РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

22 вересня 2014 року
м. Харків

Київський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіної А.Г.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Київського районного
суду м. Харкова цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3, в якому
просила визнати за нею право вимоги до
відповідача за договором
безпроцентної позики від 19.11.2011 року та
стягнути з відповідача заборгованість
за договором позики від 19.02.2011 року у
сумі 233162,60 грн., 3% річних від
простроченої суми боргу в розмірі 16596,07
грн., проценти за користування
грошовими коштами у сумі 37919,27 грн. та
інфляційні витрати в сумі 32190 грн. 52 коп.
Також просила стягнути з відповідача
судові витрати, які вона понесла у
зв'язку зі зверненням до суду та
розглядом справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилалась на те, що 19.10.2011 року
між її чоловіком ОСОБА_4 та
відповідачем по справі було укладено
Договір безпроцентної позики, на
умовах якого ОСОБА_4 передав у
власність відповідачу грошові кошти в
сумі 20000 дол. США, а позичальник
зобов'язався повернути позивачу таку ж
суму грошових коштів у строк до 25
лютого 2012 року. В термін, передбачений
пунктом угоди, грошові кошти не були
повернуті ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_4 помер. Вказувала, оскільки вона
є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 та
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом, то просила суд
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 наполягала на задоволенні
позовних вимог, вказувала на обставини,
які були викладені у позові.

Представник позивача ОСОБА_2, яка
діє на підставі довіреності від 11.07.2014
року в судовому засіданні на
задоволенні позовних вимог наполягала,
в обґрунтуваннях надала пояснення щодо
обставин справи, які є аналогічними
викладеним у позові, просила суд
винести рішення на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином про місце і час розгляду
справи (а.с.26), причини неявки суду не
повідомив, заяв та клопотань до суду не
надав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд, на підставі ч.
1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК
України, постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача
та її представника, дослідивши
матеріали справи та об'єктивно
оцінивши докази, які містяться в
справі, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У судовому засіданні встановлено,
що 19 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було укладено договір
безпроцентної позики, на умовах якого
ОСОБА_4 передав у власність відповідачу
грошові кошти в сумі 20000 дол. США, а
позичальник зобов'язався повернути
позивачу таку ж суму грошових коштів у
строк до 25 лютого 2012 року

Відповідно до п. 3.2 Договору позики,
у підтвердження передачі позичальнику
грошової суми, вказаної у п.1.1 договору,
складається розписка, яка підписується
позичальником у присутності свідків.

Як вбачається з матеріалів справи
19.10.2011 року відповідачем по справі була
підписана розписка про отримання ним
від ОСОБА_4 20000 доларів США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст.
530 ЦК України ).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року позикодавець
ОСОБА_4 помер про що свідчить свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Як вбачається з листа приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_5 єдиною спадкоємицею
ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1, позивач
по справі (а.с.11).

Відповідно до пункту 2 частини 1
статті 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 1230 ЦК України,
до спадкоємця переходить право на
відшкодування збитків, завданих
спадкодавцеві у договірних
зобов'язаннях.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі смерті
особи, якій були заподіяні збитки в
результаті невиконання договору, до
складу спадщини входить право на
відшкодування як реальних збитків, так
і упущеної вигоди ( статті 22 ЦК України).
До спадкоємців переходить і право
вибору способу відшкодування.

В порушення умов Договору позики та
взятих на себе зобов'язань, відповідач
у зазначений строк отримані грошові
кошти позивачу не повернув, зворотного
відповідач по справі суду не довів.

Як зазначив представник позивача,
ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 про
повернення коштів за договором позики,
однак, ОСОБА_3 гроші не повертає,
переговорів з позивачем уникає, тобто
свої зобов'язання за договором позики
виконувати не бажає.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
другій стороні у власність грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач в односторонньому
порядку порушив умови Договору, суд
вважає за необхідне стягнути з нього
суму боргу у повному обсязі (отримані
грошові кошти), відповідно до умов
Договору та вимог ЦК України.

У зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми основного
боргу за договором безпроцентної
позики від 19.10.2011 року знайшли своє
підтвердження, а тому в цій частині
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Щодо валюти виконання зобов'язання, то
це обґрунтовується наступним.

Згідно зі ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
проте в договорі сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від
фіксації еквівалента зобов'язання в
іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та
2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Зважаючи на зміст зазначеної статті та
беручи до уваги практику Європейського
суду з прав людини, суди, у разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті,
повинні зазначити в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню у цій іноземній
валюті з вказівкою на конвертацію цієї
суми в національну валюту на день
здійснення платежу.

Тому суд, керуючись ч.2 ст. 533 ЦПК України
перераховує суму боргу 20000 доларів США
у гривневий еквівалент за офіційним
курсом НБУ на день винесення судом
рішення, а отже отримує суму у розмірі
268682 грн. ( із розрахунку 100 долар США =
1343,41 грн.).

У судовому засіданні позивач та її
представник клопотань про збільшення
суми позовних вимог з урахуванням
зміни курсу долару станом на день
розгляду справи не заявляли, тому, на
підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення з відповідача суми
основного боргу за договором позики
тільки в межах самостійно заявленої
нею суми, а отже в розмірі 233162,60 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 16596,07 грн., тобто 3% річних
від простроченої суми боргу, то згідно
ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором чи законом.

Стаття 625 ЦК України передбачає що,
боржник який прострочив виконання
зобов'язання, зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
чи законом.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 прострочив виконання Договору
позики протягом 340 днів ( з 26.02.2012 р. по
день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ), в зв'язку
із чим з відповідача також підлягає
стягненню сума трьох відсотків річних
за час невиконання ним взятих на себе
зобов'язань, проте лише по день смерті,
у зв'язку з тим, що саме до цього часу
договір позики мав правові наслідки
для ОСОБА_4, які в свою чергу
успадкувала його дружина.

Відповідно до розрахунків, які
проводяться судом сума трьох відсотків
річних за вказаний період часу щодо
прострочення повернення грошових
коштів становить: 268682 грн.*3%:365*340 = 7508
грн. 37 коп.

Разом з тим, щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
інфляційних витрат, суд вважає за
необхідне відмовити в даній частині
вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
Договір позики сторонами було укладено
у доларах США, позика надавалась в
іноземній валюті і відповідно така
обставина унеможливлює урахування
розрахованого Державним комітетом
статистики України індексу інфляції
для обґрунтування вимог, пов'язаних із
знеціненням боргу, визначеного в
іноземній валюті.

Як передбачено нормами Закону
№ 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні. Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто купівельної
спроможності гривні, а не іноземної
валюти.

Отже, індексації внаслідок
знецінення підлягає лише грошова
одиниця України - гривня, а іноземна
валюта, яка була предметом договору,
індексації не підлягає (рішення ВСУ від
28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому
норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати
боргу з урахування встановленого
індексу інфляції поширюються лише на
випадки прострочення грошового
зобов'язання, яке визначене було
визначено у договорі у гривні, а не в
подальшому переведено з курсом НБУ у
національну валюту.

Ця позиція також відображена у
правовій позиції Верховного Суду
України щодо практики застосування
статті 625 Цивільного кодексу України в
цивільному судочинстві.

Щодо вимоги позивача про стягнення
з відповідача процентів за
користування грошовими коштами у
відповідності до ст. 536 ЦПК України, то
суд приходить до наступного.

Судом вбачається, що проценти,
визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК
України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка, за
відсутності іншої домовленості сторін,
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі після настання терміну їх
повернення. Поряд з цим за порушення
виконання грошового зобов'язання на
боржника покладається
відповідальність відповідно до ст. 625
ЦК України, яка полягає у приєднанні до
невиконаного обов'язку, нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Беручи до уваги різну
правову природу процентів,
передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК
України, і процентів, що стягуються у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також відсутність в чинному
законодавстві обмежень, одночасне
стягнення процентів, передбачених ст.
536 ЦК України та іншими статтями, та
відшкодування інфляційних збитків за
весь час прострочення, а також сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми, передбачених ст. 625
ЦК України, є правомірним (за умов, що
такі вимоги заявлені кредитором).

Таким чином, суд приходить до
висновку про правомірність вимог
ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача
процентів за користування коштами, які
він отримав за договором позики, проте
не повернув у встановлений договором
строк, які вираховується виходячи з
облікової ставки НБУ:

з 26.02.2012 року по 22.03.2012 року від суми
268682 грн. за ставкою 7,75 % за добу за 26 днів
становить 1483,27 грн.

з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року від суми
268682 грн. за ставкою 7,50% за добу за 444 днів
становить 24512,63 грн.

з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року від суми
268682 грн. за ставкою 7,00% за добу за 64 днів
становить 3349,32 грн.

з 13.08.2013 року по 10.07.2014 року від суми
268682 грн. за ставкою 6,50% за добу за 332 днів
становить 15406,88 грн.

Загальна сума процентів за
користування коштами за підрахунком
суду складає 44752,10 грн., проте, на
підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в
цій частині тільки в межах заявленої
нею суми, а отже в розмірі 37919,27 грн.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи
надані докази та даючи їм правову
оцінку, враховуючи встановлені судом і
наведені вище обставини, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку, що оскільки відповідач
ОСОБА_3 належним чином не виконав умови
Договору позики та прострочив
виконання свого зобов'язання щодо
повернення належних позивачу грошових
коштів, суд вважає за необхідне
стягнути з

відповідача основну суму боргу по
Договору позики в розмірі 233162,60 грн., а
також заявлену позивачем суму трьох
відсотки річних за час прострочення
виконання взятих на себе зобов'язань у
розмірі 7508 грн. 37 коп., розраховану по
день смерті ОСОБА_4, та суму процентів,
вирахуваних за користування
відповідачем грошовими коштами за
договором позики вже після настання
терміну для їх повернення у розмірі 37919
грн. 27 коп.

Щодо іншої частини позовних вимог,
то суд не вбачає підстав для їх
задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88
ЦПК України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати. Оскільки суд задовольняє
вимоги позивача частково, то на користь
позивача з відповідача підлягає
стягненню сплачена сума судового збору
у пропорційному розміру до суми
задоволених вимог (87,1%), а саме судовий
збір у розмірі 2786,05 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 22, 525, 526, 530, 612, 625, 1046, 1049,
1050, 1230 ЦК України, ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213,
215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
про стягнення боргу - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право вимоги до
ОСОБА_3 за договором позики від 19 жовтня
2011 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
заборгованість за договором позики від
19.10.2011 року у сумі 233162 грн. 60 коп. та 3%
річних від простроченої суми боргу за
період з 26.02.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року
в розмірі 7508 грн. 37 коп., проценти за
користування грошовими коштами у
розмірі 37919 грн. 27 коп., а всього 278590 грн.
24 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
понесені витрати по сплаті судового
збору у розмірі 2786,05 грн..

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути, подано протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається в Апеляційний суд
Харківської області через Київський
районний суд м. Харкова протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної
сили відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Повний текст рішення
виготовлено 25 вересня 2014 року.

Суддя
Н.В. Якуша