РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при
секретарі - Пічугіній А.Г.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Київського районного
суду м. Харкова цивільну справу за
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу,
-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом, в якому просить
розірвати шлюб з відповідачем,
посилаючись на те, що сторони шлюбні
стосунки не підтримують, спільного
господарства не ведуть. Позивач
зазначає, що між ним та дружиною
відсутнє взаєморозуміння, виникають
суперечки з різних приводів. Зазначав,
що кожен з них мають діаметрально
протилежні погляди на шлюб та родину.
Неодноразові спроби примирення не дали
позитивних результатів.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, повідомлявся належним чином.
У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, діючий на підставі
договору від 20.06.2014 року, просив позовні
вимоги задовольнити, посилався на
обставини, що викладені в позові,
вказував, що примирення між його
довірителем та відповідачем не
можливе, просив їх розлучити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
визнала позов, не заперечувала проти
розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
було укладено шлюб, який був
зареєстровано відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції 03 лютого 2012 року, про що
свідчить свідоцтво про одруження серії
НОМЕР_1 та актовий запис № 76.

Судом встановлено, що сторони від
шлюбу мають дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Реалізуючи положення ст. 112 СК
України під час розгляду справи судом
були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного з'ясування
обставин справи, а саме судом було
надано сторонам строк для примирення,
що відповідало положенням ст. 111 СК
України та п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" відповідно
до якого судам слід використовувати
надану законом можливість відкласти
розгляд справи для примірення
подружжя, особливо за наявності
неповнолітніх дітей.

Проте, як вбачається з пояснень
представника позивача та відповідача,
наданий судом строк для примирення не
виправив ситуацію, яка склалася у
родині, подружжя не знайшло
компромісів та не прийшло до спільного
рішення про відновлення родинних
відносин.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка, примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з позовної заяви
спільне життя між подружжям стало
неможливим і неприйнятним, внаслідок
чого вони фактично не мешкають у
шлюбних відносинах і позивач не має
бажання відновити сімейні відносини.

На теперішній час судом
встановлено, що подружжя не заперечує
проти розірвання між ними шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК
України позивач може відмовитися від
позову, а відповідачі - визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч.
4 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, суд
ухвалює рішення про задоволення
позову, обмежившись у мотивувальній
частині рішення посиланням на визнання
позову без з'ясування і дослідження
інших обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України,
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлене, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи конкретні обставини справи,
стосунки які склалися у подружжі,
причини конфлікту, час сумісного не
проживання, суд приходить до висновку,
що подальше спільне життя подружжя та
збереження родини стали неможливими, в
зв'язку з чим позовні вимоги про
розірвання шлюбу підлягають
задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації за
понесені судові витрати, пов'язані із
зверненням до суду і розглядом
цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 88, 213, 214, 218, 224, 225 ЦПК України,
ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між
громадянином України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції 03 лютого
2012 року, актовий запис № 76, свідоцтво
серія НОМЕР_2 від 03 лютого 2012 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
повернути дошлюбне прізвище «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 - денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01
жовтня 2014 року.

Суддя
Н.В. Якуша