У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Кузнєцова В.О.,
Наумчука М.І.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи: приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про визнання договору кредиту
неукладеним, визнання договору іпотеки
недійсним, виключення з реєстру
відомостей про заборону відчуження
нерухомого майна, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 9 грудня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
визнати неукладеним кредитний договір
№ 014/0018/82/88534 від 21 лютого 2008 року;
визнати недійсним договір іпотеки від
21 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_7,
ОСОБА_4 та відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - Банк); зобов'язати приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 виключити
з реєстрів записи про іпотеку та
заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
вона є власником 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

21 лютого 2008 року між Банком та її
матір'ю ОСОБА_7 було укладено кредитний
договір, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 40 800 доларів
США зі сплатою 14 % річних за
користування грошовими коштами до 21
липня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за зазначеним кредитним договором 21
лютого 2008 року вона та ОСОБА_7 передали
в іпотеку Банку належну їм квартиру
АДРЕСА_1 за нотаріально посвідченим
договором іпотеки.

З огляду на те, що вона підписала
договір іпотеки на прохання матері;
кредитний договір не підписувала та не
отримувала жодної інформації про тип
та розмір процентної ставки; у Банку
відсутня індивідуальна ліцензія на
використання іноземної валюти на
території України, кредитний договір
підлягає визнанню неукладеним, а
договір іпотеки - недійсним.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 9 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 20 березня 2014 року,
в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_8 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_4 не є стороною
кредитного договору, тому є неналежним
позивачем за вимогами про визнання
цього договору неукладеним; Банком
правомірно надано кредит у іноземній
валюті на підставі банківської
ліцензії на здійснення банківських
операцій; позивач не довела введення її
в оману під час укладення договору
іпотеки.

Колегія суддів погоджується із
висновками судів першої та апеляційної
інстанції про відмову в позові з огляду
на таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав треба розуміти
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК
України, який не є вичерпним та
застосовується судом, залежно від
змісту права, що порушене, характеру
дій, якими воно порушене, а також
наслідків, що спричинені цим
порушенням.

Такий спосіб захисту цивільного права,
як визнання договору неукладеним, не
міститься у визначеному ст. 16 ЦК
України переліку та не передбачений
умовами кредитного договору.

Не заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги про те, договір
іпотеки має бути визнаний недійсним у
зв'язку із збільшенням процентної
ставки за користування кредитом без
згоди позивача, оскільки ч. 1 ст. 559 ЦК
України не поширюється на ці
правовідносини.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України, викладеного у
постанові від 21 березня 2011 року (справа
№ 6-7ц11), за відсутності нормативних
умов для застосування режиму
індивідуального ліцензування,
достатньою правовою підставою для
здійснення банками кредитування в
іноземній валюті є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої в
установленому порядку, тобто отримання
письмового дозволу НБУ на операції,
пов'язані з іноземною валютою. Таким
чином, надання кредитів у валюті за
наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії (дозволу НБУ на
здійснення кредитних операцій у
валюті) не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Під час вирішення спору судами
встановлено, що на час укладення
кредитного договору від 21 лютого 2008
року Банк здійснював свою діяльність
на підставі генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій.

За таких обставин не можна погодитись і
з доводами касаційної скарги про
протиправність дій Банку щодо видачі
кредиту в іноземній валюті - доларах
США.

Висновки судів відповідають нормам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

З огляду на викладене та враховуючи
зміст і підстави позову, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення
ухвалених у справі судових рішень без
змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 9 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук