Справа № 357/8697/13 Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.Провадження №
22-ц/780/6975/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 58 18.12.2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Ромашині
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Лафорт» про відшкодування шкоди,
завданої ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду із вказаним вище
позовом, який мотивувала тим, що 17
жовтня 2012 року близько 12-00 години на
вул.Жовтневій у с.Чепеліївка
Білоцерківського району Київської
області сталася ДТП. Вказана ДТП
сталася з вини відповідача ОСОБА_1,
який, керуючи автомобілем «Шевролет»
р.н. НОМЕР_3, не врахував дорожню
обстановку, не вибрав безпечної
швидкості руху, порушивши п.12.1 ПДР та
допустивши зіткнення з належним
позивачці автомобілем «ГАЗ 2705» р.н.
НОМЕР_4 під керуванням її чоловіка
ОСОБА_3 Вина відповідача ОСОБА_1 у
порушенні ПДР стверджується
постановою Дніпровського районного
суду м.Києва від 15 листопада 2012 року.

Вказувала, що згідно звіту № 2063 від 5
квітня 2013 року розмір матеріального
збитку, завданого їй як власнику
автомобіля «ГАЗ 2705» відповідає
залишковій вартості автомобіля і
становить 28909,08 грн. Вважає, що дану
шкоду, а також витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в сумі
1000 грн. їй має відшкодувати винуватець
ДТП ОСОБА_1 Крім того, посилалася, що
діями відповідача їй завдано моральної
шкоди, яку оцінила у розмірі 15000 грн. У
зв'язку із наведеним просила стягнути
із відповідача ОСОБА_1 на її користь
завдану матеріальну шкоду в розмірі
29909,08 грн., моральну шкоду в розмірі 15000
грн. та стягнути із відповідача судові
витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2013 року позов задоволено
частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_1
на користь позивачки 29909,08 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди, 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди
та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись і з
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права. Скаргу мотивує тим, що свою
цивільно-правову відповідальність за
спричинення шкоди він застрахував у
ПрАТ «СК «Лафорт» і після ДТП у
встановленому законом порядку
повідомив страхову компанію про
страховий випадок, а

тому відповідати за завдану шкоди має
не він а страховик ПрАТ «СК «Лафорт».
Крім того, вказує на незаконність
стягнення моральної шкоди з огляду на
відсутність жодного доказу про її
заподіяння позивачці.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи, що
стверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення судових
повісток, апелянт ОСОБА_1 до суду не
з'явивися, його неявка відповідно до
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд в тому числі
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині
відшкодування матеріальних збитків,
суд обгрунтовував свої висновки тим, що
хоча цивільно-правова
відповідальність винуватця ДТП
відповідача ОСОБА_1 була застрахована у
ПАТ «СК «Лафорт» за договором
обов'язкового страхування, проте
ОСОБА_1 не надав доказів про виконання
ним обов'язку, встановленого ст.33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо
повідомлення ним в установленому
законом порядку страхової компанії про
настання страхового випадку, у зв'язку
з чим остання була позбавлена
можливості оглянути автомобіль і
встановити розмір збитку. Отже, саме
ОСОБА_1 має відшкодувати позивачці
завдану з його вини шкоду.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно п.33.1.4 ст.33 вказаного Закону у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про ДТП
встановленого зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Згідно п.5 ч.1 ст.991 ЦК України страховик
має право відмовитися від здійснення
страхової виплати у разі несвоєчасного
повідомлення страхувальником без
поважних на те причин про настання
страхового випадку або створення
страховикові перешкод у визначені

обставин, характеру та розміру збитків.

Аналіз змісту вказаних норм дає
підстави для висновку, що у випадку
невиконання винуватцем ДТП,
відповідальність якого застрахована
за договором обов'язкового
страхування, передбачених законом
обов'язків щодо повідомлення
страховика про ДТП, відповідальність
за завдану шкоду покладається на нього.

Аналогічні роз'яснення містить п.16
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», згідно якого у
разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про ДТП встановленого
МТСБУ зразка, шкода відшкодовується
завдавачем шкоди.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку,
якщо ця особа не доведе, що шкода
виникла внаслідок непереборної сили
або з умислу потерпілого.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
17 жовтня 2012 року близько 12-00 години на
вул.Жовтневій в с.Чепеліївка
Білоцерківського району Київської
області сталася ДТП за участю
автомобілів «ГАЗ 2705» р.н. НОМЕР_4 під
керуванням ОСОБА_3 та «Шевролет» р.н.
НОМЕР_3 під керуванням відповідача
ОСОБА_1 ДТП сталося внаслідок порушення
ОСОБА_1 п.12.1 ПДР, який не вибрав безпечну
швидкість, не врахував дорожню
обстановку та допустив зіткнення з
належним позивачці автомобілем.
Постановою Дніпровського районного
суду м.Києва від 15 листопада 2012 року
відповідача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КупАП.

В результаті ДТП належний позивачці
автомобіль «ГАЗ 2705» отримав
пошкодження. Згідно звіту № 2063 від 5
квітня 2013 року розмір матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«ГАЗ 2705» відповідає залишковій
вартості автомобіля і становить 28909,08
грн.

Також судом встановлено, що на момент
ДТП цивільно-правова відповідальність
винуватця ОСОБА_1 була застрахована у
ПрАТ «СК «Лафорт» за договором
обов'язкового страхування з лімітом
відповідальності 50000 грн.

Однак, під час розгляду справи судом
першої інстанції ОСОБА_1 не надав
належних і допустимих доказів про
повідомлення ним страховика про
страховий випадок, як і взагалі не
посилався на те, що він подавав таку
заяву, що стверджується його
письмовими запереченнями проти позову.
Неповідомлення відповідачем
страховика у свою чергу унеможливило
огляд автомобіля і встановлення
страховиком розміру завданого збитку
та його відшкодування позивачу.

За таких обставин суд обгрунтовано
задоволив позов, поклавши
відповідальність за завдані
матеріальні збитки на відповідача
ОСОБА_1 як винуватця ДТП.

Після подання апеляційної скарги
апелянт ОСОБА_1 надав до суду
апеляційної інстанції ксерокопію
своєї заяви до страховика про ДТП.

Проте, колегія суддів не приймає
ксерокопію заяви як належний та
допустимий доказ з огляду на
заперечення дійсності даної заяви
представником позивача, який послався
на її сумнівність у зв'язку із роботою
відповідача у страховому бізнесі, а
також враховуючи, що позивач взагалі не
повідомляв суд першої інстанції про
наявність такої заяви та не надав
апеляційному суду оригінал чи належним
чином завірену копію даної заяви.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази згідно вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК
України мають бути належними і
допустимими.

Апелянт ОСОБА_1 будучи повідомленим
належним чином до суду апеляційної
інстанції не з'явився, заяви про
неможливість подання ним належного
доказу про звернення до страховика не
надав, клопотань про витребування
таких доказів не заявляв.

В той же час колегія суддів не може
погодитися із судовим рішенням в
частині відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану моральну
шкоду в деліктних (позадоговірних)
відносинах передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК
України, відповідно до положень якої
моральна шкода, завдана особі
неправомірними діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала
за наявності її вини.

Згідно із зазначеними нормами
обов'язковими умовами такої
відповідальності є сукупність кількох
умов, зокрема: наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди (п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди").

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Стягуючи на користь позивачки 5000 грн.,
суд виходив із доведеності факту
заподіяння моральної шкоди. При цьому
суд не звернув уваги, що позивачка
всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не
надала і в матерілах справи відсутні
будь-які докази, які б підтверджували
заподіяння останній моральної шкоди та
в чому вона полягає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди не грунтується на
матеріалах справи і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові в цій частині з
підстав його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2013 року в частині
відшкодування моральної шкоди
скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшколдування
моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :