НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/9991/13-ц
№ 2/183/3194/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О.,
секретаря судового засідання
Данильченко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщені Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з
житлового будинку, -

встановив:

Подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якому
позивач просить виселити ОСОБА_2 з
житлового будинку розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1.

Позов обґрунтовано тим, 21 квітня 2010
року відповідачем передано позивачу
кошти у розмірі 3000,00 доларів США у
рахунок придбання домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
на той час належав ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 про що була складена
розписка. 13 листопада 2012 року на ім'я
позивача видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на домоволодіння
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, з
урахуванням 1/2 частини спадкового
майна,від якої відмовився ОСОБА_5.
Згідно рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2012 року по справі
№ 429/9670/2012, залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2013 року
присуджено до стягнення з ОСОБА_5 та з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за
договором авансу в розмірі 3996 гривень 50
копійок та 23979 гривень. Оскільки
відповідач фактично не набув право
користування майном, однак
користується ним не маючи прав, чим
порушуються права позивача, як
власника, позивач просить задовольнити
позов.

Позивач надав заяву згідно якої
просить розглядати позов за його
відсутності, наполягає на задоволенні
позовних вимог, не заперечує проти
винесення заочного рішення.

Представник відповідача у судовому
засіданні наполягав на тому, що
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 не належить позивачу, оскільки
право власності не зареєстровано у
відповідності до чинного
законодавства.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у відповідності
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 13 листопада 2012 року,
виданого державним нотаріусом Першої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області,
зареєстрованого в державному реєстрі
за № 1-5265 ОСОБА_1 належить на праві
власності домоволодіння АДРЕСА_1.

У відповідності до рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2012 року по справі № 429/9670/2012, залишеного
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2013 року присуджено до
стягнення з ОСОБА_5 та з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 коштів за договором
авансу в розмірі 3996 гривень 50 копійок
та 23979 гривень. Згідно описової та
мотивувальної частини означеного
рішення, на підставі розписки від 22
вересня 2009 року ОСОБА_5 взяв завдаток за
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 в розмірі 500 доларів США у
ОСОБА_2, зобов'язався протягом п'яти
місяців оформити документи та передати
всі права на будинок після отримання
залишку суми.

Згідно розписки від 21 квітня 2010 року
ОСОБА_1 взяла завдаток за будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 в
розмірі 3000 доларів США у ОСОБА_2,
зобов'язалась після оформлення
документів забрати залишок суми грошей
та віддати документи. Договір
купівлі-продажу між сторонами укладено
не було.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України, Житлового кодексу
України.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України
встановлено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Частиною 2 ст. 156 ЖК України встановлено,
що за згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Водночас, згідно ст.210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин
є вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Законодавець розмежовує поняття
"виникнення права на спадщину" та
"виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини", і пов'язує із виникненням цих
майнових прав різні правові наслідки.

Так, у відповідності до ст.1299 ЦК
України, в редакції, яка діяла станом на
момент видачі свідоцтва про право на
спадщину, якщо у складі спадщини, яку
прийняв спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі
- Закон) державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав).

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до Закону,
виникають з моменту такої реєстрації

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності Законом, визнаються дійсними
у разі відсутності їх державної
реєстрації, передбаченої Законом, за
умов якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності
та інші речові права на нерухомі
речі, обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно відповіді Реєстраційної служби
Новомосковського міськрайонного
управління Юстиції Дніпропетровської
області та витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
об`єкту нерухомості, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, власником
домоволодіння значиться ОСОБА_4.

Таким чином, оскільки позивачем не
доведено належним чином наявності прав
власності на домоволодіння, з якого він
просить виселити відповідача, в
задоволенні позову належить відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат суд виходить з положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226
ЦПК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення з житлового
будинку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Д.О. Парфьонов