1166 ЦК
України, згідно ч.1 якої майнова шкода,
завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам особи, а також шкода завдана
майну особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Посилаючись на те, що позивачі не
довели вину відповідачів у спричиненні
їм матеріальної шкоди, суд не звернув
уваги на те, що цивільне законодавство
в деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини заподіювача шкоди.
Тобто з урахуванням визначених
цивільним процесуальним законом
принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу не
позивач доводить наявність вини
відповідача, а саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

На порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, ст.1166 ЦК України суд поклав
обов'язок доведення підстав позову
(вини відповідачів) на позивачів, що є
неправильним.

Крім того, суд допустив порушення норм
процесуального права.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних,
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних
норм, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, і саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.

Суд уваги на наведені вимоги
цивільного процесуального закону не
звернув та не з'ясував чи порушені
права позивачів з боку відповідачів та
які саме. Відповідно застосування
судом строку позовної давності без
вирішення питання про наявність чи
відсутність порушення права позивача
порушує приницип законності і
обгрунтованості рішення та суперечить
статі 215 ЦПК України, яка визначає зміст
судового рішення, за положеннями якої
суд в обов'язковому порядку має
спочатку встановити чи були порушені
невизнані або оспорені права позивача,
а вже потім вирішувати чи підлягає
порушене право до захисту у обраний ним
спосіб чи слід застосувати строк
позовної давності.

Аналогічні роз'яснення містить п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі», де
вказано, що оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси
цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це. Встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Вказані порушення, які допустив суд
першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не грунтується на матеріалах
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог
та наданих доказів, колегія суддів
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам особи, а також шкода завдана
майну особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1167 моральна шкода, завдана
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини.

Судом встановлено, що залиття квартир
позивачів сталося при запуску системи
центрального опалення в АДРЕСА_1 і
пов'язане із відключенням квартири № 29
в цьому будинку від централізованого
опалення та гарячого водопостачання.

Також судом встановлено, що даний
будинок перебуває на балансі
Комунального підприємства «Фастівська
житлово-експлуатаційна контора», а
централізоване опалення будинку
здійснює Комунальне підприємство
«Фастівтепломережа», яке видало
технічні умови на відключення квартири
№ 29 від централізованого опалення та
гарячого водопостачання.

7 вересня 2010 року представниками КП
«Фастівська житлово-експлуатаційна
контора», ПП «Фастівтеплосервіс» та
власниками квартири № 29 складено акт
про відключення квартири від
внутрішньобудинкових мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання. 15 вересня 2010 року даний
акт погоджений із Комунальним
підприємством «Фастівтепломережа»,
які підтвердили виконання відключення
згідно технічних норм і стандартів.

Оцінивши докази у справі у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
саме відповідачі, які підписали акт про
відключення та не перевірили
правильність дотримання технічних
норм мають нести відповідальність за
завдані збитки.

Дана відповідальність покладається на
них солідарно відповдіно до положень
ст.1190 ЦК України, бо шкода завдана
позивачам спільними діями
відповідачів.

За таких обставин суд вважає за
необхідне стягнути із солідарно із
відповідачів на користь позивачів
завдану їм матеріальну шкоду.

Підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні.

Колегія суддів вважає, що підстави для
застосування строку позовної давності
відсутні, поскільки позивачі у 2011 році
позивачі звернулися до суду з позовами
до власників квартири № 29 ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди.
Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 28 листопада
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 1 квітня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено. У вказаних рішеннях
суди прийшли до висновку, що
відповідальність за залиття квартир
позивачів мають нести Фастівська ЖЕК
та Фастівтепломережа, які приймали
роботи по відключенню квартири № 29 від
централізованого опалення та гарячого
воопостачання.

Отже саме з часу набрання рішенням
законної сили позивачі дізналися про
порушення їх прав з боку відповідачів і
згядно ст.261 ЦК України саме з цього
часу починає текти строк позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задоволити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 21 жовтня 2014
року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути
солідарно із Комунального
підприємства Фастівської міської ради
«Фастівська житлово-експлуатаційна
контора» та Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» на користь ОСОБА_1
матеріальні збитки в розмірі 3744 гривні
та судовий збір в розмірі 100 гривень.
Стягнути солідарно із Комунального
підприємства Фастівської міської ради
«Фастівська житлово-експлуатаційна
контора» та Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» на користь ОСОБА_2
матеріальні збитки в розмірі 6905
гривень та судовий збір в розмірі 100
гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: