Справа № 359/2102/14-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/7126/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем
України

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 27 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, який обґрунтовував тим,
що 30 січня 2014 року сторони уклали
договір міни нерухомого майна, за
умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
володіючи по 1/3 частці кожний, передали
у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 в
обмін на житловий будинок з надвірними
будівлями та земельну ділянку площею
0,0500 га, надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2, а
ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частці кожному
житловий будинок з надвірними
будівлями та земельну ділянку площею
0,0500 га, надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2 в обмін
на квартиру АДРЕСА_1.

Вказував, що обмін нерухомого майна
проводився без доплати, однак він
особисто передав відповідачці під
розписку кошти в сумі 90000 доларів США,
оскільки перед укладенням договору
міни обговорювалась можливість його
укладення з доплатою. Відповідачка
наполягала на передачі коштів наперед,
тому позивач і передав вказані кошти.
Однак, після укладення договору міни
без доплати відповідачка
відмовляється повернути кошти.

Позивач вважає, що відповідачка
зобов'язана повернути йому кошти, як
отримані безпідставно, тому звернувся
до суду з даним позовом, в якому просив
стягнути з неї на його користь кошти в
сумі 1067254,47 грн. Позов заявив з підстав,
передбачених ст. ст. 15, 16, 192, 321, 386, 387, 715,
1212 ЦК України.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти в сумі 1067254 грн. 47 коп.

У апеляційній скарзі відповідачка
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в позові, посилаючись на
неповне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, зокрема суд
першої інстанції надав перевагу
розписці про отримання відповідачкою
коштів від позивача, проте не надав
оцінку письмовому нотаріально
посвідченому договору міни у п. 10 якого
чітко вказано, що обмін нерухомого
майна проводиться без доплати. Тобто,
дана розписка повністю спростовується
договором міни, а вказівка в розписці
на одержання коштів як оплати за
договором міни вказує на наявність між
сторонами договірних правовідносин.

Також судом не взято до уваги правові
позиції Верховного суду України,
викладені в постанові від 22.01.2013 року у
справі № 3-69цс12, у постанові від 02.10.2013
року у справі № 6-88цс13 та у постанові
від 24.10.2014 року у справі № 6-122цс14, які
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковими для всіх судів України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов
висновку, що передані позивачем
відповідачці кошти в сумі 90000 доларів
США підлягають стягненню на користь
позивача у гривні за курсом, що
встановлений Національним банком
України, як безпідставно набуте майно
за правилами ст. 1212 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Встановлено, що 30 січня 2014 року сторони
уклали договір міни нерухомого майна,
за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, володіючи по 1/3 частці кожний,
передали у власність ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1 в обмін на житловий будинок з
надвірними будівлями та земельну
ділянку площею 0,0500 га, надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 передала у власність
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частці
кожному житловий будинок з надвірними
будівлями та земельну ділянку площею
0,0500 га, надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2 в обмін
на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 7 договору міни сторони
засвідчують, що цей договір не
укладається під впливом тяжких для
сторін обставин; укладення цього
договору відповідає їх інтересам;
підписання та виконання цього договору
сторонами не є порушенням та не
суперечить чинному законодавству, а
також жодному договірному зобов'язанню
чи обмеженню, обов'язковому для сторін;
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі; у
момент укладення цього договору
сторони усвідомлюють значення своїх
дій і можуть керувати ними; розуміють
природу цього правочину, свої права та
обов'язки за договором; цей договір
вчиняється з наміром створення
відповідних правових наслідків (не є
фіктивним); цей договір не приховує
іншого правочину (не є удаваним) і
спрямований на настання реальних
наслідків, які обумовлені у ньому.

Згідно п. 10 договору міни обмін
нерухомого майна проводиться без
доплати.

Згідно п. 13 договору міни сторони
стверджують, що укладання цього
договору здійснюється ними без
вчинення до них будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного так
і морального, та що цей договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.

У пункті 17 сторони свідчать, що у тексті
цього договору зафіксовано всі істотні
умови, що стосуються обміну нерухомого
майна. Будь-які попередні домовленості,
які мали місце до укладання цього
договору і не відображені в його
тексті, після підписання договору не
матимуть правового значення. (а. с. 5-6).

Встановлено, що згідно розписки від
30.01.2014 року ОСОБА_1 зазначила, що вона
отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 90000 доларів США у якості доплати
при обміні житлового будинку за
адресою АДРЕСА_2 на трикімнатну
квартиру за адресою АДРЕСА_1. (а. с. 8)

Із пояснень представників
відповідачки в судовому засіданні під
час апеляційного розгляду даної справи
вбачається, що дану розписку
відповідачка ОСОБА_1 виготовила
власноручно і підписала її
власноручно, однак коштів, зазначених в
розписці, від позивача не отримувала.

Твердження представників відповідачки
про те, що остання не отримувала від
позивача 90000 доларів США у якості
доплати при обміні житлового будинку
на квартиру не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються даною
розпискою, з якої вбачається, що
зазначені кошти відповідачка отримала
від позивача саме в якості доплати при
даному обміні.

Крім того, встановлено, що інших
договірних зобов'язань між сторонами
не існує.

З урахуванням наведеного, оскільки під
час укладення договору міни сторони в
п. 10 ствердили і засвідчили, що обмін
нерухомого майна проводиться без
доплати, а в п. 17 засвідчили, що будь-які
попередні домовленості, які мали місце
до укладання цього договору і не
відображені в його тексті, після
підписання договору не матимуть
правового значення, тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що відповідачка безпідставно
набула за рахунок позивача грошові
кошти в сумі 90000 доларів США в якості
доплати, які зобов'язана повернути
позивачеві з підстав, передбачених ст.
1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не взято до уваги правові позиції
Верховного суду України, викладені в
постанові від 22.01.2013 року у справі №
3-69цс12, у постанові від 02.10.2013 року у
справі № 6-88цс13 та у постанові від 24.10.2014
року у справі № 6-122цс14, які відповідно
до вимог ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України не
заслуговують на увагу, оскільки в
зазначених постановах Верховного суду
України містяться висновки щодо
виникнення договірного характеру
спірних правовідносин, який виключає
можливість застосування до них судом
положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

В даній справі судом встановлено, що
спірні правовідносини виникли з
договору міни, за умовами якого обмін
нерухомого майна проводиться без
доплати, а відповідачка отримала від
позивача грошові кошти у якості
доплати при обміні. Тому, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
безпідставність набутого
відповідачкою майна за рахунок
позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді