Справа № 372/2639/14 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/6539/14 Доповідач у 2 інстанції
Березовенко Р.В.Категорія 46 22.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району, ОСОБА_6, третя
особа: Управління Держземагенства в
Обухівському районі про визнання
незаконним та скасування рішення,
визнання недійсним державного акту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Підгірцівської
сільської ради Обухівського району,
ОСОБА_6, третя особа: Управління
Держземагенства в Обухівському районі
про визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсним державного
акту.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що
відповідно до протоколу він у 1991 році
був прийнятий в члени садового
товариства "Метрополітен-Сад" і йому
було виділено, як члену товариства
земельну ділянку НОМЕР_1, розміром 0,1014
га, що розташована в с. Підгірці
Обухівського району. Він справно
сплачував членські внески та на
сьогоднішній день заборгованості
перед садовим товариством немає. На
підставі рішення виконкому
Підгірцівської сільської ради
народних депутатів від 05.11.1998 року № 7
йому було передано у приватну
власність вищезазначену земельну
ділянку, на яку ним було отримано
Державний акт Серії ІІІ-КВ № 106475.

В 2014 році позивач звернувся до
Державного кадастрового реєстратора
Управління Держземагенства в
Обухівському районі з заявою про
державну реєстрацію своєї земельної
ділянки, але йому рішенням № РВ-014
від 14.05.2014 року було відмовлено у
внесенні відомостей про його земельну
ділянку до Державного земельного
кадастру, оскільки в програмному
забезпеченні ведення чергового
кадастрового плану Обухівського
району Київської області було виявлено
накладення його земельної ділянки на
земельну ділянку з кадастровим номером
:03:022:0011, на яку в архіві управління
обліковується зареєстрований
державний акт на право власності на
ім'я ОСОБА_6

Вважає, що рішення Підгірцівської
сільської від 05.12.1998 року про передачу у
приватну власність ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 0,1014 га в с. Підгірці СТ
"Метрополітен-Сад" є незаконним,
оскільки ця ж сама ділянка була
передана йому у приватну власність ще у
листопаді 1998 року, а державний акт
отриманий ОСОБА_6 недійсним.

Просив визнати незаконним та скасувати
рішення Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 05 грудня 1998 року щодо надання у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки,
площею 0,1014 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, визнати недійсним та
скасувати державний акт КВ 079575 на
земельну ділянку, площею 0,1014 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
виданий на ім'я ОСОБА_6.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що в листі Підгірцівської
сільської ради Обухівського району
Київської області зазначено, що
оскаржуване позивачем рішенням
сільської ради від 05.12.1998 року взагалі
не приймалося, і такого рішення про
надання у власність ОСОБА_6 земельної
ділянки не існує, а тому позовні вимоги
щодо визнання недійсним та скасування
неіснуючого рішення задоволенню не
підлягають. А виходячи із цього, вимоги
про визнання недійсним державного акту
виданого на ім'я ОСОБА_6 також
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено наявності
порушення його прав відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачаєтьсь з матеріалів справи, що
ОСОБА_5 був прийнятий в члени садового
товариства відповідно до протоколу № 18
від 24.11.1991 року та йому було надано як
члену товариства земельну ділянку
НОМЕР_1 розміром 0,1014 га, яка розташована
в с. Підгірці.

Позивач вчасно сплачував членські
внески до садового товариства, що
підтверджується членською книжкою
садівника.

На підставі рішення виконкому
Підгірцівської сільської ради
народних депутатів від 05.11.1998 року № 7
позивачем 29 липня 1999 року було отримано
Державний акт на право приватної
власності на землю на земельну ділянку
площею 0,1014 га на території с. Підгірці
СТ "Метрополітен Сад", для ведення
садівництва та зареєстрований в Книзі
записів Державних актів на право
власності на землю за № 2394.

14.05.2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Державного кадастрового реєстратора
Управління Держземагенства в
Обухівському районі з заявою про
державну реєстрацію своєї земельної
ділянки, але йому рішенням № РВ-014
від 14.05.2014 року було відмовлено у
внесенні відомостей про його земельну
ділянку до Державного земельного
кадастру, з підстав невідповідності
поданих документів вимогам,
установленим Законом України "Про
державний земельний кадастр" і Порядку
ведення Державного земельного
кадастру, а саме: при опрацюванні заяви
та доданої до неї технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення зовнішніх меж земельної
ділянки ОСОБА_5 в натурі було виявлено в
програмному забезпеченні ведення
чергового кадастрового плану
Обухівського району Київської області
накладання його земельної ділянки на
земельну ділянку з кадастровим номером
:03:022:0011, на яку в архіві управління
обліковується зареєстрований
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Згідно акту обстеження комісією в
складі члена земельної комісії
Підгірцівської сільської ради -
Конорева М.І., голови адміністративної
комісії Підгірцівської сільської ради
- Токарчука В.З., землевпорядника
Підгірцівської сільської ради -
Безрідного О.В., голови садового
товариства "Метрополітен-Сад" -
Демяненка М.М. при обстеженні земельної
ділянки НОМЕР_1 в СТ "Метрополітен-Сад",
було встановлено, що згідно державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-КВ № 106475 належить ОСОБА_5
згідно фактичної ситуації накладань на
земельну ділянку ОСОБА_6 немає.

Згідно довідки виданої с/т
"Метрополітен-Сад" та генерального
плану садового товариства
"Метрополітен-Сад" власником даної
земельної ділянки НОМЕР_1 є ОСОБА_5, а не
ОСОБА_6 і місце розташування земельної
ділянки визначене на викопіюванні
відповідає місце розташуванню його
земельної ділянки на місцевості.

З листа Підгірцівської сільської ради
від 06.10.2014 року № 315/01-10 вбачається, що
рішення Підгірцівською Сільською
радою від 05.12.1998 року щодо надання у
приватну власність ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 0,1014 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 надати суду неможливо,
оскільки такого документу в сільській
раді не існує. Засідання виконавчого
комітету Підгірцівської сільської
ради відбувалися 05.11.1998 року протокол №
7 та 16.12.1998 року протокол № 8, але в
зазначених документах рішення щодо
ОСОБА_6 відсутні, і технічна
документація щодо встановлення меж
вищезазначеної земельної ділянки в
сільській раді теж відсутня.

Виходячи з викладеним, судова колегія
погоджується з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в визнанні
незаконним та скасуванні рішення
Підгірцівської сільської від 05.12.1998
року.

Проте суд першої інстанції,
встановивши, що рішення сільською
радою про передачу у власність ОСОБА_6
земельної ділянки не приймалось,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов хибного висновку, що
оскільки оспорюване рішення радою не
приймалося, то позивач не довів, що у
відповідача не виникло права на
отримання спірного державного акту,
яким посвідчується право власності на
земельну ділянку та відповідно не
обґрунтовано відмовив в частині
визнання недійсним державного акту.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених
прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей
перелік не є вичерпним, і суд може
захистити порушені права чи інтереси і
в інший спосіб, який встановлений
договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152
ЗК України, відповідно до якої власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що
захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом визнання угоди недійсною,
визнання недійсними рішень органів
місцевого самоврядування та шляхом
застосування інших, передбачених
законом способів.

Ст. 155 ЗК України проголошено, що у разі
видання органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права щодо володіння, користування чи
розпорядження належною особі
земельною ділянкою, такий акт
визнається недійсним.

Ч. 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Згідно ст. 316 ЦК України встановлено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, а згідно ст. 328 ЦК
України встановлено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до вимог ст..ст. 125, 126 ЗК
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу
України правовий акт органу державної
влади, Автономної республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
скасовується.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 02
серпня 2005 року отримала спірний
державний акт на право власності на
земельну ділянку на підставі рішення
Підгірцівської сільської від 05.12.1998
року, яке цією сільською радою на сесії
не приймалось і такого рішення не
існує, а будь-яка технічна документація
на земельну ділянку ОСОБА_6 відсутня.

Як вбачається з позову, ОСОБА_5 просив
визнати спірний державний акт на право
власності на земельну ділянку з тих
підстав, що рішення Підгірцівської
сільської від 05.12.1998 року на сесії ради
не приймалось.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов не правильного висновку про те,
що позивачем не доведено наявності
порушення його прав відповідачем
ОСОБА_6, оскільки через існування
спірного державного акту позивач не
може належним чином зареєструвати своє
законне право власності на спірну
земельну ділянку.

Враховуючи, що право позивача як
землекористувача порушено, відновити
це право іншим шляхом, ніж визнати
вказаний державний акт недійсним зі
скасуванням його державної реєстрації
неможливо, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 про визнання недійсним
державного акту, а висновки суду про
відсутність порушення прав позивача не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
недійсним та скасуванні державного
акту не відповідає матеріалам справи,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права та повинне бути
скасоване в цій частині з ухваленням
нового про задоволення позову ОСОБА_5
про визнання недійсним та скасування
державного акту на земельну ділянку
виданого на ім'я ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2014 року
в частині відмови у визнанні недійсним
державного акту скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним та скасувати
державний акт КВ 079575 на земельну
ділянку, площею 0,1014 га, з кадастровим
номером: :03:022:0011, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, виданий 02 серпня 2005
року на ім'я ОСОБА_6.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов