29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора м. Ірпеня Київської області,
в інтересах держави, до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсними рішення,
державного акта на право власності на
землю, визнання права власності на
за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою
представником ОСОБА_6, на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 7 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 28 липня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, в якому посилався на те, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 2075/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_4
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1500
га, на підставі якого останній отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії

ЯЖ № 901086 кадастровий номер :01:040:0030
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

У подальшому на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
26 червня 2009 року № 605 земельну ділянку
площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 придбала
ОСОБА_7, про що на державному акті на
право власності на земельну ділянку
серії

ЯЖ № 901086 виданого на імʼ?я ОСОБА_4,
зроблено відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_7

Позивач зазначав, що рішення прийнято
та видано державні акти з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
земельна ділянка знаходиться за межам
смт Коцюбинське, земельну ділянку
передано за рахунок земель, що
перебувають у постійному користуванні
Святошинського лісопаркового
господарства. Тому прокурор м. Ірпеня
Київської області просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради Київської області від 25
грудня 2008 року № 2075/25-5, визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ № 901086
на право власності на земельну ділянку
за кадастровим номером :01:040:0031,
виданий на імʼ?я ОСОБА_4 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_7 та
скасувати його державну реєстрацію,
визнати право власності держави на
зазначену земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 7 серпня 2013 року
позовні вимоги прокурора м. Ірпеня
Київської області, в інтересах держави,
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акта на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку
задоволено частково. Визнано недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року № 2075/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1». Визнано
недійсним державний акт серії

ЯЖ № 901086 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:040:0031, виданий на імʼ?я ОСОБА_4 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_7 та скасовано його державну
реєстрацію. Вирішено питання про
розподіл судового збору. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 28 липня

2014 року рішення Ірпінського міського
суду Київської області від

7 серпня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
- ОСОБА_6 просить скасувати рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 7 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 28 липня 2014 року та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що на підставі статей
116, 122, 173, 174, 155 ЗК України виходив із того
це рішення прийняте Коцюбинською
селищною радою з перевищенням своїх
повноважень і з порушенням вимог
пункту 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України, оскільки на
момент його прийняття були відсутні
будь-які графічні або інші
землевпорядні документи, які б
підтверджували межі смт Коцюбинське
Київської області, а тому державний
акт, виданий на підставі незаконного
рішення ради, є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України від 16
листопада 1992 року № 2780-XII «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України від 20
квітня 2000 року № 1699-III «Про планування
і забудову територій» сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи в межах повноважень, визначених
законом, відповідно до генеральних
планів населених пунктів, у тому числі,
вирішують питання вибору, вилучення
(викупу), надання у власність чи в
користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено,
що у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Встановивши факт відсутності на час
прийняття селищною радою рішення про
надання ОСОБА_4 земельної ділянки
будь-якої містобудівної чи іншої,
передбаченої законом документації, яка
б встановлювала межі смт Коцюбинське
Київської області, місцевий суд на
підставі статей 116, 122, ч. 1 ст. 155 ЗК
України, п. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України дійшов
обґрунтованого висновку про
перевищення селищною радою
повноважень щодо розпорядження
землями, які знаходяться за межами
населеного пункту, та недійсність
такого рішення селищної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК
України (у редакції від

16 вересня 2008 року, яка була чинною на
момент прийняття селищною радою
рішення, право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку виникло з моменту
отримання нею державного акта та його
державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми
встановлювали нерозривний зв'язок між
виникненням права власності на
земельну ділянку з обов'язковим
одержанням її власником державного
акта, який посвідчував його право
власності, то суд першої інстанції на
підставі зазначених норм дійшов
обґрунтованого висновку про визнання
недійсним і державного акта, виданого
ОСОБА_4 на підставі недійсного рішення
селищної ради.

Висновок про те, що держаний акт на
право власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення органу, на підставі
якого такий акт видано, міститься у
постановах Верховного Суду України від

18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13), від 23
жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13) та від 25
червня 2014 року (справа № 6-67цс14).

Так, відповідно до статті 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (у редакції від 5 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) підставою
для державної реєстрації права
власності на земельну ділянку є саме
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а не
державний акт (частина друга статті 126
ЗК України).

Вчинення в такому разі на державному
акті (визнаного судом недійсним)
відмітки про відчуження земельної
ділянки на підставі договору
купівлі-продажу (частина шоста статті
126 ЗК України) не змінює суті такого
державного акта, як недійсного.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 7 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 28 липня

2014 року, тому що судові рішення законні
та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, поданою
представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 7 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 28 липня

2014 року в справі за позовом прокурора м.
Ірпеня Київської області, в інтересах
держави, до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акта на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко