22-ц/775/1521/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Турченко О.В.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі - Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
орган опіки та піклування Жовтневої
районної адміністрації маріупольської
міської ради, про визначення порядку
користування квартирою за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 16
вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом та зазначила, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та кожному
з них в ідеальних частках належить по ?
значеної квартири. Між сторонами не
досягнуто добровільного врегулювання
питань щодо користування приміщеннями
квартири, порядку оплати за комунальні
послуги, квартирної плати та утримання
квартири. У зв'язку з чим просить суд
встановити порядок користування
трикімнатною квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в її користування кімнату з
лоджією (приміщення 5) площею 17,2 кв.м,
залишивши в користуванні ОСОБА_2
кімнату (приміщення 4) площею 17,2 кв.м та
залишивши у загальному користуванні
житлову кімнату площею 10,4 кв.м, коридор,
кухню, вбиральню, ванну кімнату та
вбудовану шафу.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
16 вересня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування квартирою задоволено.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення
ОСОБА_1 у користування житлової кімнати
площею 17,2 кв.м. з прилягаючою лоджією
площею 2 кв.м, а ОСОБА_2 - житлової
кімнати площею 17,2 кв.м, залишивши у
загальному користуванні житлову
кімнату площею 10,4 кв.м, коридор, кухню,
вбиральню, ванну кімнату та вбудовану
шафу.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та постановити
нове, яким відмовити у задоволені
позову ОСОБА_1 в повному обсязі. В
обґрунтування доводів скарги
зазначила, що суд не мав залишати жилу
кімнату площею10,4 м2 у спільному
користуванні, оскільки за своїм
призначенням вона не є місцем
загального користування. У свою чергу,
виділення позивачці кімнати, яка
обладнана лоджією, позбавляє
відповідача можливості користування
нею за відсутності іншого
аналогічного приміщення в квартирі.
Вважає, що, оскільки сторонам належить
по 1/ 2 частки даної квартири, визначити
порядок користування спірною
квартирою з дотриманням прав кожного
із співвласників на володіння,
користування та розпорядженням
належної йому частки неможливо.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, до
суду не з'явились, що відповідно до
положень ч.2 статті 305 ЦПК України не
перешкоджає розгляджу справи за їх
відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника відповідача ОСОБА_2-
ОСОБА_3, яка підтримала доводи
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, оскільки всі кімнати є
роздільними, а дві з кімнат мають
однакову площу по 17,2 кв.м., а також
враховуючи, що за рішенням
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 30.09.2010року було визначено
місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із матір'ю
ОСОБА_1 , такий порядок житловими
кімнатами в квартирі є найбільш
зручним і оптимальним для всіх
мешканців квартири.

Судова колегія погоджується з
висновками суду.

Судом встановлено, що згідно рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 29.10.2012 року квартира АДРЕСА_1 була
визнана спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 та визнано право
власності на ідеальну частку за кожним
з них по ? частки зазначеної квартири.

Згідно технічного паспорту квартира
АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат
житловою площею 44,8 кв.м, в тому числі
кімната - 10,4 кв, кімната - 17,2 кв.м,
кімната - 17,2 кв.м з лоджією 2 кв.м., кухні
- 6,7 кв.м, вбиральні - 0,8 кв.м, ванної
кімнати - 2,7 кв.м, коридору - 7,5 кв.м,
вбудованої шкафи - 0,7 кв.м.

Згідно особового рахунку НОМЕР_1 від
15.10.2013 року у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_9,
1996 року народження, - дочка, ОСОБА_7, 1999
року народження - син.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього;
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спірним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

У пункті 14 постанови Пленуму
Верховного суду України від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист приватної
власності» роз'яснено, що квартира, яка
є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
заявлено позов.

Право кожного із співвласників на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК
України.

Згідно рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 30.09.2010
року місце проживання малолітньої
дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 будо
визначено разом із матір'ю ОСОБА_1

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що позивачка у зв'язку з
перебуванням із дітьми у іншій країни,
де вона працює,на територію України
приїжджає лише один раз на рік на один
місяць. Фактично квартирою
користується відповідач зі своєю новою
сім'єю.

Отже, враховуючи конкретні обставини
справи, суд прийшов до обґрунтованого
висновку про можливість
запропонованого позивачкою способу
користування квартирою, за яким
кожному із співвласнику виділено по
одній жилій кімнаті однаковою площею,
залишивши інші приміщення у
загальному користуванню.

Визначення порядку користування жилим
приміщення у такий спосіб не
суперечить вимогам ч. 3 ст. 358 ЦК України
та не ущемляє прав відповідача, який
фактично користується двома жилими
кімнатами пл. 17,2 кв. м та 10, 4 кв. м. та
усіма допоміжними приміщеннями, крім
лоджії, а доводи апеляції щодо
неможливості залишати у загальному
користуванні жиле приміщення, зокрема,
кімнату 10,4 кв.м., не ґрунтується на
законі.

Доводи апеляції про відсутність спору
між сторонами про порядок користування
жилим приміщенням, спростовується
наявними судовими рішеннями, згідно
яких сторони визначали у судовому
порядку статус квартири; позивачка
була вселена у спірну квартиру
(рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 29.10.2012 року, рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 03.04.2014 року).

За таких обставин, переглядаючи справу
в межах доводів апеляційної скарги ,
судова колегія погоджується з
висновками суду щодо задоволення
позову, а доводи апеляційної скарги про
порушення норм матеріального права є
безпідставними.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення у
справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді