У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 10 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 31 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 28 серпня 2013 року між нею та
відповідачем укладено договір позики
на суму 2 500 000 російських рублів, які
останній зобов'язувався повернути до 1
вересня 2013 року, що підтверджується
розпискою. Ураховуючи те, що відповідач
умови договору позики не виконав,
позивач просила стягнути з відповідача
на свою користь борг у розмірі 611 580 грн
та три проценти річних від
простроченої суми.

Рішенням Володимирецького районного
суду Рівненської області від 10
червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 31 липня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
борг у розмірі 611 850 грн, три проценти
річних за прострочення грошового
зобов'язання - 6 587 грн 86 коп., а всього 618
437 грн 86 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму коштів) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеними з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими ознаками договір
позики є реальною, односторонньою,
оплатною або безоплатною угодою, на
підтвердження якої може бути надана
розписка позичальника, яка є доказом не
лише укладення договору, а й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши надані сторонами докази та
давши їм належну оцінку, дійшов
обґрунтованого висновку, що
позичальник не повернув одержану за
договором позики грошову суму, а тому
право позивача підлягає захисту шляхом
стягнення з відповідача суми боргу.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Володимирецького районного
суду Рівненської області від 10
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 31
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко