АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Вербової І.М.,
Панченка М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП
ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист
прав споживачів та посилаючись на
невиконання відповідачем договору по
виготовленню меблів, просив розірвати
договір № 00231 від 18.10.2013, стягнути з
відповідача 12000 грн. сплачених за
договором та стягнути з відповідача 4386
грн. пені.

Впродовж розгляду справи, позивачем
уточнено позовні вимоги, згідно яких
останній просив суд розірвати договір
№ 00231 від 18.10.2013, стягнути з відповідача
12000 грн. сплачених за договором та
стягнути з відповідача 8636 грн. пені.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір № 00231 від 18.10.2013
купівлі-продажу та виготовлення меблів
укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 У
задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на те,
що рішення суду в частині відмови в
задоволені позову є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права без належного дослідження
матеріалів справи.

В обґрунтування скарги зазначив, що
ухвалюючи рішення суд не взяв до уваги
те, що згідно з умовами договору
позивачем було внесено передоплату у
розмірі 70 % ціни товару, та що даний факт
не потребує інших доказів крім
договору. Крім того, в порушення вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів» не стягнув з відповідача
пеню.

Просив рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 18 серпня 2014
року в частині відмови в задоволені
позову скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення яким стягнути з
ФОП ОСОБА_2 кошти у сумі 12 000 грн. за
договором та пеню у сумі 8534 грн.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримав та просив
задовольнити, з підстав наведених в
ній.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції, в
частині відмови у задоволені позовних
вимог не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 18.10.2013 між
ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір
№ 00231 купівлі продажу та виготовлення
меблів (далі - Договір).

Як вбачається з умов договору, у п. 1.3.
сторони погодили, що продавець
здійснює поставку та монтаж товару
продовж 25 календарних днів з моменту
підписання цього договору, але не
пізніше 12.11.2013 року.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що у визначені
договором строки продавець не здійснив
поставку та монтаж товару.

Відмовляючи в задоволені позову щодо
стягнення з відповідача 12000 грн.
сплачених за договором та 8636 грн. пені
суд першої інстанції виходив з підстав
недоведеності заявлених вимог
належними і допустимими доказами.

Проте колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість
товару за договором становить 17 000 грн.

Пунктом 3.2 Договору вказано, що на
момент підписання договору покупцем
вноситься передплата у розмірі 70 % від
вартості товару вказаної у п. 3.1
договору, яка становить 12 000 грн. Сам
факт підписання сторонами договору
підтверджує сплату позивачем
передплати.

Апеляційним судом, в межах своїх
повноважень, передбачених ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, досліджено докази, в
дослідженні яких неправомірно було
відмовлено судом першої інстанції, а
саме: копію кримінального провадження
№ 0013530, розпочате за ст. 190 ч. 1 КК
України, протокол допиту ОСОБА_2 від
05.12.2013 року, розписку від 20.12.2013 року.

За змістом розписки від 20.12.2013
відповідач зобов'язався виконати
зобов'язання за договором, укладеним з
ОСОБА_1 в строк до 30.12.2013, а у разі
порушення умов договору зобов'язався
повернути передплату, отриману за
договором та сплатити пеню у розмірі 0,2
% вартості товару за кожний день
прострочення строків поставки товару.

Дослідивши вказані докази колегія
суддів дійшла висновку, що позивачем
доведено факт отримання відповідачем
коштів у розмірі 12000 грн.

Частиною 2 статті 693 ЦК України
передбачено, що якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Взяті на себе зобов'язання ФОП ОСОБА_2
не виконав та не повернув отримані у
якості передплати грошові кошти.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів», у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня.

За умовами п. 5.3 Договору продавець за
порушення строків поставки товари,
вказаних у п. 1.3 цього Договору,
зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в
розмірі 0,2 % вартості товари, вказаної у
п. 3.1 даного Договору, за кожен день
прострочення строків поставки товару.

Враховуючи те, що відповідач
прострочив виконання зобов'язання,
позовні вимоги про стягнення з
останнього на користь позивача пені в
розмірі 8636 грн. (17000 х 0,2% х 254) є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, відповідно до заявлених
вимог станом на 24 липня 2014
року.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що суд не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, рішення
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності і
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, а тому рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення про
задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325,
327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 18 серпня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту:

«Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про
стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (МФО 343121, №
Свідоцтва НОМЕР_2, ІПП: НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_3 у Державний Ощадбанк, Ніжинське
відділення № 204, юридична адреса:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 кошти у сумі
20636 грн. 00 коп.»

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/4730/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12201/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.