Справа № 128/4422/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

05 листопада 2014 року
м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді: Шевчук Л.П.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького
районного суду Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом. Позовні вимоги
мотивовані тим, що їй на праві
власності, належить житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та
присадибна земельна ділянка площею 0,1165
га, кадастровий номер 020050040,
цільове призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, що знаходиться
по АДРЕСА_1. В данному будинку вона
проживає з 3 жовтня 1997 року, зробила в
будинку поточний ремонт, обробляє
присадибну земельну ділянку.
Відповідач - ОСОБА_2 знайома її дочки.
Під час навчання в Вінницькому
педагогічному університеті ОСОБА_2
попросила її зареєструвати в будинку
та пояснила це тим, що вона
зареєстрована в Хмільницькому районі,
а в закладі навчання вимагають
Вінницьку прописку. ОСОБА_2 на протязі
тривалого часу, а саме з 2011 року за
місцем реєстрації не проживає.

Враховуючи, що відповідач добровільно
знятись з реєстрації в будинку не
бажає, порушує права позивача, оскільки
вона не може скористатися своїми
правами на отримання субсидії та
одержання інших пільг по оплаті
комунальних послуг, перешкоджає
володіти, користуватись та
розпоряджатись майном, позивач
звернулася до суду з даним позовом та
просить визнати відповідача такою, що
втратила право користування житловим
будинком АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, однак попередньо через
канцелярію суду подала заяву, в якій
зазначила, що позовні підтримує в
повному обсязі та просить їх
задовольнити, проти заочного розгляду
справи не заперечує. Справу просила
розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, хоча про день, час і місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином через оголошення у
пресі, а саме, в газеті "Вінниччина" від
24.10.2014 року №83 (22925). Про причини неявки
суд не повідомила, заяв та клопотань
про відкладення розгляду справи до
суду не надходило.

Суд вважає, що відповідач належним
чином повідомлена про дату, час і місце
розгляду справи, оскільки згідно ч. 9 ст.
74 ЦПК України відповідач,
зареєстроване місце проживання
(перебування), місцезнаходження чи
місце роботи якого невідоме,
викликається в суд через оголошення у
пресі. З опублікуванням оголошення про
виклик відповідач вважається
повідомленим про час і місце розгляду
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень
цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює провести
розгляд справи у відсутність
відповідача та ухвалити заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності №2789 від 21.02.2007 року
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності (а.с.14).

Як вбачається із копії витягу про
державну реєстрації прав на нерухоме
майно від 04.09.2014 року, власником
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.15).

З копії державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№011114 від 14.09.2004 року вбачається, що
ОСОБА_1 є власником земельної ділянка,
площею 0,1165 га, яка розташована в
АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно копії домової книги для
прописки (реєстрації) громадян, які
проживають у будинку вбачається, що у
будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.
9,10).

З актів, затверджених сільським
головою с. Вінницькі Хутори,
Вінницького району Вінницької області
вбачається, що під час обстеження
будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1
29.07.2014 року та 22.08.2014 року встановлено,
що в ньому проживають: ОСОБА_1 - голова
двору, ОСОБА_3 - син (тимчасово
відсутній). ОСОБА_2 за вказаною адресою
не проживає, так як її особистих речей
та засобів першої необхідності, які б
належали їй, в помешканні не виявлено.
Зі слів голови двору - ОСОБА_1 і сусідів,
гр. ОСОБА_2 не проживає в даному
домоволодінні з 2011 року (а.с.4,5).

Згідно із ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та місце
знаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено право
власника володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном на власний
розсуд. Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Аналогічна норма права
користування членом сім'ї власника на
рівні з ним його житлом міститься в ч. 1
ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко
конкретизує такий обсяг прав
користування житлом, а саме за
відсутності угоди про порядок
користування між власником та членом
його сім'ї, укладеного при вселенні
останнього.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК
України передбачено юридичну підставу
втрати членом сім'ї власника (у тому
числі колишнім членом сім'ї власника)
права на користування житлом власника,
а саме - відсутність члена сім'ї
власника житла без поважних причин
понад один рік за таким місцем
проживання (у житлі), якщо інше не
встановлено домовленістю із власником
або за законом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Суд, враховуючи те, що відповідач
ОСОБА_2 без поважних причин не проживає
у будинку за місцем реєстрації її
постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_1 понад один рік, а саме з 2011 року,
створює позивачу перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядженні вказаним житловим
будинком, дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача слід стягнути на користь
позивача 243 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.
ст. 72, 156 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88,
197, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що
втратила право користування житловим
будинком з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (останнє
відоме місце проживання: АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_1 витрати понесені на
сплату судового збору в сумі 243 гривень
60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Шевчук