Справа № 760/8816/13-ц
Провадження № 2-5266/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року
Солом`янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого - судді -
Лазаренко В.В.

при секретарі -
Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
орган опіки та піклування
Солом`янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення, -

В С Т
А Н О В И В:

23.04.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 в якому просив
вселити його в квартиру АДРЕСА_1, а
також зобов'язати відповідачку не
чинити йому перешкод у користуванні
зазначеною квартирою.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що з
відповідачкою вони були одружені з 30
січня 1998 року по 11 квітня 2008 року, від
шлюбу мають сина ОСОБА_3

Позивач зазначає, що 15.12.2000р. він
отримав на своє ім'я обмінний ордер на
жиле приміщення - однокімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

В зазначеній квартирі він був
зареєстрований разом з відповідачкою,
їх спільним сином та своєю матір'ю
ОСОБА_6.

Позивач зазначає, що з 2007 року їх
стосунки з відповідачкою погіршились,
між ними постійно виникали серйозні
сварки, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом про
розлучення.

11.04.2008 року Солом'янським районним
судом м. Києва постановлено рішення
про розірвання шлюбу між сторонами, а
24.02.2009 року розірвання шлюбу було
відповідним чином зареєстроване.

Позивач вказує, що в лютому 2009 року він
отримав травму, а саме: перелом правої
плечової кістки. Враховуючи, що його
тоді ще дружина відмовила у наданні
будь-якої допомоги, він був змушений
звернутися до своєї матері ОСОБА_6, яка
на той час проживала за адресою:
АДРЕСА_2 за отриманням такої допомоги. У
березні 2009 року позивач, як він
зазначає, отримав ще одну травму:
перелом ноги, після якого протягом
кількох місяців вимушений був
пересуватись на милицях. Під час
лікування догляд за позивачем
здійснювала його мати, у якої він
проживав.

Після цього позивач, з його слів, також
не зміг повернутись в квартиру за
місцем реєстрації, оскільки доглядав
свою бабусю ОСОБА_7, а в подальшому був
призначений її піклувальником.

Позивач вказує, що після свого
видужання він намагався потрапити в
квартиру АДРЕСА_1, в якому був
зареєстрований, проте замки на вхідних
дверях були змінені відповідачкою, яка
стала проживати в квартирі разом зі
співмешканцем громадянином Німеччини
ОСОБА_10, з яким в 2012 році одружилась.

Позивач звертає увагу суду на те, що в
2012 році відповідачка звернулась до
суду із заявою про визнання його таким,
що втратив право користування
квартирою, проте у своєму рішенні від
06.02.2012 року суд встановив, що ОСОБА_1 був
відсутній в квартирі з поважних причин,
і це стало підставою для відмови у
позові.

Таким чином, як вважає позивач, судом
було підтверджене його право
користування квартирою АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим він звертається до суду з
вимогами про його вселення у квартиру,
оскільки ОСОБА_2 цьому перешкоджає.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації як
органу опіки та піклування у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що дану
справу можливо вирішити лише в
залежності від рішення суду про
позбавлення позивача батьківських
прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3.

Відповідачка в судове засідання
повторно не з'явилася. Про час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

06.10.2014 року позивачка звернулася до
суду з заявою про відкладення розгляду
справи, посилаючись на те, що вона не
може з`явитися в судове засідання за
станом здоров`я.

Разом з цим, враховуючи, що відповідно
до ст. 169 ЦПК України у разі повторної
неявки в судове засіданя відповідача,
повідомленого належним чином чином,
суд вирішує справу на підставі наявних
у неій даних та доказів (постановляє
заочне рішення), суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
відповідачки, оскільки за змістом цієї
норми в разі повторної неявки
відповідача, незалежно від причин
такої неявки, суд розглядає справу на
підтаві наявних документів.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
ордеру № 223 від 15.12.2000 року ОСОБА_1 з
сім'єю в складі 3-х осіб була надана
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
житловою площею 12,4 кв.м. (а.с. 116).

Згідно довідки ВСП "Відрадненський" від
04.12.2012 року ОСОБА_1 є зареєстрованим у
вказаній квартирі з 04.01.2001 року (а.с. 118).

Крім нього зареєстрованими у квартирі
є його колишня дружина ОСОБА_2, його
неповнолітній син ОСОБА_3 та мати
ОСОБА_6 (а.с. 117).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 06.02.2013р., яке набрало
чинності, в справі №2609/24728/12 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання
їх такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
(зазначеною квартирою) у задоволені
позову було відмовлено. При цьому було
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не
проживали у квартирі АДРЕСА_1 з
поважних причин, а тому не втратили
право користування даним житлом. (а.с.
а.с. 119 - 123).

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на те, що відповідачка
чинить йому перешкоди в користуванні
спірною квартирою, що змусило його
звернутися до суду з даним позовом за
захистом свого порушенного права
користування цією квартирою.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що після одужання позивач ОСОБА_1, маючи
намір повернутися у спірну квартиру,
виявив, що на вхідних дверях квартири
змінено замки, ключі від нових замків
відповідачка не надала.

Вирішуючи даний спір, суд приймає до
уваги той факт, що позивач був
поселений та зареєстрований в спірній
квартирі на підставі ордеру, виданому у
встановленому законом порядку, як
відповідальний квартиронаймач, а тому
режим його проживання в спірному
житловому приміщенні регулюється
нормами ЖК.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР
до прав наймача та членів його сім'ї
належить право безстроково
користуватись жилим приміщенням
відповідно до його призначення та умов
договору. Ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Таким чином, позивач, будучі вселений
та зареєстрований в спірному житловому
приміщенні у встановленому законом
порядку, до цього часу не втративши
такого права, що встановлено судовим
рішенням у справі №2609/24728/12, набув та
має право користування спірним
житловим приміщенням.

Між тим, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає
позивачеві проживати в спірній
квартирі, тим самим порушуючи права
позивача користування спірною
квартирою.

Враховуючи викладені вище обставини,
суд вважає, що житлові права позивача
підлягають захисту, тому позовні
вимоги ОСОБА_1 про вселення його в
спірну квартиру та зобов'язання
відповідачки не чинити перешкод в
користуванні спірною квартирою
підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 в її
заяві про зупинення провадження у
справі від 22.09.2014 року, щодо
неможливості розгляду даної справи до
вирішення цивільної справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав, суд оцінює критично,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 114 ЖК
Української РСР громадян, позбавлених
батьківських прав, якщо вони
проживають спільно з дітьми, відносно
яких позбавлені батьківських прав може
бути виселено з наданням іншого жилого
приміщення.

Таким чином, вказана норма права
регулює питання щодо виселення особи
позбавленої батьківських прав.

Разом з цим, на час розгляду даної
справи позивач не позбавлений
батьківських прав відносно свого
неповнолітнього сина, і до того ж
предметом розгляду даної справи є
вселення в спірну квартири, а не
виселення з неї.

Враховуючи викладені вище обставини,
суд дійшов висновку про те, що рішення у
справі за позовом про позбавлення
батьківських прав, не має правового
значення для вирішення даної справи.

З матеріалів справи також вбачається,
що неповнолітній ОСОБА_3, 1999 року
народження, хворіє на поширений
псоріаз бляшкової форми у стаціонарній
стадії, зимовий тип.

Згідно з п.3 Розділу VII Наказу МОЗ УРСР
№52 від 08.02.1985р. "Про затвердження
переліку хронічних захворювань, при
яких особи, що на них страждають, не
можуть проживати у комунальній
квартирі або в одній кімнаті з членами
своєї сім'ї" до таких захворювань
належить псоріаз.

Як вбачається з довідки Лікарської
консультативної комісії Дитячої
клінічної лікарні №4 ОСОБА_3 за станом
здоров'я не може проживати в одній
кімнаті з членами своєї сім'ї (а.с. 147).

Разом з цим, на думку суду, дана
обставина не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову про
вселення, оскільки позивач на час
розгляду справи в суді не позбавлений
права користування спірним житлом і
іншого житла у нього немає.

Враховуючи, що відповідно до ст. 88 ЦПК
України стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачки на користь
позивача витрати, понесені позивачем
на оплату судового збору в сумі 111,90
гривень.

Керуючись ст. 9 Житлового кодексу
Української РСР, ст.ст. 3, 10, 11, 57-58, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату судового збору в сумі
111 гривні 90 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: