Справа № 323/4265/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

24.12.2014

24 грудня 2014 року
м. Оріхів

Оріхівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді
Галчанського С.В.,

при секретарі
Свириденко О.С.,

за участю:

представника заявника
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, заяву
державного виконавця ВДВС
Оріхівського РУЮ Запорізької області
про роз’яснення рішення суду в
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання договору позики
(іпотеки) та звернення стягнення на
іпотечне майно, –

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС
Оріхівського РУЮ Запорізької області
Калюжна Н.І. звернулась до суду із
заявою, в якій просить роз’яснити
рішення суду в зазначеній справі, на
виконання якого видано виконавчий лист
№2-606 від 22.12.2011 року, в якій зазначає, що
рішення є незрозумілим у частині
способу виконання звернення стягнення
на предмет іпотеки на користь позивача
відповідно до ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

У судовому засіданні представник ВДВС
підтримав заяву з підстав, викладених у
ній.

У судове засідання сторони не
з’явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
заяви, про причини неявки не
повідомили, пояснень по суті заяви не
надали. Відповідно до ст. 221 ЦПК України
неявка сторін не перешкоджає розгляду
заяви по суті.

З матеріалів справи вбачається, що
22.12.2011 року Оріхівським районним судом
Запорізької області був виданий
виконавчий лист №2-606 на виконання
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 23.11.2011 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання договору позики (іпотеки) та
звернення стягнення на іпотечне майно.

У резолютивній частині рішення,
зазначено: «В рахунок погашення
заборгованості за договором
позики-іпотеки від 06.05.2008 року в сумі
116035,70 грн. звернути на користь ОСОБА_2
стягнення на предмет іпотеки –
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3
на праві приватної власності, із
додержанням процедури, встановленої
ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Аналогічно це рішення викладене у
виконавчому листі.

25.01.2012 року було відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом №2-606
від 22.12.2011 року.

Державний виконавець вказує на
незрозумілість зазначеного рішення з
огляду на те, що ст.38 Закону України
«Про іпотеку» встановлює процедуру
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за якою необхідні для цього
дії мають вчинятись іпотекодержателем
(позивачем у справі), а не державним
виконавцем.

Суд, дослідивши заяву, матеріали
справи, вважає за необхідне роз’яснити
рішення суду по цій справі у
відповідній частині наступним чином.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду,
зокрема, зазначається спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої у ст.38 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.38 Закону України
«Про іпотеку» дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Таким чином, рішення по цій справі у
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки має виконуватись
безпосередньо іпотекодержателем
(позивачем у справі) шляхом укладення
відповідного договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з додержанням
процедури, встановленої у ст.38 Закону
України «Про іпотеку». Залучення
органів Державної виконавчої служби
України до виконання таких судових
рішень законом не передбачається,
оскільки рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки разом з
відповідним іпотечним договором є
документами, якими іпотекодавець
уповноважується на відчуження
предмета іпотеки в порядку,
встановленому законодавством України
про купівлю-продаж нерухомості, з
урахуванням особливостей,
передбачених ст.38 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ст.221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Керуючись ст.ст.209-210, ст.221 ЦПК України,
суд

УХВАЛИВ:

Роз’яснити, що рішення апеляційного
суду Запорізької області від 23.11.2011
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у частині звернення
стягнення на предмет іпотеки має
виконуватись безпосередньо
іпотекодержателем (позивачем у справі)
шляхом добровільного укладення
відповідного договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з додержанням
процедури, встановленої ст.38 Закону
України «Про іпотеку», а не у
примусовому порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», оскільки рішення суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки разом з відповідним іпотечним
договором є документами, якими
іпотекодавець уповноважується на
відчуження предмета іпотеки в порядку,
встановленому законодавством України
про купівлю-продаж нерухомості, з
урахуванням особливостей,
передбачених ст.38 Закону України «Про
іпотеку».

Ухвала суду (судді) набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги ухвала
суду (судді), якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
(судді) подається протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області
ОСОБА_4