Справа № 372/6255/14-ц
Провадження 4-с-44/14
ухвала

Іменем України

25 грудня 2014 року
Обухівський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та
постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник в особі представника
звернувся до суду зі скаргою, в якій
посилаючись на неправомірність дій та
рішень державного виконавця, просить:

Скаржник та його представник в
судове засідання не з’явились, будучи
повідомленими про час і місце судового
розгляду, представник скаржника подала
клопотання про відкладення судового
розгляду, посилаючись на хворобу
скаржника.

Суд вважав причини неявки скаржника та
його представника неповажними,
оскільки інше не доведено, зокрема
причини неявки представника жодним
чином не обґрунтовані, а довідка про
перебування ОСОБА_1 на лікуванні
датована 18.12.2014 року, не містить
відомостей про тривалість лікування і
не може вказувати на неможливість
прибуття скаржника до суду саме у день
судового розгляду. Посилання у
клопотанні на ст.191 ЦПК України суд
вважає безпідставними, оскільки ця
норма права виходить за межі розділу
УІІ ЦПК України і не підлягає
застосуванню під час цього розгляду.
Враховуючи викладене вище, зазначені у
скарзі обставини, суд оцінює їх
процесуальну поведінку як ухилення від
участі в розгляді скарги та
затягування розгляду, тому враховуючи
обмежені ч.1 ст.385 ЦПК України строки
розгляду такої категорії справ суд
вважав можливим розгляд скарги
провести за їх відсутності.

Державний виконавець Данієлян С.А.
судовому засіданні проти вимог скарги
заперечив, посилаючись на їх
необґрунтованість.

Інші особи, що беруть участь у справі не
з’явились, причин неявки не
повідомили.

Вислухавши державного виконавця,
перевіривши матеріали справи,
оглянувши надані державним виконавцем
матеріали виконавчого провадження, суд
вважає скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 06.11.2012 року
зобов’язано ОСОБА_1 звільнити належну
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі державного
акту на право власності серії КВ,
виданого Старобезрадичівською
сільською радою Обухівського району
Київської області 20.09.1995 року на ім’я
ОСОБА_5 Нурулаєвича з відміткою про
перехід права власності, земельну
ділянку площею 0,065 га на території
садівницького товариства «Енергетик»
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
протягом десяти днів з часу набрання
судовим рішенням законної сили, а також
знести самочинно збудовану огорожу на
вказаній ділянці.

Згідно ч.ч.1,2 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
від 07.11.2014 року було відкрито виконавче
провадження ВП № 45328873 з примусового
виконання виконавчого листа за
вказаним судовим рішенням.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про
виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

У встановлений вказаною постановою
трьохденний строк рішення суду
боржником добровільно не виконано,
14.11.2014 року та 28.11.2014 року державним
виконавцем було виїздом на місце
виконання встановлено факт
невиконання судового рішення
боржником, про що складено відповідні
акти, після чого винесено постанови про
накладення штрафів на ОСОБА_1 за
невиконання законних вимог державного
виконавця.

Обгрунтовуючи вимоги про оскарження
вказаних актів, постанов та
відповідних дій державного виконавця,
боржник посилається на неможливість
виконання судового рішення за його
відсутності та поважність причин
невиконання ним судового рішення, які
полягали у перебуванні на лікуванні, що
об’єктивно належними і допустимими
доказами не підтверджується.

Так, зміст судового рішення вказує на
те, що дії по звільненню земельної
ділянки та знесенню огорожі можливо
виконати без участі боржника.

Подані суду та наявні у виконавчому
провадженні матеріали не містять
відомостей про вжиття боржником
будь-яких заходів для виконання
судового рішення, повідомлення
державного виконавця про перебування
на лікуванні тощо станом на час
вчинення оскаржуваних дій, складення
актів чи винесення постанов, а також у
подальшому аж до 17.12.2014 року, коли до
відділу ДВС надійшло клопотання
представника боржника про зупинення
виконавчого провадження. Таким чином,
боржником не виконано обов’язків,
передбачених ч.ч.5,6,7 ст.12 Закону України
«Про виконавче провадження».

18.12.2014 року ніякі виконавчі дії в межах
вказаного виконавчого провадження не
проводились.

Достатні відомості для висновку про
невиконання державним виконавцем
вимог ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» в скарзі не
зазначено та з поданих суду доказів не
вбачається.

Причини пропуску строку оскарження
постанови від 28.11.2014 року належно не
підтверджені, а постанови від 14.11.2014
року нічим не обгрунтовані, тому
підстав для поновлення цих строків не
виявлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги скарги про визнання дій
неправомірними, скасування постанов,
зобов’язання відкласти виконавчі дії
необгрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Вимоги про зобов’язання державного
виконавця надати час для добровільного
виконання судового рішення не
грунтуються на законі, оскільки чинним
законодавством, зокрема ч.2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
надання такого строку передбачається
лише одного разу при відкритті
виконавчого провадження, тому в даному
випадку може продовжуватись лише
примусове виконання судового рішення.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов’язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов’язковість
яких надана Верховною Радою України, —
і за її межами.

Таким чином, доводи скарги суд вважає
необгрунтованими, оскільки вони не
ґрунтуються на законі і матеріалах
справи, належно не доведені.

Враховуючи викладене, в задоволенні
скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 383, 387 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та
постанови державного виконавця
відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в п’ятиденний
строк з дня винесення ухвали, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення ухвали – з дня отримання
копії цієї ухвали.

Суддя
М.В.Кравченко