Справа № 350/1016/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2568/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог Івано-Франківська філія ТзОВ
«Янголз» про визнання недійсним і
скасування договору купівлі-продажу та
реєстрації автомобіля, визнання права
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського
районного суду від 27 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 27 жовтня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог
Івано-Франківська філія ТзОВ «Янголз»
про визнання недійсним і скасування
договору купівлі-продажу та реєстрації
автомобіля, визнання права власності -
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для її
вирішення, порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що оспорюваний договір
купівлі-продажу автомобіля марки «FAW CA
1031 K», 2006 року випуску від 09.08.2011 року був
підписаний нею на прохання відповідача
ОСОБА_4 та працівника Калуського МРЕВ,
що не відповідало її внутрішньому
волевиявленню. Крім того, апелянт
зазначає, що відповідач ОСОБА_3 ввів її
в оману, оскільки при переоформленні
автомобіля на своє ім'я, запевнив, що
авто залишиться в спільній власності
подружжя. На думку ОСОБА_2, через
підписання нею договору
купівлі-продажу під впливом обману та
тиску зі сторони відповідача, такий
правочин є недійсним.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просила скасувати,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги
підтримала з тих же мотивів, що
зазначені нею в апеляційній скарзі,
просила про її задоволення.

ОСОБА_3, представник ТзОВ «Янголз»,
будучи належно повідомленими про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явилися; доказів поважності причин
неявки в судове засідання ОСОБА_3, який
просив про відкладення розгляду
справи, не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини між сторонами
виникли з укладення договору
купівлі-продажу; зокрема, позивачем
оспорюється дійсність договору
купівлі-продажу автомобіля марки «FAW CA
1031 K», 2006 року випуску, від 09.08.2011 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
вказувала на те, що під час перебування
з відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах за кошти отримані у банку в
кредит, придбала автомобіль марки «FAW CA
1031 K», 2006 року випуску. В подальшому, під
впливом обману зі сторони відповідача
ОСОБА_3, вона здійснила переоформлення
зазначеного автомобіля на його ім'я, не
отримавши при цьому за вказаним
правочином жодних коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що
позивач не надала суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
укладення нею договору купівлі-продажу
під впливом обману.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За змістом статей 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього
Кодексу. Кожна із цих вимог є
самостійною підставою недійсності
правочину.

Відповідно до частини першої статті 230
ЦК України, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Виходячи із змісту зазначеної норми,
правочин визнається вчиненим
внаслідок обману у разі навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним є введення однією стороною
іншої сторони правочину в оману щодо
обставин, які мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» особами, котрі беруть
участь у справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони даного
правочину. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману .

Обман - це певні винні, навмисні дії
сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону про такі властивості й
наслідки правочину, які насправді
наступити не можуть. При обмані
наслідки правочину, що вчиняється, є
відомими й бажаними для однієї зі
сторін. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення. Ознакою обману
є умисел. Установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені
вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу
змагальності незалежно від того,
доводить відповідач відсутність
фактів підстави позову чи ні, загальне
правило розподілу доказових обов'язків
залишається незмінним, і тягар
доказування не переходить від однієї
сторони до іншої, і підставу позову
повинен довести саме позивач.

Посилання позивача на те, що спірний
договір вчинений нею внаслідок обману
з боку відповідача, тому є підстави для
визнання даного правочину недійсним,
колегія суддів відхиляє, оскільки
такий факт матеріалами справи та
належними і достовірними доказами, не
доведений.

Та обставина, що сподівання позивача на
збереження сімейних стосунків з
відповідачем ( а саме з цією метою
позивач укладала оспорювану угоду) не
справдилися, і у 2014 році ОСОБА_3
зініційовано розірвання їхнього
церковного шлюбу, не може
розцінюватися, як обман з його (
відповідача) боку.

Що ж стосується самого договору, то
факт його підписання без будь-яких
застережень, на думку колегії суддів,
свідчить про те, що сторони досягли
згоди стосовно усіх істотних його умов,
а отже такі відповідали волевиявленню
сторін. Про здійснення розрахунку
ОСОБА_3 за придбаний автомобіль
свідчить наявна у матеріалах справи
копія довідки-рахунку ТзОВ «Янголз»
від 09.08.2011 року .

За змістом ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв