Справа № 495/8857/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 25.05.2006 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/8857/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Затоківської селищної ради

про встановлення факту приналежності
спадкового майна, встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

27.11.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Затоківської
селищної ради (далі по тексту -
відповідач) про встановлення факту
приналежності спадкового майна,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно (а.с.2-4).

Так, позивач просить суд:

- встановити факт приналежності
земельної ділянки площею 0,046 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель - ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- встановити факт прийняття ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадщини,
що відкрилася після смерті його брата -
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та
складається з: земельної ділянки
площею 0,046 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та надана для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель;

- встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини, що відкрилася після смерті її
племінника - ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та складається з:
земельної ділянки площею 0,046 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель;

- визнати право власності за ОСОБА_1 на
земельну ділянку площею 0,046 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель.

Позивача - ОСОБА_1, в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Відповідач - Затоківська СР, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та її представник в судове
засідання не з'явився без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомив, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, про що свідчить наявне в
матеріалах справи відповідне поштове
повідомлення про вручення
Затоківській СР копії позовної заяви
ОСОБА_1 та копії ухвали суду про
призначення слухання справи (а.с.33).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, якщо
вони повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними. Як було вище
зазначено, відповідач був оповіщений у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, але він не повідомив
про причини неявки в судове засідання
та будь-яких клопотань не заявляв.

Враховуючи викладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача,
на підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення позивача, суд
дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер племінник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, яке
видане 12.11.2003 року Затоківською
селищною радою Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області, актовий
запис за № 26 (а.с.5).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року був його брат
ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але не
оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер племінник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, яке
видане 16.03.2005 року Центральною
сільською радою Снігурівського району
Миколаївської області, актовий запис
за № 19 (а.с.6).

У встановлений законом шестимісячний
термін ОСОБА_1 звернулася до
Білгород-Дністровської міської
державної нотаріальної контори для
оформлення спадщини за законом після
смерті свого племінника ОСОБА_3

30.09.2005 року державним нотаріусом
Білгород-Дністровської міської
державної нотаріальної контори Кушнір
І.В. на ім'я ОСОБА_1 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом серії ВСМ № 432558, згідно якого
вбачається, що спадкоємцем майна гр.
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є
його тітка ОСОБА_1. Спадкове майно, на
яке видане це свідоцтво складається з:
житлового будинку АДРЕСА_1, та
складається в цілому з одного
глинобитного житлового будинку,
зазначеного літерою «А», житловою
площею 29,0 кв.м., загальною площею 47,0
кв.м., та надвірних споруд під літерами:
«Б», «Г» - літні кухні, «В» - сарай, № 1-2, 4
- споруди, розташовані на земельній
ділянці площею 638 кв.м., належав ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за реєстровим № 4-2049, виданого
Шостою одеською державною
нотаріальною конторою 19.11.2001 року та
зареєстрованому
Білгород-Дністровським міжміським
бюро технічної інвентаризації
Одеської області року в книзі № 2, запис
№ 154 та в електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно за
реєстраційним № 11892731, спадкоємцем
якого був його брат ОСОБА_3, який
прийняв спадщину, але не оформив своїх
спадкових прав (а.с.11).

Вищезазначене свідоцтво про право на
спадщину за законом серії ВСМ № 432558
було зареєстровано Комунальним
підприємством «Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації» 28.10.2005
року в книзі № 2, запис № 154, та в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно за реєстраційним №
11892731, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно серії СВХ № 062663 від 28.10.2005 року за
№ 8783532 (а.с.13).

За твердженням ОСОБА_1 у жовтні місяці
2014 року вона знайшла деякі документи та
її стало відомо, що її племіннику
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року
рішенням Затоківської селищної ради
від 17.05.2002 року за № 81 «Про надання у
приватну власність земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель, що знаходиться у
користуванні громадян смт. Затока»,
було передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,046
га, що знаходилася в його користуванні,
та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного рішення
Затоківської селищної ради ОСОБА_2
розробив технічну документацію зі
складання державного акта на право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду із
відповідною позовною заявою.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», спадкові
відносини регулюються Цивільним
кодексом України, законами України
«Про нотаріат», «Про міжнародне
приватне право», іншими законами, а
також прийнятими відповідно до них
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного
кодексу України, спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у випадку відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття.

Відповідно до ст.1263 Цивільного кодексу
України, у четверту чергу на
спадкування за законом мають рідні
дядько та тітка спадкодавця.

Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, а спадкування за
законом є однією з підстав набуття
права власності.

Матеріалами справи встановлено, що
17.05.2002 року Затоківською СР прийнято
рішення № 81 «Про надання у приватну
власність земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель, що
знаходиться у користуванні громадян
смт. Затока», яким вирішено передати
безкоштовно у приватну власність,
зокрема, ОСОБА_2 (згідно додатку № 1)
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,046
га (а.с.16).

На замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Регіональне
агентство оцінки» було складено
технічну документацію зі складання
державного акта на право приватної
власності на землю гр. ОСОБА_2 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель
(присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.17-20).

Згідно із висновком Затоківської СР,
остання погоджує ОСОБА_2, складання
державного акту на право приватної
власності на землю, розташованої в
Центральному курортному районі
АДРЕСА_1 (а.с.25).

04.09.2003 року Білгород-Дністровським
міським відділом земельних ресурсів
Держкомзему України та
Білгород-Дністровським міським
відділом архітектури та
містобудування надано ОСОБА_2 висновки
№ 1027 та № 374, якими погоджено складання
державного акту на право приватної
власності на землю та підтверджено
відсутність обмежень та сервітутів на
використання земельної ділянки,
розташованої в Центральному
курортному районі АДРЕСА_1 (а.с.25-об, 26).

Частинами першою та другою статті 116
Земельного кодексу України визначено,
що громадяни і юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

В матеріалах справи відсутній
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,046 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та позивачем у судовому
засіданні підтверджено той факт, що
ОСОБА_2 такий державний акт за життя
отриманий не був.

Таким чином у ОСОБА_2 не виникло право
власності на земельну ділянку площею
0,046 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, а тому такий об'єкт і не може
входити до спадкового майна, що
залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2

Крім того, у матеріалах справи відсутня
копія мотивованої постанови нотаріуса
про відмову позивачу у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом на земельну
ділянку площею 0,046 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Так, главою 86 Цивільного кодексу
України, а також спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України «Про нотаріат», підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів.

У відповідності до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в
справах про спадкування», а отже, у разі
якщо відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, це може бути підставою для
відмови у позові.

Виходячи з усіх наведених вище підстав,
додатково зауважуючи про відсутність
серед наданих суду доказів актуальної
інформації про приналежність майна,
про спадкування якого йдеться за
позовом, відсутність відомостей про
наявність чи відсутність будь-яких
обтяжень щодо майна, про його стан та
правовий статус на теперішній час, суд
доходить висновку про те, що позивачем
не були належним чином обґрунтовані
його вимоги.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Необхідно зазначити, що судом в ході
розгляду справи позивачу - ОСОБА_1,
роз'яснювався обов'язок доказування, у
відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України, що
підтверджується записом фіксування
судового засідання технічним засобом
та розпискою про ознайомлення з
правами та обов'язками, але не зважаючи
на це нею, в ході розгляду справи не
надано жодних доказів, які б
підтверджували ті обставини, на які
посилається позивач.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, які
оцінені судом в їх сукупності, суд
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в
їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1263, 1268-1269
Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 126
Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Затоківської селищної ради про
встановлення факту приналежності
спадкового майна, встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на спадкове майно -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В.В. Мишко