Справа № 369/9548/14-ц
Провадження № 2/369/3806/14
УХВАЛА

Іменем України

19.09.2014
року

м.
Київ

Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

голову
ючого судді           Волчко А.Я. ,

за
участю секретаря           Ткачук
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву представника
позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус
ОСОБА_6, реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській
області, Служба у справах дітей
Київської обласної державної
адміністрації, про визнання недійним
договору дарування та захист порушених
прав , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського
районного суду Київської області
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6,
реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській
області, Служба у справах дітей
Київської обласної державної
адміністрації, про визнання недійним
договору дарування та захист порушених
прав.

Разом з позовом представник позивача
подав до суду заяву про забезпечення
позову, де просив заборонити ОСОБА_4 в
особі своїх законних представників
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вчиняти будь-які
правочини та інше, що стосується
квартири, що розташована у АДРЕСА_1,
оскільки невжиття вказаних заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Сторони в судове засідання не
з'явились, проте їх неявка не
перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з
неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заяву представника позивача
ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про забезпечення
позову слід залишити без задоволення, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного
процесуального кодексу України (далі –
ЦПК України) суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити в подальшому
неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України
передбачено, що у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на
можливість, а не обов'язок суду
забезпечити позов, при чому відповідно
до вимог законодавства це можливо за
умови, що з матеріалів справи чи самої
заяви про забезпечення позову
вбачається, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали та обставини
справи, доводи викладені у заяві
представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2
про забезпечення позову, суд не вбачає
підстав для задоволення
вищезазначеної заяви на даній стадії
судового процесу, оскільки не надано
доказів, які підтверджують, що спірна
квартира № 40, яка розташована за
адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул. Машинобудівників, буд. 9
зареєстрована за відповідачами і що
останні мають намір відчужити спірне
майно, а також не обґрунтовано
необхідність застосування обраних
позивачем видів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, а також того,
що зазначені у заяві підстави для
обрання видів забезпечення позову, які
представником позивача до того ж не є
конкретизовані, не дають можливості
дійти висновку про наявність достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
заходів забезпечення позову може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
заяви слід відмовити.

Проте, позивач чи її представник вправі
повторно звернутися з даною заявою до
суду після надання доказів, які
підтверджують обсяг і вартість майна,
що належить відповідачам на праві
власності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус
ОСОБА_6, реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській
області, Служба у справах дітей
Київської обласної державної
адміністрації, про визнання недійним
договору дарування та захист порушених
прав – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Волчко А.Я.