Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 1509/1523/12
Провадження № 2/499/15/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" листопада 2014 р.
смт.
Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
процесу секретаря судового засідання
Моторко О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди завданої джерелом
підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою в якій просив суд стягнути з
відповідачів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп», ОСОБА_2 на його користь
майнову шкоду завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди (далі -
ДТП) в сумі 47201 (сорок сім тисяч двісті
одна) гривні 80 копійок та моральну
шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

26 вересня 2013 року ОСОБА_1 подав до суду
заяву в якій просив суд позовні вимоги
в частині стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» залишити без
розгляду.

17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав до суду
заяву, якою змінив позовні вимоги та
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь матеріальну шкоду в сумі 23 179
(двадцять три тисячі сто сімдесят
дев'ять) гривень 80 копійок та моральну
шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч
гривень) 00 копійок.

18 листопада 2013 року представник
відповідача ОСОБА_5 подав до суду
заперечення проти змінених позовних
вимог, в якому зазначив, що позов не
визнає й просить відмовити в
задоволені позовних вимог.

22 січня 2014 року ухвалено заочне
рішення, яким позовні вимоги позивача
були задоволення частково (далі -
рішення від 22 січня 2014 року).

Не погодившись з зазначеним рішенням 11
липня 2014 року відповідач та його
представник надали до суду заяву про
перегляд заочного рішення.

09 жовтня 2014 року ухвалою суду рішення
від 22 січня 2014 року було скасовано і
справу було призначено до судового
розгляду.

В судовому засіданні позивач просив
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився про причини своєї неявки суд
не повідомив заяв та клопотань до суду
не надавав хоча повідомлений був
належним чином про час та місце
розгляду справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
просив відмовити в їх задоволенні в
повному обсязі.

Встановивши обставини і визначивши
відповідно до них правовідносини, суд
вважає, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню виходячи з
такого.

Сторонам в ухвалі про прийняття справи
до провадження від 15 травня 2013 року
роз'яснено, що вони зобов'язані подати
до суду усі наявні, належні та
допустимі докази й надано строк для
подання до суду доказів (а.с.47-48).

Суд забезпечивши сторонам сприяння
всебічному, повному з'ясуванню
обставин справи вирішив справу на
підставі наступних доказів наданих
сторонами.

З постанови Іванівського районного
суду Одеської області 25 жовтня 2012 року
по кримінальній справі №1509/724/12 (далі -
постанова від 25 жовтня 2012 року)
вбачається, що 26 березня 2011 року,
приблизно о 15 годині 25 хвилин на 421 км.+400
м. автодороги «Київ - Одеса» відповідач
керуючи технічно справним автомобілем
марки «ВАЗ- 2110», д/н НОМЕР_1, рухаючись у
напрямку м. Києва, порушив правила
безпеки дорожнього руху. В результаті
чого допустив зіткнення з автомобілем
марки «ВАЗ- 21074», д/н НОМЕР_3», який в
наслідок отриманого удару допустив
зіткнення з автомобілем марки «GEELY MR 7151
F», д/н НОМЕР_2, стоячого попереду на
проїзній частині, який в подальшому від
отриманого удару розвернувся та
зміщуючись далі по проїжджій частині
здійснив наїзд передньою правою бічною
частиною кузова автомобіля на належний
позивачу автомобіль марки «DAEWOO LANOS», д/н
НОМЕР_4» та позивача в момент коли він
виходив з автомобіля. Зазначене
привело до отримання позивачем
середньої тяжкості тілесні ушкодження,
в зв'язку з чим відносно відповідача
було порушено кримінальну справу за
вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.286
КК України. ОСОБА_2 вину в скоєні
злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК
України визнав повністю (а.с. 97-100).

Постановою від 25 жовтня 2012 року ОСОБА_2
звільнений від кримінальної
відповідальності та покарання за
вчинений злочин в зв'язку з
застосуванням до нього п. «в» ст.1, ст.6
Закону України «Про амністію в 2011
році». Вказана постанова не оскаржена
та не скасована.

Згідно висновків звіту визначення
розміру матеріального збитку № 04-008 від
22 квітня 2011 року, вартість
матеріального збитку власника
автомобіля «DAEWOO LANOS», д/н НОМЕР_4»
визначається рівним 46 301 (сорок шість
тисяч триста одна) гривня 80 копійок (а.с.
9-23).

Відповідно рахунку № 04-008 від 08 квітня
2011 року витрати, пов'язані з
проведенням експертних досліджень по
визначенню суми матеріальної шкоди
заподіяної власнику автомобіля «DAEWOO
LANOS», д/н НОМЕР_4» № 04-008 складають суму 900
(дев'ятсот) гривень 00 копійок (а.с. 8).

За довідкою від 02 червня 2011 року
витрати на лікування позивача склали
суму 478 (чотириста сімдесят вісім)
гривень 00 копійок (а.с. 123).

ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Інщуранс Груп»
за платіжним дорученням № ЗР017520
проведено перерахування позивачу
коштів у розмірі 24 990 грн. 00 коп. (а.с.
63-64).

Згідно виписки Иб №210 та документів
історії лікування позивачу
встановлено діагноз: закритий
компресійний перелом тіла, забої
тулуба, лівого передпліччя, нижніх
кінцівок. Обширна підшкірна гематома
попереково-крижової області, сідниць
(а.с. 124-135).

За наданим позивачем розрахунком
розміру грошового відшкодування
моральної шкоди позивач оцінює
заподіяну йому шкоду на суму 20000 грн. (
а.с. 164-170).

Задовольняючи частково вимоги
позивача щодо матеріальної шкоди суд
виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Виходячи зі смислу ч.4 ст.61 ЦПК України
встановлені постановою від 25 жовтня 2012
року обставини обов'язкові для суду й
не підлягають доказуванню в загальному
порядку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

З вимог ч.1 ст.1177 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної особи
внаслідок злочину, відшкодовується
особою яка вчинила злочин.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана одній особі з вини іншої
особи, відшкодовується винною особою.

Виходячи з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

В п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", пленум роз'яснив, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини. Майнова відповідальність за
шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Виходячи із наявності передбачених ст.
ст. 1166, 1177, 1187, 1188, 1192, 1195 ЦК України
підстав, враховуючи роз'яснення п. 2, 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" слід,
прийти до висновку, що, саме ОСОБА_2 є
тією особою, яка на відповідній
правовій підставі володіла
транспортним засобом і спричинила ДТП,
в результаті дій якого був пошкоджений
транспортний засіб позивача та завдана
шкода його здоров'ю.

Оскільки, відповідач не надав до суду
доказів на підтвердження укладення
договору обов'язкового страхування
цивільної відповідальності з
відповідним страховиком, який би взяв
на себе зобов'язання щодо
відшкодування позивачу в повному
обсязі збитків, що виникли внаслідок
пошкодження автомобіля, тому у суду
немає об'єктивних підстав, в порядку
передбаченому ст.33 ЦПК України,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика) яка
застрахувала цивільну
відповідальність відповідача. За таких
обставин суд при відсутності доказів,
які б давали можливість достовірно
встановити підстави для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика, суд
вважає, що шкода завдана позивачу,
повинна відшкодовуватися відповідачем
за винятком виплачених позивачу ПрАТ
«УСК Княжа Вієнна Інщуранс Груп»
коштів у розмірі 24 990 грн. 00 коп., а не у
розмірі 24500 грн. 00 коп., як помилково
вказує позивач у позовній заяві. Тому
вимоги щодо стягнення суми у розмірі 490
грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Витрати позивача підтверджені
наведеними доказами й складаються з:
витрат на ремонт і втрати товарної
вартості автомобілю - 46 301,80 грн.; витрат
на проведення експертних досліджень -
900 грн.; витрат на лікування - 478 грн.
Разом витрати з урахуванням виплачених
позивачу ПрАТ «УСК Княжа Вієнна
Інщуранс Груп» коштів у розмірі 24 990
грн. 00 коп. становлять загальну суму -
22689, 80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача щодо моральної шкоди суд
виходить з такого.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

В п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» пленум роз'яснив, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Враховуючи передбачені ст. ст. 23, 1167 ЦК
України підстави та роз'яснення п. 3, 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди",
наданий позивачем розрахунок розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди слід, прийти до висновку, що в
наслідок ДТП позивачу завдано моральну
шкоду, яка виразилась у перенесені ним
емоційного стресу, фізичних та
душевних страждань пов'язаних з
тривалим розладом здоров'я,
необхідністю лікування, відновлення
пошкодженого автомобіля, витрачанням
додаткових зусиль на організацію свого
життя.

За таких обставин виходячи із
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здоров'я позивача, засад
розумності, виваженості, суд вважає
справедливим вимоги позивача про
стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково, стягнувши на
його користь з відповідача 10000 гривень,
а в іншій частині позову щодо моральної
шкоди позивачу відмовити.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією, яку висловила
судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в постанові
від 6 листопада 2013 року по справі №
6-108цс13.

Так, Верховний Суд України зазначив, що
за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття "особа, яка завдала шкоду" та
"особа, яка відповідає за шкоду". За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової
відповідальності надає потерпілому
можливість більш ефективно та
оперативно захистити свої права та
інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність
за моральну шкоду, завдану фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
покладається на особу, яка її завдала,
за загальним правилом за наявності її
вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає:
по-перше, відповідальну за моральну
шкоду особу, а саме, особу, яка її
завдала; по-друге, загальні умови
відшкодування моральної шкоди і серед
інших, наявність вини заподіювача, крім
випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені
спеціальні випадки відшкодування
моральної шкоди, коли на відміну від
загальних правил, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, яка її завдала, серед яких і
випадок відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає
підстави відшкодування моральної
шкоди незалежно від вини заподіювача,
проте не змінює відповідальну за
відшкодування моральної шкоди особу,
якою за змістом ст. 1167 ЦК України
залишається особа, яка безпосередньо
завдала моральну шкоду, а саме винний
водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК
України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів, до якої входить:
по-перше, правило генерального делікту,
відповідно до якого будь-яка шкода (в
т.ч. моральна), завдана потерпілому
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
по-друге, правило спеціальних деліктів,
яке передбачає особливості
відшкодування шкоди, завданої у певних
спеціально обумовлених у
законодавстві випадках (спеціальними
суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту
закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно
майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України
стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є
завдання шкоди (майнової, моральної)
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, наявність причинного
зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і
шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту
відповідальність за завдання шкоди
покладається на особу, яка цю шкоду
завдала, тобто на безпосереднього
заподіювача.

Таким чином, матеріальна та моральна
шкода спричинені позивачу в результаті
ДТП, становить розмір: 22689,80 гривен та
10000 гривен відповідно, які підлягають
стягненню з відповідача.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Сторонам роз'яснено, що вони
зобов'язані подати до суду усі наявні,
належні та допустимі докази, або подати
до суду клопотання про витребування
доказів у випадку складності в
отриманні доказів, про що зазначено в
ухвалі про прийняття справи до
провадження від 15 травня 2013 року та
надано сторонам строк для подання до
суду доказів.

Виходячи з ст.ст. 11, 27, 58, 60 ЦПК України
сторони, які приймають участь у справі
користуються рівними правами відносно
надання доказів, їх дослідження та
доведення до суду їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Тому, виходячи з аналізу наведених
матеріальних та процесуальних норм,
суд вважає, що позивач надав суду
достатньо належних та допустимих
доказів у підтвердження обставин, на
які посилається у позовній заяві, а
відповідач з посиланням на норми
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» не надав доказів
на підтвердження своєї правової
позиції й не спростував доводів
наведених в позовній заяві.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

З п.2, 6 ст.5 Закону України «Про судовий
збір» вбачається, що від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про: відшкодування
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я;
відшкодування матеріальних збитків,
завданих внаслідок вчинення
кримінального правопорушення.

З абзацу 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» вбачається, що
ставка судового збору за подання до
суду позовної заяви: майнового
характеру становить 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати; немайнового
характеру становить 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог ч.3 ст.6 Закону
України «Про судовий збір» за подання
позовної заяви, що має одночасно
майновий і немайновий характер,
судовий збір сплачується за ставками,
встановленими для позовних заяв
майнового та немайнового характеру.

Враховуючи те, що позивач звільнений
від сплати судового збору, а за подання
даної позовної заяви, яка має в собі
вимоги майнового та немайнового
характеру, за сукупністю позовних
вимог які оплачуються окремо,
справляється судовий збір пропорційно
до задоволеної частини вимог в дохід
держави в розмірі 326 грн. 89 коп., тому суд
констатує про необхідність стягнення
судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди завданої джерелом
підвищеної небезпеки - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
майнову шкоду у розмірі 22689 (двадцять
дві тисячі шістсот вісімдесят дев'ять)
гривень 80 копійок, моральну шкоду у
розмірі 10 000 гривень, а всього на суму
32689 (тридцять дві тисячі шістсот
вісімдесят дев'ять) гривень 80 копійок.

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 в
частині стягнення з ОСОБА_2 майнової
шкоди у розмірі 490 (чотириста
дев'яносто) гривень, моральної шкоди у
розмірі 10000 (десять тисяч) гривень -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 326
(триста двадцять шість) гривень 89
копійок на рахунок: 0200; отримувач -
УДКСУ в Іванівському районі Одеської
області; банк - ГУДКСУ в Одеській
області; МФО-82801 1; код за ЄДРПОУ - 37801601.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі надання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду апеляційної
скарги.

СуддяО. О. Кравчук