Провадження № 22-ц/779/2420/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В.,
Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника
позивача Новосад С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 18
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

01.08.2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 15.07.2005 року між ТОВ «Банк
«Фінанси та Кредит» (правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
та відповідачем ОСОБА_2 укладено
договір про відкриття відновлювальної
кредитної лінії, відповідно до якого
останній отримав у позивача кредитні
ресурси в загальній сумі 149 000 гривень з
оплатою по процентній ставці,
встановленій п. 2.1. цього договору, та
кінцевим терміном повернення кредиту
15.07.2020 року. Внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
кредитним договором станом на 10.07.2013
року за ним наявна заборгованість в
загальній сумі 89 866,23 грн., а саме: 21 728,74
грн. - сума строкової заборгованості по
кредиту; 25 838,66 грн. - сума простроченої
заборгованості по кредиту; 1 042,57 грн. -
сума строкової заборгованості по
процентах; 11 083,82 грн. - сума
простроченої заборгованості по
процентах; 30 172,44 грн. - сума пені за
прострочення заборгованості по
кредиту, відсотках. У зв'язку з
наведеним позивач просив позов
задовольнити.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 вересня 2014 року
задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість у розмірі 89 866 грн. 23 коп.
за договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року та 898 грн. 66
коп. витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в судовому
засіданні, яке відбулося 22.07.2014 року,
представник позивача підтвердив суду,
що на момент розгляду справи в суді він
заборгованості по прострочених та
строкових відсотках за договором про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №506/05-к7 від 15 липня 2005 року не має.
Незважаючи на це, суд стягнув з нього на
користь позивача всі нараховані
відсотки, які заявлені позивачем при
поданні позовної заяви в суд.

При ухваленні оскаржуваного рішення
суд не взяв до уваги і той факт, що він
здійснював погашення кредиту згідно
графіка і черговий платіж за вказаним
графіком він повинен був здійснити аж у
листопаді 2017 року, оскільки у 2011 році
ним було сплачено тіло кредиту наперед
за шість років. Таким чином, у позивача
не було підстав посилаючись на
положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, а також
нараховувати пеню на непрострочену
частину кредиту.

Також апелянт зазначає, що ним
направлялась суду телеграма про
неможливість прибути в судове
засідання з проханням не проводити
розгляд справи за його відсутності.
Однак, в оскаржуваному рішенні суд про
це взагалі не зазначив, а вказав, що він
в судове засідання не з'явився та не
повідомив суд про причини неявки.

Крім того, в судовому засіданні 22.07.2014
року судом було витребувано у сторін
графік погашення заборгованості за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року, проте
незважаючи на його неподання сторонами
суд повважав, що можливо провести
заочний розгляд справи на підставі
наявних у справі матеріалів.

З цих підстав апелянт просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянт
доводи апеляційної скарги підтримав з
наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав, рішення суду першої інстанції
вважав законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; чи
є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення
суду відповідає не повністю.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року (а.с. 9-10)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Банк «Фінанси та
Кредит» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»)
надало ОСОБА_2 кредитні ресурси в сумі
100 000 грн. з оплатою по процентній ставці
15% річних з датою погашення кредиту до
15.07.2008 року.

25.06.2007 року між сторонами була укладена
додаткова угода №1 до договору про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №506/05-к7 від 15 липня 2005 року,
відповідно до п. 1 якої позичальнику
збільшено розмір кредитної лінії на 149
000 грн. Згідно п. 2 вказаної додаткової
угоди сторони продовжили термін дії
договору до 15.07.2020 року (а.с. 11).

Додатковою угодою №2 до договору про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №506/05-к7 від 15 липня 2005 року,
укладеною між сторонами 26.05.2008 року,
процентну ставку за користування
кредитом, починаючи з 26.05.2008 року,
встановлено в розмірі 20% річних (а.с. 12).

Також, з матеріалів справи вбачається,
що свої зобов'язання за кредитним
договором відповідач належним чином не
виконував, що підтверджується
проведеним позивачем розрахунком
заборгованості ОСОБА_2 за договором про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №506/05-к7 від 15 липня 2005 року (а.с.
4-8), відповідно до якого станом на 10.07.2013
року заборгованість відповідача перед
позивачем становить 89 866,23 грн., а саме: 21
728,74 грн. - сума строкової
заборгованості по кредиту; 25 838,66 грн. -
сума простроченої заборгованості по
кредиту; 1 042,57 грн. - сума строкової
заборгованості по процентах; 11 083,82 грн.
- сума простроченої заборгованості по
процентах; 30 172,44 грн. - сума пені за
прострочення заборгованості по
кредиту, відсотках.

Задовольняючи позов ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, а тому
вказану суму заборгованості слід
стягнути з відповідача.

Однак, повністю з таким висновком суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у
встановлений договором строк.

З урахуванням наведених норм
матеріального права суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про
обґрунтованість позовної вимоги ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року.

Разом з тим, згідно наявної в
матеріалах справи інформації про
заборгованість по кредиту
позичальника - фізичної особи (а.с. 54) та
пояснень представника позивача в
судовому засіданні, за відповідачем
станом на 22.07.2014 року наявна
заборгованість перед позивачем: по
тілу кредиту в сумі 25 969,37 грн. та по пені
в сумі 106 620,68 грн.

В порушення ст. 213 ЦПК України наведена
обставина залишилась поза увагою суду,
Відтак, висновок суду, що стягненню з
відповідача підлягає сума
заборгованості в розмірі 89 866,23 грн.
відповідно до розрахунку боргу,
проведеного позивачем станом на 10.07.2013
року, є неправильним та таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає наявними підстави для
задоволення позовних вимог ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 25 969,37 грн.

Що стосується стягнення з ОСОБА_2
заборгованості по сплаті пені в
розмірі 106 620,68 грн., то слід зазначити
наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З аналізу наведеної норми слідує, що
зменшення неустойки - це право суду.

Як роз'яснив Пленум Вищого
Спеціалізованого Суду України в пункті
27 Постанови від 30.03.2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу.

Як вбачається з матеріалів справи,
розмір пені за прострочення
заборгованості по кредиту, за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року не
відповідає принципу співмірності з
огляду на розмір основного боргу, що в
розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України є
підставою для зменшення розміру
неустойки.

За таких обставин колегія вважає, що
розмір пені слід зменшити до 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи вищенаведене розмір
судового збору, який підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» слід
зменшити до 359,69 грн.

Доводи апелянта про те, що в позивача не
виникло право на звернення в суд з
даним позовом, оскільки ним у вересні
місяці 2011 року було сплачено тіло
кредиту наперед за 6 років і черговий
платіж за графіком повинен був бути
здійснений ним у листопаді 2017 року,
спростовуються умовами пунктів 3.3.1., 4.3.
договору про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№506/05-к7 від 15 липня 2005 року (а.с. 9, 10) та
даними графіку зниження розміру
заборгованості (а.с. 71-73).

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 вересня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», місцезнаходження
якого м. Київ, вул. Артема, 60, з
зарахуванням на к/р 700161415 в НБУ м.
Івано-Франківська, МФО 336235,
ідентифікаційний код 20539586,
заборгованість за договором про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №506/05-к7 від 15 липня 2005 року,
укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит» (правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2, в
розмірі 35 969,37 грн. (тридцять п'ять тисяч
дев'ятсот шістдесят дев'ять грн. 37 коп.),
а саме: 25 969,37 грн. простроченої
заборгованості по кредиту та 10 000 грн.
пені за прострочення заборгованості по
кредиту, а також судовий збір в розмірі
359,69 грн. (триста п'ятдесят дев'ять грн. 69
коп.)

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.