АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Український
професійний Банк» на ухвалу
Дніпровського районного суду міста
Києва від 16 червня 2014 року у справі за
поданням Відділу Державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві,
заінтересовані особи: ОСОБА_2, Публічне
акціонерне товариство «Український
професійний Банк» про примусове
проникнення до квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві власності боржнику
ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 16 червня 2014 року у
задоволенні вказаного подання
відмовлено.

В апеляційній скарзі, з
посиланням на порушення судом норм
процесуального права, ставиться
питання про скасування даної ухвали та
ухвалення нової про задоволення
подання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню у
зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що
28.11.2011 року Печерським районним судом
м. Києва було видано виконавчий лист за
результатом розгляду цивільної справи
за позовом ПАТ «Український
Професійний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

08.04.2013 року Відділом державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції було
відкрите виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа №2-364/11 від
28.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Український Професійний
Банк» заборгованості в розмірі 726 124,83
грн.

Звертаючись до Дніпровського
районного суду міста Києва з поданням
про примусове входження в приміщення,
державний виконавець зазначав, що
ОСОБА_2 рішення суду в добровільному
порядку не виконує.

14.05.2013 року, 11.07.2013 року та 20.05.2014 року
державним виконавцем за участю
представника стягувача було здійснено
вихід за адресою майна боржника, проте
доступу до приміщення боржник не
надавав, про що державним виконавцем
були складені акти від 14.05.2013 року,
11.07.2013 року та 20.05.2014 року. Зважаючи на
викладане просив задовольнити подання
та надати дозвіл на примусове
проникнення до квартири АДРЕСА_1.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
1-ї інстанції виходив з того, що подання
державного виконавця є
необґрунтованим, а тому задоволенню не
підлягає.

Проте, повністю погодитися з таким
висновком суду першої інстанції не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України,
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень, у зв'язку
з чим та зокрема має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Згідно положень п.9 ч.3 ст.5 вказаного
Закону, державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право звертатися до суду з поданням
про постановлення вмотивованого
рішення про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або іншої особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб.

Як вбачається з матеріалів справи
14.05.2013 року, 11.07.2013 року та 20.05.2014 року
державним виконавцем було здійснено
вихід на адресу боржника, проте
останній доступ до квартири не надавав.

У відповідності до ст. 30 Конституції
України, кожному гарантується
недоторканість житла. Не допускається
проникнення до житла чи іншого
володіння особи, проведення в них
огляду чи обшуку як за вмотивованим
рішенням суду.

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема, для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України й
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Аналіз положень Закону України «Про
виконавче провадження» та
процесуальних норм дає підстави для
висновку, що законодавець збалансував
права як особи, що ініціює питання
звернення з поданням до суду про
примусове проникнення до житла, так і
особи, щодо якої такі заходи
застосовано. При цьому питання про
примусове проникнення до житла
вирішується не інакше як шляхом
прийняття вмотивованої ухвали суду з
додержанням принципу верховенства
права.

Отже, державний виконавець, у порядку
визначеному законом звернувся до суду
з поданням про примусове проникнення
до житла боржника, оскільки, в даному
випадку, єдиним можливим засобом
виконання судового рішення є примусове
проникнення до житла боржника для
опису та арешту майна з метою подальшої
його реалізації в рахунок погашення
заборгованості.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. ст. 376
ЦПК України суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

За змістом вказаних норм, подання
розглядається судом за місцем
знаходження житла чи іншого володіння
особи, сторони та інші заінтересовані
особи не викликаються та не
повідомляються про такий розгляд,
натомість подання розглядається за
участю державного виконавця.

Проте, суд розглянув дане подання без
участі державного виконавця.

За змістом ст. 376 ЦПК України вирішення
питання про тимчасове обмеження
конституційного права, а саме про
примусове проникнення до житла, за
поданням державного виконавця за
відсутності останнього не є
виправданим, оскільки саме він
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

З огляду на викладене оскаржена ухвала
є передчасною, постановленою з
порушенням норм процесуального права,
підлягає до скасування, а апеляційна
скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Український
професійний Банк» - задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду
міста Києва від 16 червня 2014 року
-скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді: