провадження №2/369/4295/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Волчка
А.Я.,

за участю секретаря Ткачук
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
аліментів.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що у 1995
перебувала у шлюбі з відповідачем.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 15.02.2012 р., шлюб між
сторонами розірвано.

Від вказаного шлюбу у сторін є двоє
дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу,
неповнолітні діти проживають з
позивачкою та знаходяться на її
утриманні.

Відповідач ухиляється від
виконання свого обов'язку щодо їх
утримання, оскільки з момент
припинення шлюбу, матеріально дітям
не допомагає, участі у їх вихованні
не приймає.

Домовленості між сторонами про
добровільну сплату аліментів немає.

Згідно рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06.12.2012 року з відповідача ОСОБА_2 було
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи
з 09.11.2012 року.

Незважаючи на рішення суду
відповідач з червня 2014 року припинив
надавати будь-яку допомогу на
утримання дітей.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
уточнила, просила стягнути аліменти з
відповідача у твердій грошовій сумі у
розмірі 750 гривень на користь ОСОБА_1 на
утримання ОСОБА_3, 1996 року народження
до 30.06.2017 року та на утримання ОСОБА_4,
2006 року народження за минулий період
починаючи з червня 2014 року. Просила
вказані задовольнити.

Відповідач заперечував проти
позову повністю, при цьому пояснивши,
що він ніколи не відмовлявся
утримувати своїх дітей, допомагає їм,
аліменти сплачує в тому розмірі, який
присудив суд, тому вказаний позов
вважає надуманим та необґрунтованим.
Просив в позові відмовити.

Суд, вислухавши осіб, які приймали
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, письмові докази у
справі, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, 28.03.1995 між
сторонами був укладений шлюб, який
був зареєстрований у виконавчому
комітеті Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, актовий запис № 67.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 15.02.2012 р., шлюб між
сторонами розірвано, що
підтверджується вказаним рішенням
Києво-Святошинського районного суду за
№2-4338/11.

Від вказаного шлюбу у сторін є
двоє дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження НОМЕР_1, актовий запис №132
та копією свідоцтва НОМЕР_2, актовий
запис №337. (а.с. 5,6).

Як пояснила представник позивача
на даний час діти перебувають на
утриманні позивача.

Відповідач добровільно
матеріальної допомоги на утримання
дітей не надає. Доказів про наявність
між сторонами домовленості про
добровільну сплату аліментів немає.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06.12.2012 року з відповідача ОСОБА_2 було
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи
з 09.11.2012 року.

Але як пояснила представник
позивача, незважаючи на рішення суду
відповідач з червня 2014 року припинив
надавати будь-яку допомогу на
утримання дітей

При цьому позивач вказує, що на
окремий рахунок аліменти
нараховується у АТ «Ощадбанк згідно
договору від 04.02.2013 року. Однак
позивачка жодним чином не може
впивати на поповнення вказаного
рахунку.

На даний час дочка позивачки ОСОБА_3
продовжує навчання та є студенткою
другого курсу денної форми навчання
інституту журналістики 4 рівня
акредитації Київського національного
університету ім.. Т.Шевченка. Закінчує
навчання 30.06.2017 року у зв'язку з цим
потребує матеріальної допомоги.

Позивач вважає, що відповідач може
сплачувати аліменти в тверді грошовій
сумі в зазначеному розмірі 750 гривень
на кожну дитину, оскільки, його
матеріальне становище надає йому
можливість забезпечувати дітей.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 191 СК
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову. Аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06.12.2012 року з відповідача ОСОБА_2 було
вже стягнуто аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 09.11.2012 року, що
підтверджується рішенням №2-4391/12 від
06.12.2012 року (а.с.9).

Згідно копії листа позивача,
наданого суду, виконавчий лист у
справі №2-4391/12 від 06.12.2012 року був
прийнятий до виконання 14.12.2012 року
ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (а.с.10).

Доказів того, що відповідач
ухилявся від сплати аліментів і на
теперішній час виникла певна
заборгованість відсутні в матеріалах
справи. Позивачем не надано також
довідки про розрахунок
заборгованості нарахованої ВДВС
Святошинського РУЮ відносно
відповідача.

Тому вимоги позивача, щодо
стягнення аліментів на утримання дітей
за минулий час в твердій грошові сумі
750 гривень на кожну дитину починаючи
з червня 2014 року, не підлягають
задоволенню, оскільки позивач не
надала суду докази того, що вона
вживала заходи щодо одержання
аліментів з відповідача, але не могла
їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати, тому
посилання позивачки є
необґрунтованими, без врахування вимог
закону, їх не можна вважати достатніми,
належними, безспірними доказами.

Отже в даному випадку аліменти
на користь позивача вже стягнуті
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06.12.2012 року, тому повторному стягненню
не підлягають, а тому заборгованість
відповідача по аліментам, якщо така
існує підлягає стягненню з нього у
порядку передбаченому «Законом
України «»Про виконавче провадження»,
а не шляхом повторного судового
стягнення.

За таких обставин, оскільки
позивач не надала належних доказів
того, що вона вживала заходів для
одержання аліментів від відповідача
аліментів, тому суд відмовляє в
частині вказаних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного
Кодексу України, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України,
право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Таким чином, за загальним правилом,
батьки повинні утримувати своїх дітей
до досягнення повноліття, тобто, до 18
років. Проте , існує випадки, коли право
на утримання мають також повнолітні
діти, як це передбачено ст.. 199 СК
України. Підставою виникнення
обов'язку батьків щодо утримання
повнолітніх дітей в даному випадку є
такий склад юридичних фактів:
продовження повнолітніми дітьми
навчання, потреба повнолітніх дітей у
зв'язку з продовженням навчання в
матеріальній допомозі, здатність
батьків таку допомогу надавати.
Сукупність цих фактів утворює
юридичний склад, необхідний і
достатній для виникнення зазначеного
аліментного зобов'язання. У разі
відсутності хоча б одного з наведених
вище фактів аліментне зобов'язання,
пов'язане з утриманням батьками своїх
повнолітніх дочки, сина, які
продовжують навчання, не виникає. У
випадку наявності зазначених підстав,
батьки зобов'язані утримувати дитину,
яка навчається, до досягнення нею 23
років за умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі (або) у частці від
заробітку ( доходу) платника аліментів
з урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 СК України.

Аналогічне роз'яснення
Постановою Пленуму Верховного суду
України « Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
що обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття( незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів, як досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років, продовження ними
навчання, потреба у зв'язку з цим
навчання, потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі, наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

З матеріалів справи вбачається що
позивачем не було надано суду
докази, про те, повнолітня дочка
ОСОБА_3, проживає з позивачкою та
знаходиться на ї утриманні. Тому
позивач не надала належних доказів на
право звернення до суду з вказаними
вимогами про стягнення аліментів на
повнолітню дочку, яка продовжує
навчання.

Окрім того, як вбачається з
матеріалів справи, позивачем на
підтвердження своїх вимог про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої доньки та в порушення
вимог ст.60 ЦПК України, крім довідки
про навчання, не надала жодного
доказу про потребу дитини в
матеріальній допомозі, не надано доказ,
зокрема про те, що дочка ОСОБА_3 не
отримує стипендію.

Аналізуючи все вищевикладене, а
також документи надані позивачем на
підтвердження стягнення аліментів,
суд знаходить що, вказані документи не
можуть слугувати належними та
допустимими доказами щодо
підтвердження заявлених вимог,
оскільки позивачем не надано належних
доказів, щодо вимог про стягнення
аліментів на повнолітню дитину, яка
продовжує навчання.

Тому, суд дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно
наявні у справі докази, оцінив їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі
обставини справи, приходить до
висновку,що позовні вимоги позивач є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Зважаючи на вищенаведене,
відповідно до ст.ст.180, 182, 183, 191, 199, СК
України, та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88,
209, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
А.Я.Волчко