Провадження №2/761/7369/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року суддя Шевченківського
районного суду міста Києва Кравець Д.І.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення суми банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до ухвали суду від 12 вересня
2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення суми банківського вкладу,
залишено без руху та надано позивачу
строк для усунення недоліків терміном 5
(п'ять) днів з дня отримання копії
ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого,
вказувалось, що матеріали поданої
позовної заяви не відповідають вимогам
ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної
заяви не додано документу, що
підтверджує сплату судового збору у
встановлених чинним законодавством
розмірах.

Так, у позовній заяві позивач
посилається на ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів», згідно
якої споживачі звільняються від сплати
судового збору за позовами, що
пов'язані з порушенням їх прав, а також
на п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір», згідно якого від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про відшкодування
збитків, завданих внаслідок
неповернення у строки, передбачені
договорами або установчими
документами, грошових та майнових
внесків, залучених до акціонерних
товариств, банків, кредитних установ,
довірчих товариств та інших юридичних
осіб, які залучають кошти та майно
громадян.

Разом з тим, посилання позивача на те,
що правовідносини між сторонами
виникли на підставі Закону України
«Про захист прав споживачів» є
безпідставними, оскільки, вирішити
спір позивач просить саме на підставі
відповідних норм Цивільного кодексу
України, а не Закону України «Про
захист прав споживачів».

При цьому, як вбачається зі змісту
позовної заяви, правовідносини, які
виникли між сторонами, випливають з
договору банківського вкладу та не є
предметом регулювання Закону України
«Про захист прав споживачів», а
врегульовані § 3 «Банківський вклад»
глави 71 Цивільного кодексу України та
Законом України «Про банки та
банківську діяльність». Зокрема ст. 1058
ЦК України визначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані
роботою (діяльністю виконавця,
результатом якої є виготовлення товару
або зміна його властивостей за
індивідуальним замовленням споживача
для задоволення його особистих потреб),
ані продажем товару (продукції) у сенсі
положень, визначених Законом України
«Про захист прав споживачів».

Також слід зазначити, що посилання
позивача на п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» є безпідставними,
оскільки, як вбачається зі змісту
позовної заяви та змісту позовних
вимог, позивач звернувся з позовом не
про відшкодування збитків,
передбачених ст. 22 ЦК України, завданих
внаслідок неповернення у строки,
передбачені договором, грошових
внесків, залучених до банківської
установи, а з позовом про стягнення
саме заборгованості за договором.

Відтак, виходячи із змісту позовної
заяви вбачається, що спір між сторонами
виник саме на підставі договірних
відносин, які регулюються Цивільним
кодексом України, а не Законом України
«Про захист прав споживачів» і тому до
позовної заяви має бути додано
документ, що підтверджує сплату
судового збору у встановлених чинним
законодавством розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» розмір ставки
судового збору із позовних заяв, які
подаються до суду, майнового характеру
становить 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати (243 грн. 60 коп.) та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати (3 654 коп. 00 коп.).

При цьому, згідно змісту позовних вимог
позивач просить стягнути з відповідача
суму заборгованості у доларах США, а
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про судовий збір» за подання
позовів, ціна яких визначається в
іноземній валюті, судовий збір
сплачується у гривнях з урахуванням
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти, встановленого Національним
банком України на день сплати.

На підставі вищевказаного, позивачу
слід надати до суду документ, який би
підтверджував сплату судового збору за
подання до суду позову майнового
характеру, виходячи з ціни позову та з
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати.

Копію ухвали від 12 вересня 2014 року
позивач отримав 29 вересня 2014 року,
однак, у встановлений строк не усунув
вказані недоліки.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України,
якщо заявник відповідно до ухвали суду
у встановлений строк не виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, заява вважається неподаною і
повертається заявнику.

На підставі зазначеного та враховуючи
те, що позивачем не усунуто недоліків,
вказаних в ухвалі від 12 вересня 2014 року,
суддя прийшов до висновку, що позовну
заяву слід визнати неподаною та
повернути позивачу, що не перешкоджає
повторному зверненню із позовною
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, які стали
підставою для її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення суми банківського вкладу -
вважати неподаною та повернути
позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення
позову не перешкоджає повторному
зверненню із позовною заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суду міста
Києва протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя: