Справа № 379/1321/14 Головуючий у І
інстанції Бабоїд О.М.Провадження №
22-ц/780/4399/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Таращанського районного суду
Київської області від 12 червня 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
в якому просило стягнути з відповідача
на свою користь заборгованість за
кредитним договором від 31 березня 2006
року у розмірі 30077,48 грн.

Вимоги позову обґрунтовувало тим, що 31
березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір (який складається із заяви
позичальника, Умов і правил надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою), за
умовами якого відповідачу надано
кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Однак відповідач
умови договору належним чином не
виконав і станом на 13 травня 2014 року має
заборгованість у розмірі 30077,48 грн. з
яких: заборгованість по кредиту у
розмірі 3846,40 грн.; заборгованість по
відсотках за користування кредитом у
розмірі 24322,63 грн.; штраф (фіксована
частина) у розмірі 500 грн. та штраф
(процентна складова) у розмірі 1408,45 грн.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ПАТ КБ "Приватбанк" подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

При цьому посилається на те, що судом
безпідставно було застосовано
загальну позовну давність, так як
позивач вважає, що ним не було
пропущено строку позовної давності,
оскільки відповідачем умови договору
не виконувались належним чином, а тому
зобов'язання між ними не припинилося і
позивач має право на захист свого права
щодо стягнення заборгованості - 30077,48
грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що сплив строк позовної давності
звернення до суду, а тому суд дійшов
висновку, що вимога про стягнення
заборгованості не підлягає
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
31 березня 2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір (який складається із
заяви позичальника, Умов і правил
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою), за
умовами якого відповідачу надано
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
платіжної картки, тобто до липня місяця
2008 року.

Відповідно до п. 6.5 Умов і правил
надання банківських послуг клієнт
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

Із пункту 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк (а.с. 13).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно з ч. 1 с. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк
(частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Позивач, звертаючись до суду з даним
позовом зазначає, що відповідач
належним чином не виконує умови
кредитного договору, своєчасно не
повертає банку кредитні кошти та не
сплачує відсотки за користування
кредитними коштами, і тому станом на 13
травня 2014 року має заборгованість у
розмірі 30077,48 грн. з яких:
заборгованість по кредиту у розмірі
3846,40 грн.; заборгованість по відсотках
за користування кредитом у розмірі
24322,63 грн.; штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн. та штраф (процентна
складова) у розмірі 1408,45 грн.

В розрахунку заборгованості за
кредитним договором відсутні будь-які
суми оплати, яку здійснював відповідач
за період з 31 березня 2006 року (час
отримання кредиту) по 13 травня 2014 року,
а тому про порушення свого права
позивачу було відомо вже починаючи з
квітня 2006 року (перший щомісячний
платіж) і відповідно в лютому 2007 року,
коли відповідач не сплатив відповідний
останній щомісячний платіж. Незважаючи
на це, позивач звернувся до суду з даним
позовом лише 04 червня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції правомірно керувався
ст. ст. 257, 261, 262, ч.4 ст. 267 ЦК України та
виходив з того, що сплила позовна
давність по кредитному договору № б/н і
відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про який заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що згідно з пунктом 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Разом з тим, по справі встановлено, що
кредитний договір № б/н був укладений
між сторонами на термін дії кредитної
картки, тобто до березня 2007 року.

Таким чином, у даному випадку перебіг
позовної давності починається з 31
березня 2007 року, оскільки в строк до 31
березня 2007 року відповідач, як
позичальник свої зобов'язання не
виконав, борг не сплатив.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи позивач Банк звернувся до суду 04
червня 2014 року, тобто із пропуском
строку позовної давності, встановленої
умовами Договору.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга позивача не
містить.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов