Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/2930/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Пасічник Д. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 16.10.2014 року
у справі за їх позовом до
Великосеверинківської сільської ради
Кіровоградського району
Кіровоградської області, про визнання
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та іменних акцій
ЗАСТ «Надія» в порядку спадкування за
законом та заповітом, -

Встановила :

У вересні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися з позовом до
Великосеверинківської сільської ради,
яким просили визнати право власності
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частини та за
ОСОБА_4 на 1/2 частини житлового будинку
з надвірними будівлями, розташованого
за адресою : Кіровоградська область,
Кіровоградський район, АДРЕСА_1 та
визнати за ними право власності на 4
прості іменні акції ЗАСТ «Надія» в
порядку спадкування за законом та
заповітом.

Свої вимоги мотивували тим, що їм у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5 та за законом після
смерті ОСОБА_6 належать вказані прості
іменні акції та спірний будинок,
оскільки вони на час відкриття
спадщини проживали у спірному будинку,
що свідчить про фактичне її прийняття.

Зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5
Після його смерті відкрилася спадщина,
до складу якої входили спірний будинок,
який на підставі свідоцтва про право
власності на будівлю від 15.12.1987, належав
ОСОБА_5, та чотири прості іменні акції.

Відповідно до заповіту, складеного
ОСОБА_5, все належне йому майно він
заповідав своєму сину, ОСОБА_6, та онуці
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6

У 2012 році ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
звернулися до Кіровоградської
районної державної нотаріальної
контори для отримання свідоцтв про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_5 і за законом після смерті
ОСОБА_6

Постановою нотаріуса про відмову від
вчинення нотаріальних дій від 16.07.2014
року, спадкоємцям відмовлено у
отриманні даних свідоцтв на підставі
того, що правовстановлюючий документ
на житловий будинок у зв'язку із
припиненням колгоспного двору не
оформлений відповідно до чинного
законодавства, відсутній витяг з
реєстру права власності на нерухоме
майно, а також відсутністю
правовстановлюючих документів на
прості іменні акції і їх грошові
оцінки, відсутністю всіх документів, що
підтверджують родинні відносини між
спадкодавцями та спадкоємцями.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
жовтня 2014 року відмовлено у задоволені
позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивачі подали апеляційну
скаргу,посилаються на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, якою просили рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити їх позовні
вимоги.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачі
не висувають позовних вимог про
визнання права власності на спірне
домоволодіння до членів колгоспного
двору, не довели факт родинних відносин
з померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та не
висувають позовних вимог до ЗАСТ
«Надія» про визнання права власності
на прості іменні акції, що на думку
суду, позбавляє його можливості
вирішити питання про права та обов'язки
осіб, які не приймають участі в справі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком, оскільки суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, що в результаті призвело до
ухвалення неправильного по суті
рішення.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
будівлю від 15.12.1997 року, спірний будинок
відноситься до майна колгоспного двору
(а.с. 20).

Членами колгоспного двору були: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
що підтверджується довідками
виконкому Великосеверинківської
сільської ради (а.с. 18,19.)

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК УРСР (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Згідно із ч.1 ст.123 ЦК УРСР (у редакції, що
була чинною на час виникнення
правовідносин) розмір частки члена
двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права
на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.
Частку працездатного члена двору може
бути зменшено або відмовлено у її
виділенні при недовгочасному його
перебуванні у складі двору або
незначній участі працею чи коштами в
господарстві двору. Особам, які вибули
з членів двору, але не втратили права на
частку в його майні, вона визначається
виходячи з того майна двору, яке було на
час їх вибуття і яке збереглося, що
узгоджується з роз'ясненням, що
викладені в пункті 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року №20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності".

Отже, всім членам колгоспного двору в
АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року
належало по 1/6 частині спірного
домоволодіння.

Відповідно до ст.ст. 120,123,563 ЦК України
1963 року, майно колгоспного двору
належить його членам на праві сумісної
власності, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних. У разі смерті члена
колгоспного двору, спадкоємство в
майні двору не відкривалось до смерті
останнього члена колгоспного двору, а
залишалось на праві сумісної власності
в рівних частках членів двору, що в
ньому проживають.

Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради
України "Про введення в дію Закону "Про
власність" це положення діяло до 1 липня
1990 року.

Таким чином, після смерті одного з
членів колгоспного двору після 1 липня
1990 року, на його частку відкривалася
спадщина.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 (а.с.13).
Після її смерті відкрилася спадщина на
її 1/6 частину спірного будинку, яка їй
належала, та чотири прості іменні акції
ЗАСТ «Надія».

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР
спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого.

З огляду на вказане, спадкоємцями після
померлої ОСОБА_8 були її чоловік ОСОБА_5
та її син ОСОБА_6, які прийняли спадщину,
що підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину за законом (а.с. 66).

Розмір їх часток у праві власності на
спірний будинок після спадкування
частки ОСОБА_8 складав по 1/4 частині у
кожного (1/6:2=1/12; 1/6 +1/12=1/4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.15). Після
його смерті відкрилася спадщина на 1/4
частину спірного будинку та на спірні
прості іменні акції.

ОСОБА_5 за життя було складено заповіт,
відповідно до якого все належне йому
майно він заповідав ОСОБА_6та ОСОБА_4
(а.с. 14).

Отже, вказані спадкоємці після
спадкування мали у власності прості
іменні акції та домоволодіння у таких
частках: у ОСОБА_6 - 9/24 частини
домоволодіння (1/4:2=1/8, 1/4+1/8=3/8=9/24) та 3/4
акцій; у ОСОБА_4 - 7/24 домоволодіння
(1/4:2=1/8, 1/6+1/8=7/24) та 1/4 акцій.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а.с.16). Після
його смерті відкрилася спадщина на 9/24
частини спірного будинку та 3/4 частини
простих іменних акцій.

Відповідно до ч.1 ст.1220, ст.1223 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи. Право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті. У
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями ОСОБА_6 є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які успадкували чотири прості
іменні акції ЗАСТ «Надія» та спірний
будинок у таких частках: ОСОБА_2 - 7/24
(3/8:3=1/8, 1/8+1/6=7/24), ОСОБА_3 - 7/24 (3/8:3=1/8,
1/6+1/8=7/24), ОСОБА_4 - 10/24 (3/8:3=1/8, 7/24+1/8=5/12=10/24).

За правилами ч.3 ст. 1268 СК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Враховуючи, що позивачі на час
відкриття спадщини (день смерті
спадкодавця) постійно проживали зі
спадкодавцем, вони вважаються такими,
що прийняли спадщину.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що вимоги позивачів
про визнання за ними права власності на
прості іменні акції та домоволодіння в
АДРЕСА_1 та підлягають задоволенню у
визначених частках.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 307 ЦПК України, має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неправильно встановлені
фактичні обставини справи, що полягає у
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи
(стаття 309 ЦПК України).

За таких обставин постановлене при
неправильному застосуванні норм
матеріального права та порушенні норм
процесуального права судове рішення
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення по суті
справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1, п.3,
п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст. 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16.10.2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити.

Визнати право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, за
адресою: Кіровоградська область,
Кіровоградскьий район, АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2 у розмірі - 7/24 частки, ОСОБА_3 - 7/24
частки, ОСОБА_4 - 10/24 частки.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
власності на чотири прості іменні
акції закритого акціонерного
сільськогосподарського товариства
«Надія».

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: