АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2229/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3363/14
Головуючий у 1-й інстанції
Андрущенко-Луценко С.В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 06 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: приватний
нотаріус Миргородсьокго міського
нотаріального окруту Полтавської
області ОСОБА_4, про визнання недійсним
договору дарування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
визнати договір дарування частини
житлового будинку, укладений 4 вересеня
2012 року між нею та ОСОБА_1 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що 04 вересня 2012 року вона
подарувала відповідачці частину
належного їй житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_1 під тією
умовою, що відповідачка буде за нею
доглядати, оскільки вона є людиною
похилого віку, яка потребує
стороннього догляду.

ОСОБА_1 її ошукала, оскільки спочатку
належним чином за нею доглядала, а
потім фактично припинила будь-який
догляд

Окрім цього, відповідач ввела її в
оману щодо виду і тлумачення змісту
правочину, який вони уклали, оскільки
вона вважала, що укладає договір
довічного утримання.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 06 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
від 4 вересн 2012 року ? частини житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 596,14
грн. судових витрат.

Арешт накладений накладений на належну
ОСОБА_1 ? частину житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 скасовано з дня
набрання рішенням законної сили.

Вказане рішення місцевого суду в
апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1,
просила скасувати його та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 вересня 2012 року ОСОБА_3 на підставі
договору дарування, укладеного у
приватного нотаріуса Миргородського
міського нотаріального округу
ОСОБА_4 подарувала відповідачці
ОСОБА_1 ? частину житлового будинку з
надвірними спорудами розташованого в
АДРЕСА_1 (а.с.28).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдаровуваного
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового
характеру , не є договором дарування.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
під час укладення спірного договору
помилилася, оскільки вважала, що
укладає договір довічного утримання,
чому сприяв обман ОСОБА_1, яка обіцяла
здійснювати за нею догляд.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком місцевого суду.

Відповідно до договору дарування від 4
вересня 2012 року (а.с. 28) ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_1 ? частину житлового
будинку з надвірними спорудами
розташованого в АДРЕСА_1, а остання
прийняла у дар вказане нерухоме майно.

При цьому, відповідно до п. 12 вказаного
договору сторони домовились, що під
передачею відчужуваної ? часимни
будинку за цим договором слід вважати
символічну передачу речі. Відповідно
до п. 16 договору зміст статей ЦК
України, ЗК України та СК України,
зазначені у п. 15 договору є зрозумілими
для сторін договору.

Жодних обов'язків щодо вчинення
обдаровуваною особою будь-яких дій
майнового або немайнового характеру на
користь дарувальника спірним
договором дарування не встановлено.

Договір підписаний особисто ОСОБА_3 чим
виражається її згода з усіма його
умовами.

Крім того, як вбачається зі змісту заяв
ОСОБА_3 (а.с 34, 90), що підписані нею
особисто, її воля була спрямована на
укладення саме договору дарування.

З показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які були свідками при укладенні
договору дарування від 4 вересня 2012
року, позивачка особисто прочитала
зміст вказаного договору та
підтвердила бажаня подарувати ОСОБА_1
частину власного житлового будинку,
крім того нотаріусом було роз'яснено
наслідки укладення такого договору.

Дані показання свідків були залишені
судом першої інстанції без належної
оцінки.

Крім того, необгрунтованими є
посилання суду на ч.2 ст. 717 ЦК України,
оскільки договором дарування від 4
вересня 2012 року не передбачено
обов'язку обдаровуваної ОСОБА_1 вчинити
на користь дарувальника будь-яку дію
майного або немайнового характеру , у
тому числі здійснювати догляд, на що
посилався позивач.

Окрім того, відповідно до роз'яснень
наданих у п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 9
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )),
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Таким чином, відповідно до матеріалів
справи, позивачем не доведено
наявність помилки в момент укладення
договору, яка б не була пов'язана з її
недбальством.

Окрім того, відповідно до п. 20 вказаної
постанови норми статті 230 ЦК не
застосовуються щодо односторонніх
правочинів.

Договір дарування є одностороннім
правочином, а тому він не може бути
визнаний недійсним за ст. 230 ЦК України,
а твердження позивача щодо обману зі
сторони ОСОБА_1 є безпідставними.

Виходячи з викладеного, внаслідок
невідповідності висновків суду
обставинам справи, судом першої
інстанції ухвалено помилкове рішення в
частині визнання договору дарування
від 4 вересня 2012 року недійсним та
вирішення питання про судові витрати,
яке відповідно до ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 06 жовтня
2014 року - скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді
Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: