АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/8852/2014
інстанції: Сальникова Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Голосіївського районного
суду міста Києва від 19 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_3, що діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
Департамент будівництва та житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації, Служба у
справах дітей Голосіївської районної в
м. Києві державної адміністрації,
Служба у справах дітей Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації за участю прокуратури м.
Києва про визнання частково недійсним
розпорядження про надання житлової
площі, визнання недійсними ордерів на
жилі приміщення, зобов'язання вчинити
дії по видачі ордера та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визнання частково недійсним
розпорядження Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації №561 від
21 листопада 2011 року про надання
житлової площі на родину з п'яти осіб,
однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та
ордеру на жиле приміщення серії Б № 011761
від 23 листопада 2011 року, ордеру за
обміном на жиле приміщення №4 від 21
вересня 2012 року квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на ті обставини, що
зазначеним розпорядженням Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації йому на родину з п'яти
осіб, а саме: позивача, його дочки
ОСОБА_7, онуки ОСОБА_3, правнука ОСОБА_5
та правнука ОСОБА_6, було надано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на
підставі ордеру на жиле приміщення №
011761 серії Б від 23 листопада 2011 року.

За згодою позивача, виконавчим органом
Київської міської ради (КМДА) Головним
управлінням житлового забезпечення,
правонаступником якого є третя особа -
Департамент будівництва та житлового
забезпечення КМДА, ОСОБА_2 був виданий
обмінний ордер № 4 від 21 вересня 2012 року
на сім'ю з п'яти вищезазначених осіб на
право зайняття в порядку обміну
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Після завершення позивачем ремонту у
вказаній квартирі та облаштування її
меблями, 8 листопада 2012 року ОСОБА_3.
зламала замок вхідних дверей
зазначеної квартири та вселилась до
неї разом зі своїми дітьми ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та чоловіком ОСОБА_8 та змінила
замок вхідних дверей, чим зробила
неможливим для ОСОБА_2 доступ до
квартири.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 з її
малолітніми дітьми були включенні у
облікову справу на отримання житла за
його пільгою на вимогу начальника
відділу обліку та розподілу житлової
площі Печерської в м. Києві РДА Котика
В.С., який вимагав від нього надати до
даного відділу відомості про всіх осіб,
які на той час проживали разом зі ним.

При цьому, позивач не мав на меті
отримувати належну йому квартиру для
подальшого проживання разом з ОСОБА_3
та її сім'єю, оскільки бажав вселитися в
квартирі разом зі своєю дружиною
ОСОБА_10, яка також не забезпечена
житлом, яке відповідає житловим і
санітарним нормам, та у якому позивач з
дружиною змушений проживати на даний
час.

Також зазначеними діями відповідача
ОСОБА_3 позивачу заподіяно моральну
шкоду, яку останній оцінив у 5 тис. грн.,
які просив стягнути з неї на його
користь.

Посилаючись на зазначені обставини та
статті 47, 48, 50, 64 ЖК УРСР, статті 15, 16, 23 ЦК
України, просив задовольнити позов у
повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 19 травня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Апелянт посилається на ті обставини, що
судом першої інстанції не досліджено
належним чином обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог,
відмовлено у задоволенні клопотання
про витребування матеріалів облікової
справи щодо взяття його на облік, не
встановлено фактичних обставин справи,
що мало важливе значення для
правильного вирішення справи та в
результаті призвело до ухвалення
незаконного рішення у справі.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 та
представник Прокуратури м. Києва -
Горіна І.М., апеляційну скаргу
підтримали та просили її задовольнити.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_13 та ОСОБА_14
проти апеляційної скарги заперечували,
просили рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 19 травня
2014 року залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації звернувся до
суду з письмовими поясненнями, у яких
зазначив, що служба у справах дітей
вважає рішення суду таким, що прийняте
у відповідності до вимог закону та
інтересів дітей, а тому просить його
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Інші учасники, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибули, про причини неявки суд не
повідомили, у зв'язку із чим колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у їх відсутність на підставі ч. 2
ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення, виходячи
при цьому з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є
особою похилого віку, інвалідом
Великої Вітчизняної війни І групи.

Позивач перебував на квартирному
обліку з 19 вересня 2000 року в
позачерговому списку на отримання
житлової площі за категорією обліку
«інваліди війни».

Під час розгляду справи, у зв'язку із
необхідністю його повного та
об'єктивного проведення, апеляційним
судом витребувано у Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації копію облікової справи
№ 16294 щодо взяття на квартирний облік
позивача ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів облікової
справи /аркуш 62/, з 14 квітня 2001 року за
особистою заявою ОСОБА_2 до його справи
включені: дочка ОСОБА_7, онук ОСОБА_3 та
двоє правнуків.

Враховуючи, що позивач зі своєю сім'єю
мав у спільній сумісній власності
квартиру АДРЕСА_2, відповідно до
передбачених законом вимог,
Департаментом будівництва та
житлового забезпечення була передана
до Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації однокімнатна
квартира АДРЕСА_3 для надання родині
ОСОБА_2, додатково до приватизованої
площі. (квартири по вул. Тверській)

Розпорядженням Печерської районної в
м. Києві державної адміністрації «Про
надання житлової площі» № 561 від 21
листопада 2011 року йому на родину з п'яти
осіб, а саме: позивача, його дочки
ОСОБА_7, онуки ОСОБА_3, правнука ОСОБА_5
та правнука ОСОБА_6, було надано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на
підставі ордеру на жиле приміщення №
011761 серії Б від 23 листопада 2011 року.

За згодою позивача, виконавчим органом
Київської міської ради (КМДА) Головним
управлінням житлового забезпечення,
правонаступником якого Департамент
будівництва та житлового забезпечення
КМДА, ОСОБА_2 був виданий обмінний ордер
№ 4 від 21 вересня 2012 року на сім'ю з п'яти
вищезазначених осіб на право зайняття
в порядку обміну однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

На підставі отриманого ордера у
вказаній квартирі № 46 зареєструвались
чотири особи, а саме: ОСОБА_2, онука
ОСОБА_3, правнук ОСОБА_5 та правнук
ОСОБА_6

Як зазначає позивач, після завершення
ним ремонту у вказаній квартирі та
облаштування її меблями, 8листопада 2012
року ОСОБА_3 зламала замок вхідних
дверей зазначеної квартири та
вселилась до неї разом зі своїми дітьми
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та чоловіком ОСОБА_8 та
змінила замок вхідних дверей, чим
зробила неможливим для ОСОБА_2 доступ в
квартиру.

Обґрунтовуючи правові підстави
звернення до суду з даним позовом про
визнання частково недійсним
розпорядження Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації №561 від
21 листопада 2011 року про надання
житлової площі, визнання недійсними
ордерів на жилі приміщення, позивач
посилався на ст. 59 ЖК УРСР з підстав
подання не відповідаючих дійсності
відомостей про потребу в поліпшенні
житлових умов.

Встановивши фактичні обставини справи
та оцінюючи спірні правовідносини у
контексті встановленого законом
можливого вирішення спору, колегія
суддів не вбачає правових підстав для
задоволення позову та погоджується з
судом першої інстанції щодо
необхідності відмови в позові з огляду
на таке.

Як це передбачено статтею 59 ЖК УРСР,
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

При розгляді справи судом не
встановлено обставин подання ОСОБА_2 не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов.
Також при розгляді справи не
встановлено порушення прав інших
громадян або організацій на зазначене
в ордері жиле приміщення.

Посилання позивача щодо того, що ОСОБА_3
з її малолітніми дітьми були включенні
у облікову справу на отримання житла за
його пільгою на вимогу начальника
відділу обліку та розподілу житлової
площі Печерської в м. Києві РДА Котика
В.С., який вимагав від нього надати до
даного відділу відомості про всіх осіб,
які на той час проживали разом зі ним,
до уваги колегією суддів не
приймаються.

Такі посилання не підтверджені
будь-якими належними та допустимими
доказами у розумінні статей 57-60 ЦПК
України, крім посилання на них сторони
позивача.

Крім того, не є предметом даного
судового розгляду питання
правомірності дій службової особи при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення, що у свою чергу могло б
слугувати однією з підстав для
визнання ордеру недійсним у розумінні
вимог чинного житлового законодавства
України.

Також слід надати належну правову
оцінку посиланням позивача щодо
здійснення для нього перешкод у
здійсненні права власності
відповідачем ОСОБА_3 та членами її сім'ї
та зазначити з цього приводу наступне.

Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

З огляду на вказані норми
процесуального закону слід дійти
висновку про те, що питання проживання
на спірній житловій площі відповідних
осіб та здійснення ними перешкод у
доступі до квартири ОСОБА_2 знаходиться
поза межами даного спору та не
розглядається судом.

Позивач не позбавлений можливості
звернутися з такими вимогами до суду за
захистом порушеного права.

З огляду на відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання частково недійсним
розпорядження та ордерів, відсутні і
підстави для відшкодування моральної
шкоди в порядку статті 23 ЦК України, на
яку посилався позивач.

Заподіяння такої шкоди є недоведеним,
ОСОБА_2 не зазначено жодним чином з чого
він виходив, визначаючи розмір такої
шкоди саме у 5 тис. грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
доведеності позовних вимог та
ненадання зазначеному судом першої
інстанції належної оцінки, що призвело
до ухвалення незаконного рішення у
справі, при апеляційному перегляді
справи свого підтвердження не знайшли.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не беруться до увги
колегією суддів.

З огляду на викладене, підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення судом апеляційної інстанції не
встановлено, а тому останнє
залишається без змін на підставі п. 1 ч. 1
ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 19 травня 2014
рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко