Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3225/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кавун Т. В.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді -
Кіселика С.А.
суддів - Авраменко Т.М.,
Суровицької Л.В.,

за участі секретаря судового засідання
- Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка", на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 15 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства "Східний
гірничо-збагачувальний комбінат",
Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" про відшкодування
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ДП "Схід ГЗК" та ПАТ
"Євраз Суха Балка" про відшкодування
моральної шкоди заподіяної внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

Зазначав, що понад 20 років він
пропрацював на Державному
підприємстві "Східний Гірничо -
збагачувальний комбінат" (далі по
тексту ДП "СхідГЗК" ) та ВАТ "Суха Балка",
правонаступником якого є ПАТ "Євраз
Суха Балка", на різних посадах та
виконував роботу в шкідливих умовах
праці. Праця в таких умовах призвела до
того, що почав часто хворіти. 27 червня
2013 року, його було звільнено із
займаної посади у зв'язку із виявленою
невідповідністю працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає виконанню
даної роботи, за п.2 ст.40 КЗпП України. 26
листопада 2013 року державною установою
"Інститут медицини праці національної
академії медичних наук України" було
встановлено, що його захворювання є
професійними. Актом розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 06 грудня
2013 року встановлені причини
захворювання. А саме, тривалий час
роботи в умовах виробничих факторів
таких, як: запиленість повітря робочої
зони, маса вантажу, який разово
піднімається та переміщується вручну,
знаходження у нахиленому положенні,
нахили корпусу, відносна вологість
повітря. Висновком МСЕК від 18 грудня 2013
року визначено втрату 50% професійної
працездатності, встановлено 3 групу
інвалідності. Вважає, що відповідач не
забезпечив санітарно-гігієнічні умови
праці, які попереджають виникнення
професійних захворювань. Вказує, що
порушенням умов праці відповідач
завдав йому моральну шкоду, яка полягає
у моральних стражданнях, що пов'язані з
відчуттям постійного болю,
неможливістю займатися улюбленими
справами, обмеженістю у спілкуванні,
потребою медикаментозного догляду, а
також тим, що в 39 років став інвалідом
та змушений жити на пенсію,
неможливістю допомагати рідним по
господарству. Просив суд стягнути з
відповідачів на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я по 25000 грн., з кожного(а.с.1).

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 15
вересня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ДП "СхідГЗК" та ПАТ
"Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_3, у
рахунок відшкодування моральної шкоди
завданої ушкодженням здоров'я, по 12500
грн., з кожного відповідача, а також на
користь держави судовий збір в сумі по
243, 60 грн. (а.с.53 - 55).

В апеляційній скарзі ПАТ "Євраз Суха
Балка" просить рішення суду першої
інстанції, в частині стягнення з нього
у рахунок відшкодування моральної
шкоди 12500 грн. та 243, 60 грн. судового
збору, скасувати з підстав порушення
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення яким в
позові до ПАТ «Євраз Суха Балка»
відмовити.

Відповідач зазначив, що судом першої
інстанції не було враховано, що
відносини які виникають із страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
регулюються окремим спеціальним
Законом України «Про
загальнообовязкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105 - XIV. Суд не звернув уваги на
відсутність вини відповідача,
відсутність доказів щодо наявної
моральної шкоди та на пропуск
позивачем строку на звернення до суду
передбачений ст. 233 КЗпП України.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" підлягає відхиленню
із наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом,
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_3 працював на
Смолінській шахті ДП "Східний
гірничо-збагачувальний комбінат" та
ВАТ «Суха Балка» на різних посадах у
цеху, в умовах шкідливих факторів. За
час роботи захворів на професійне
захворювання і висновком МСЕК від 18
грудня 2013 року визначено втрату 50%
професійної працездатності,
встановлено йому 3 групу інвалідності.

Оскільки втрата професійної
працездатності позивача виникла
внаслідок виконання ним трудових
обовязків, відшкодування завданої йому
моральної шкоди передбачено ст. 237-1
КЗпП України.

А тому, суд прийшов до правильного
висновку, що відповідач повинен
відшкодувати позивачу заподіяну
моральну шкоду. Розмір заподіяної
моральної шкоди визначений судом у
відповідності до вимог діючого
законодавства, встановлених судом
обставин на підставі ст.ст. 237-1, 238КЗпП
України, ст.ст. 9, 12 Закону України «Про
охорону праці».

Такий висновок суду підтверджується
матеріалами справи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду
України у п. 13 постанови від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року)
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Припинення дії Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку не звільняє роботодавця від
відшкодування зазначеної моральної
шкоди відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП
України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
та зокрема, зміни внесені до Закону
України «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
колегія суддів дійшла висновку, що
доводи апелянта щодо необхідності
стягнення моральної шкоди із Фонду не
ґрунтується на Законі.

Судові рішення Верховного Суду України
на які, як на судову практику,
посилається апелянт, не спростовують
правильного висновку суду першої
інстанції, оскільки дані судові
рішення ухвалювались у той час коли
відшкодування моральної шкоди, у
відповідності до Закону України «Про
загальнообовязкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», покладалось на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Зобов'язання апелянта відшкодувати
позивачу завдану ушкодженням здоров'я
моральну шкоду виникає із того, що
відповідач, як роботодавець, не
забезпечив безпечних умов праці,
гігієнічних регламентів та нормативів.

Доводи представника відповідача щодо
відсутності вини підприємства у
настанні негативних наслідків, які
полягають у отриманні позивачем
хронічного захворювання є
безпідставними, оскільки, як
вбачається із Акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання, такими
причинами є: перевищення маси вантажу,
який разово підіймається та
переміщується вручну; максимальна
запиленість повітря робочої зони;
перевищення відносної вологості
повітря; тривале знаходження
робітника у нахиленому положенні, що не
відповідає встановленим нормам. А отже,
висновок суду про доведеність факту
настання моральної шкоди та наявність
правових підстав для покладення
обов'язку по її відшкодуванню на ВАТ
«Євраз Суха Балка», як на
правонаступника ВАТ «Суха Балка»,
відповідає обставинам справи і
узгоджується з нормами чинного
трудового законодавства, зокрема,
статтями 153, 237-1 КЗпП України та
ґрунтується на доказах.

Встановлення ОСОБА_3 Кіровоградським
обласним бюро медико - соціальної
експертизи 50% втрати професійної
працездатності та визнання його
інвалідом третьої групи у зв'язку з
професійним захворюванням
підтверджено відповідними довідками
від 18 грудня 2013 року до акта огляду МСЕК
та про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності.

Таким чином, висновок про наявність у
позивача права вимагати від ДП "Схід
ГЗК" відшкодування моральної шкоди не
спростовується доводами, на які
посилався відповідач, заперечуючи
проти позову.

Ст.237-1 КЗпП України передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди в обраний ним спосіб, зокрема,
шляхом повернення вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру і
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у житті та з
урахуванням інших обставин.

Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь позивача 12500 грн. на
відшкодування завданої моральної
шкоди з кожного відповідача, суд,
відповідно до положень ч.3 ст.23 ЦК
України та ст.237-1 КЗпП України, врахував
наведені позивачем конкретні
обставини, що свідчать про його
моральні страждання, їх глибину та
тривалість, значне погіршення стану
здоров'я, тяжкість і істотність
вимушених змін у житті після
встановлення йому ІІІ групи
інвалідності та втрати 50 %
працездатності внаслідок професійного
захворювання, яке виникло через роботу
протягом тривалого часу в особливо
важких та шкідливих умовах праці,
характер порушення прав позивача.

Ураховуючи наведене, практику
Європейського суду з прав людини щодо
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди, положення ст. 3
Конституції України, згідно якої
найвищою соціальною цінністю України є
людина, її життя і здоров'я, колегія
суддів вважає, що рішення суду щодо
розміру моральної шкоди, що підлягає
стягненню з ПАТ «Євраз Суха Балка» на
користь ОСОБА_3 , в сумі 12500 грн., є
законним та обґрунтованим.

Такий розмір моральної шкоди
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України,
ст.237-1 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відповідача
цих висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Крім того, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду також доводи
апеллянта щодо пропуску позивачем
строку звернення до суду.

Так дійсно, до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством,
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП України).

Однак, з набранням чинності ЦК України
2003 року позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя
або смертю (п.3 ч.1 ст. 268 цього Кодексу).

А отже, у суду першої інстанції були
відсутні підстави для застовування
строку позовної давності.

В той же час, суд першої інстанції не
вірно вирахував суму судового збору,
яка має бути стягнута із відповідача.

Вимога позивача щодо стягнення
моральної шкоди є вимогою немайнового
характеру і у відповідності до
положень Закону України «Про судовий
збір», при зверненні до суду має бути
сплочено судовий збір ставкою 0,2
розміру мінімальної заробітної плати,
тобто у сумі 243 грн. 60 коп.

Оскільки вимога позивача має
немайновий характер то для вирішення
питання щодо розподілу судових витрат
вирішальним є задоволення чи відмова
суду у стягненні моральної шкоди, а не
її розмір.

Так - як, в якості відповідачей по
справі притягнуто дві особи і із
кожного відповідача присуджено
стягнення, то сума судового збору, яка
підлягає стягненню, має бути розділена
між сторонами пропорційно розміру
стягнення із кожного відповідача,
тобто по 121 грн. 80 коп.

Стягнення судом із кожного
відповідача судового збору в сумі 243
грн. 60 коп. не відповідає вимогам Закону
України «Про судовий збір», ч.3 ст. 88 ЦПК
України, а тому в цій частині рішення
суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Євраз Суха
Балка" задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 15
вересня 2014 року в частині стягнення
судового збору змінити.

Стягнути з «Публічного акціонерного
товариства «Єраз Суха Балка» на
користь держави 121 грн. 80 коп. судового
збору.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: