Провадження № 2/333/3639/14
У Х В А Л А

Іменем України

по залишення позову без руху

12 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 адміністрації Запорізької
міської ради про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок, -

В С Т А Н О В
И В:

11.12.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 адміністрації
Запорізької міської ради про визнання
права власності на самочинно
збудований житловий будинок.

11.12.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд
визнати за нею право власності на
самочинно збудоване нею нерухоме майно
– житловий будинок літ. К-2,
розташований по вулиці Промислова, 40 у
м. Запоріжжі, загальною площею 91,4 кв.м.,
яка складається з кухні, площею 17,0 кв.м.,
санвузла, площею 5,3 кв.м., котельні,
площею 4,9 кв.м., прихожа, площею 17,5 кв.м.,
кімната площею, 18,9 кв.м., кімната площею
14,8 кв.м. та кімната, площею 13,0 кв.м.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6  Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду,
кожна держава-учасниця цієї Конвенції
вправі встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у
безладний  рух. Також Європейський суд
з прав людини зазначає, що не повинно
бути занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

За правилами ст. 114 ЦПК України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна,
пред'являються за місцезнаходженням
майна або основної його частини.

Як убачається з позовної заяви, спір
виник з приводу нерухомого майна –
житлового будинку літ. К-2,
розташованого по вулиці Промислова, 40 у
м. Запоріжжі, що територіально
відноситься до Комунарського району м.
Запоріжжя. Таким чином, справа підсудна
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше
як на підставі заяви, поданої і офор
мленої в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК
України позовна заява, серед іншого,
повинна містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви.  Позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законодавством.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний Суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви,
предмет спору складають вимоги про
визнання права власності за самочинно
збудоване нерухоме майно – житловий
будинок літ. К-2, розташований по вулиці
Промислова, 40 у м. Запоріжжі.

Разом з тим, на підтвердження
викладених у змісті позовної заяви
обставин, позивачем не надано доказів
придбання нею житлового будинку літ. А
по вулиці Прпомисловій, 40 у м.
Запоріжжі, а саме договору купівлі –
продажу № 2-2960 від 13.07.1989 року, доказів
на підтвердження того, що ОСОБА_1 є
власником домоволодіння,
розташованого по вулиці Промислова, 40 у
м. Запоріжжі або доказів того, що у
позивача є труднощі в отриманні та
наданні суду зазначених доказів. Також,
суду не подано доказів на
підтвердження цих труднощів та не
подано заяви про забезпечення
(витребування) цих доказів, яка повинна
відповідати вимогам ст.ст. 133-134 ЦПК
України

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», роз’яснено, що при
вирішенні питання про відкриття
провадження у справі за позовом про
визнання права власності на самочинно
збудовані об’єкти суд має звертати
увагу чи зазначено у позовні заяві
відповідно до вимог ст. 119 ЦПК
України обставини щодо звернення
позивача до Інспекції державного
будівельного архітектурного контролю
про прийняття об’єкта до експлуатації
та посилання на докази щодо зазначених
обставин. У разі відсутності посилання
на таки обставини або докази суд має
відповідно до вимог ст. 121 ЦПК
України залишити позовну заяву без
руху та надати строк для усунення
недоліків

У позовній заяві повинні бути
зазначені докази, які підтверджують, що
будівля відповідає державним
будівельним стандартам, нормам і
правилам; відповідність матеріалів,
виробів і конструкцій, які використані
при самочинному будівництві
нерухомого майна, державним
стандартам, технічним умовам та
технологічним регламентам;
забезпечення у створеній будівлі,
споруді необхідної міцності, стійкості
та експлуатаційної надійності (ч. 3 ст.
375 ЦК України). Викладення зазначених
обставин необхідно суду, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

В позовній заяві зазначені обставини
щодо звернення позивача до інспекції
державного будівельного
архітектурного контролю про прийняття
об’єкта до експлуатації, однак станом
на 2009 рік. Слід звернути уваги, що
ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом
своїх порушених, на її думку прав, у 2014
році, тобто майже через 5 років після
надання висновку та не надала доказів
на підтвердження того, що на протязі 5
років не вчиняла більше жодних дій по
перебудуванню або добудові вказаного
самочинно збудованого будинку.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК
України право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Однак, до позову не було додано доказів
того, що земельна ділянка, на якій
знаходиться самочинно збудована
прибудова, належить позивачу та була їй
відведена для цієї мети.

Також, вважаю за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті
особи, які не заявлять самостійних
вимог щодо предмету спору, можуть
вступати у справу на стороні позивача
або відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як убачається із змісту позовної заяви,
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про визнання за нею права
власності до відповідача ОСОБА_2
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних прав з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної
юрисдикції є провадження (позовне,
наказне та окреме).

Враховуючи характер правовідносин між
сторонами, їх спір повинен
вирішуватись в порядку позовного
провадження, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК
України.

Справа позовного провадження
характеризується наявністю двох
сторін з протилежними інтересами і
спірністю їх майнових та особистих
немайнових правовідносин, які
передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в
порядку позовного провадження є
наявність спірних правовідносин та
необхідність захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан
відносин, коли між сторонами існують
певні розбіжності з приводу наявності,
змісту та обсягу прав і обов’язків,
здійснення яких є неможливим без
судового втручання.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, в обґрунтування свого позову,
позивач не зазначила які саме права,
свободи та охоронювані законом
інтереси порушені, хто є порушником
прав, і якими діями їх порушено, та чому
вирішення є неможливим без судового
втручання, оскільки відповідно до ст. 3
ЦПК України до суду можна звертатись
за захистом своїх прав, свобод і
охоронюваних законом інтересів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК
України у справах позовного
провадження особами, які беруть участь
у справі, є сторони, треті особи,
представники сторін та третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті
особи, які не заявлять самостійних
вимог щодо предмету спору, можуть
вступати у справу на стороні позивача
або відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як зазначено позивачем ОСОБА_1 у своїй
позовні заяві її сусіди ОСОБА_3 та
ОСОБА_4П не заперечують проти визнання
за нею права власності, однак не
зазначила їх ані співвідповідачами ані
третіми особами у позовній заяві. Не
зазначено у позові третьою особою
інспекцію державного архітектурно -
будівельного контролю в Запорізькій
області.

З огляду на вищевикладене, позивачу
пропонується привести позовну заяву у
відповідність до норм матеріального та
процесуального права та надати копії у
відповідності до кількості осіб.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п’яти днів з дня
отримання позивачем
ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
адміністрації Запорізької міської
ради про визнання права власності на
самочинно збудований житловий будинок
– залишити без руху, надавши
п’ятиденний строк з дня отримання цієї
ухвали для усунення недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва