Справа № 372/3560/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м.Обухів

Обухівський районний суд Київської
області у складі:

головуючого судді - Зінченка О. М.
,

при секретарі Русанова Ю.А.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у приміщенні Обухівського
районного суду Київської області у
відкритому судовому засіданні позовну
заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку та
визнання недійсним свідоцтв про право
на спадщину, треті особи Державний
нотаріус Шостої Київської державної
нотаріальної контори Ларіна Олена
Вікторівна, Старобезрадичівська
сільська рада Обухівського району
Київської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, обґрунтовуючи який зазначив,
що він є членом садового товариства та
в його власності є земельна ділянка для
ведення садівництва, якою він
користується, яка розташована біля с.
Старі Безрадичі Обухівського району
Київської області (ділянка НОМЕР_1). В
подальшому згідно рішення
Старобезрадичівської сільської ради
2.11.2002 року йому була передана сусідні
земельна ділянка НОМЕР_2. Даною
земельною ділянкою він користується
разом зі своєю сім'єю добросовісно.
Відкрито та безперервно на протязі
тривалого часу. Однак дана земельна
ділянка перейшла відповідачам в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10, який не був членом їх садового
товариства, але не сплачував будь-яких
членських внесків, в порушення
земельного законодавства отримав
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку. Рішення
про передачу йому у власність
земельної ділянки органом місцевого
самоврядування не приймалось, тим
самим державний акт був виданий
неправомірно. При видачі відповідачам
свідоцтва про право на спадщину не було
враховано, що у них різні прізвища з
спадкодавцем, а саме у останнього
"ОСОБА_10", а у відповідачів "ОСОБА_7", що
вказує на неправильність оформлення
свідоцтв, в зв'язку з цим позивач
просить визнати недійсним державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку ОСОБА_10, визнати
недійсними свідоцтва про право на
спадщину.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
позовні вимоги підтримали та просили
їх задовольнити, так як відповідачі з
порушення законодавства, прав
позивача, отримала у власність
земельну ділянку останнього, а тому
просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 подавши письмові заперечення
(а.с.26-30) в судовому засіданні пояснили,
що останні отримали земельну ділянку в
порядку спадкування, після смерті
свого батька - ОСОБА_10, спадщина була
отримана відповідно до чинного
законодавства, що підтверджується
рішеннями судів, які набрали законної
сили. Прав позивача вони не порушували,
а тому просять в задоволенні позову
відмовити повністю.

Третя особа - Шоста Київська державна
нотаріальна контора, будучи
повідомлена про час, місце розгляду
справи в судове засідання не з'явилась,
подала письмове клопотання, що просить
справу розглядати за їх
відсутністю.(а.с.128).

Представник третьої особи
Старобезрадичівська сільська рада в
судове засідання не з'явилася
направивши суду лист про слухання
справи в відсутності їх представника.

Суд заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи встановив.

10 травня 1988 року рішенням виконавчого
комітету Київської обласної Ради
народних депутатів №110 були вилучені
земельні ділянки з користування
колгоспів та надані підприємствам,
установам і організаціям, в тому числі
п/с А-1897 та ВЕО "Київенерго", для
розміщення садів, що підтверджується
поясненнями представників сторін.

22 січня 1990 року був затверджений статут
позивача, а 16 квітня 1991 року рішенням
виконавчого комітету Обухівської
районної ради народних депутатів №135
було зареєстровано даний статут, що
підтверджується поясненнями
представників.

В 1992 році був виданий державний акт на
право користування землею серії Б №086405
на ВЕО "Київенерго" площею 34,3 га для
колективного садівництва, що
підтверджується копією акту, описом
суміжних землекористувачів,
визнається та не спростовується
представниками сторін в судовому
засіданні.

11 листопада 1994 року рішенням
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
було надано дозвіл на приватизацію
земельних ділянок членам позивача, в
тому числі ОСОБА_10, що підтверджується
копією рішення з додатком .

23 листопада 1994 року позивач отримав
свідоцтво про державну реєстрацію, що
підтверджується копією свідоцтва.

20 вересня 1995 року, згідно рішення
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 20 липня 1995 року, батько позивачів,
ОСОБА_10, отримав державний акт на право
приватної власності на землю серії КВ
площею 0,065 га на території
Старобезрадичіської сільської ради
для ведення садівництва, що
підтверджується копією акту.

20 вересня 1995 року, згідно рішення
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 20 липня 1995 року, відповідач, ОСОБА_6,
отримав державний акт на право
приватної власності на землю серії КВ
площею 0,060 га на території
Старобезрадичіської сільської ради
для ведення садівництва, що
підтверджується копією акту .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть.

29 червня 2010 року відповідачі
звернулися з заявою до третьої особи
про видачу свідоцтва на спадщину за
законом, що підтверджується копією
заяви.

30 серпня 2010 року позивачі отримали
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку площею 0,065
га на території Старобезрадичіської
сільської ради для ведення
садівництва, яка згідно державного
акту на право приватної власності на
землю серії КВ належала їх батьку,
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину .

30 серпня 2010 року державним нотаріусом
Шостої Київської державної
нотаріальної контори була здійсненна
відмітка в державному акті на право
приватної власності на землю серії КВ
від 20 липня 1995 року про перехід права
власності в порядку спадкування до
позивачів, що підтверджується копією
акту.

14 червня 2011 року рішенням Обухівського
районного суду Київської області позов
відповідачів до ОСОБА_6, третя особа -
позивач, про усунення перешкод в
здійсненні права власності був
задоволений повстю, а саме було
зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди
відповідачам в здійсненні ними права
власності на території позивача шляхом
звільнення земельної ділянки, що
підтверджується копією рішення суду.

16 листопада 2011 року рішенням
Обухівського районного суду Київської
області в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_11 до відповідачів,
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
про визнання державного акту на право
власності на землю було відмовлено, а
зустрічний позов відповідачів був
задоволений, а саме - скасовано рішення
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 22 листопада 2002 року про передачу
ОСОБА_6 земельної ділянки та визнано
недійсним державний акт на земельну
ділянку останнього, що підтверджується
копією рішення суду.(а.с.33-37)

23 січня 2012 року ухвалою колегії суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 16 листопада 2011
року було залишено без змін, що
підтверджується копією ухвали.(а.с.59-62)

10 лютого, 06 квітня 2012 року ухвалами
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було відмолено
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у відкриті
касаційного провадження на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 16 листопада 2011 року та
ухвали апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2012 року, що
підтверджується копіями ухвал.(а.с.63,64)

06 листопада 2012 року позов відповідачів
до ОСОБА_6, третя особа - позивач, про
усунення перешкод в здійсненні права
власності був задоволений повстю, а
саме було зобов'язано ОСОБА_6 звільнити
належну відповідачам земельну ділянку
та знести самочинно збудовану огорожу,
що підтверджується копією рішення
суду.(а.с.38-41)

05 лютого 2013 року ухвалою колегії суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 06 листопада 2012
року було залишено без змін, що
підтверджується копією ухвали.(а.с.45-46)

16 грудня 2013 року рішенням Обухівського
районного суду в задоволення позову
садового товариства «Енергетик» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа шоста
Київська державна нотаріальна контора
про визнання державного акту
наземельну ділянку недійсним та його
скасування було відмовлено (а.с.47-49),
дане рішення залишено в силі
відповідно до ухвали Апеляційного
суду Київської області 13 березня 2013
року (а.с.50-53).

Встановивши обставини справи, суд
вважає, що між сторонами виникли спірні
земельні та цивільні правовідносини.

Визначивши спірні правовідносини суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити
наявність у особи, яка звернулась з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або охоронюваного законом
інтересу, на захист якого подано позов,
тобто встановити чи є особа, за позовом
якої (або в інтересах якої) порушено
провадження у справі належним
позивачем, відсутність права на позов в
матеріальному розумінні тягне за собою
прийняття рішення про відмову в
задоволенні позову, незалежно від
встановлених судом обставин, оскільки
лише наявність права обумовлює
виникнення у інших осіб відповідного
обов'язку перед особою, якій таке право
належить, яка може вимагати виконання
такого обов'язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у
особи, яка звернулася з позовом
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист яких подано позов, суд з'ясовує
наявність, чи відсутність факту
порушення або оспорення і відповідно
приймає рішення про захист порушеного
права, або відмовляє позивачу у захисті
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Згідно статті 17 ЗК України (в редакції
1990 року) було встановлено, що "передача
земельних ділянок у колективну та
приватну власність провадиться радами
народних депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки,
громадяни, заінтересовані у передачі
їм у власність земельних ділянок
подають заяву про це до сільської ради,
у заяві зазначають бажані розмір і
місце розташування ділянки, мета її
використання і склад сім'ї".

Як вбачається з матеріалів справи, що
визнається та не спростовується
сторонами в судовому засіданні,
позивач знаходиться на території
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
а тому до 01 січня 2002 року, набрання
чинності діючого Земельного кодексу
України, відповідно до статей 9,17-19 ЗК
України (в редакції 1990 року) питання про
приватизацію земельних ділянок
членами позивача вирішувала
Старобезрадичівська сільська рада
Обухівського району Київської області.

Дані обставини підтверджуються
письмовими доказами що наявні в
матеріалах справи та відповідає ч.5 ст.57
ЗК України (в редакції 1991 року), згідно
якої встановлено, що "на ділянки, що
передаються у власність кожному
членові садівницького кооперативу,
сільськими радами за поданням
відповідного кооперативу видається
державний акт на право власності на
землю".

Згідно статті 22 ЗК України (в редакції
1990 року) встановлено, що "право
власності або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право", а
відповідно до статті 23 даного кодексу
визначено, що "право власності або
право користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються відповідними
Радами народних депутатів".

Спадкодавець - ОСОБА_10 отримав
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку будучи
членом садового товариства, що
підтверджується наявними рішеннями
суду та непотребує доказування в
судовому засіданні, що свідчить про
правомірність набуття останнім права
власності на земельну ділянку та
безпідставність вимог позивача вданій
частині.

Крім цього суд ставиться критично до
позиції представників позивача, що
відносно ОСОБА_10 ніякого рішення про
передачу йому у власність земельної
ділянки відповідною сільською радою не
приймалось, так як рішенням останньої
від 20 вересня 1995 року були передані у
власність земельні ділянки не тільки
ОСОБА_10, а також іншим членам садового
товариства, в тому числі ОСОБА_6 , тим
самим ОСОБА_10 отримав у власність
земельну ділянку, згідно земельного
законодавства України.

ОСОБА_10 отримав земельну ділянку в
загальному списку членів товариства,
що підтверджується даним списком і
державними актами, з яких
встановлюється, що він є сусіднім
землевласником відносно інших членів
садового товариства, тим самим на час
отримання у власність земельної
ділянки позивач був членом позивача.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття відповідачами
права власності на спірну земельну
ділянку підтверджена належними
правовстановлюючими документами та
чинними судовими рішеннями у спорах за
участю сторін.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, а тому
суд з урахуванням вищезазаченого також
не вбачає підстав для визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності ОСОБА_10 та
свідоцтв про право власності на
спадщину за законом виданих на
позивачів.

Згідно статті 1301 ЦК України
встановлено, що "свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встанволених законом".

Позивач зазначив у позові та
підтримали його представники в
судовому засдіанні, що відповідачі
отримали свідоцтва про право на
спадщину після смерті особи, якій не
належала земельна ділянка, так як у
спадкодавця призвіще "ОСОБА_10", а у
відповідачів "ОСОБА_7", що вказує на
неправильність оформлення свідоцтв,
але це суперечить спадковій справі, яка
була витребувана судом (а.с.129-145).

Так державним нотаріусом при прийнятті
заяви від відповідачів про видачу їм
свідоцтва про право на спадщину за
законом було встановлено особи
спадкоємців, відповідачів по справі, та
факт прийняття ними спадщини після
смерті їх батька, ОСОБА_10, шляхом
фактичного вступу в управління
спадковим майном, що підтверджується
наявністю у них на руках державного
акту на право приватної власності на
землю, тим самим відповідачі отримали у
спадок земельну ділянку свого батька
відповідно до цивільного
законодавства, що свідчить про
безпідставність вимог позивача також в
даній частині.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, а відповідно до ч.1
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
ЦПК України, але позивач в порушення
даної статті не довів суду належними та
допустимими доказами факт порушення
відповідачами будь-якого його права.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна
особа має в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом свого охоронюваного законом
інтересу.

Як розтлумачив Конституційний Суд
України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01
грудня 2004 року поняття "охоронюваний
законом інтерес", що вживається в
частині першій ст.4 ЦПК України та інших
законах України у логічно-смисловому
зв'язку з поняттям "права", треба
розуміти як прагнення до користування
конкретними матеріальним та/або
нематеріальним благом, як зумовлений
загальним змістом об'єктивного і прямо
не опосередкований у суб'єктивному
праві простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом цивільного
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загально-правовим
засадам.

Позивачем в судовому засіданні не було
доведено, який охоронюваний законом
його інтерес був порушений
відповідачами, а тому суд також вважає
за необхідне в задоволенні позову
відмовити повністю.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60,61,209, 212-214 ЦПК
України, ст. 1218,1222,1296,1297,1301 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання недійсним
державного акту про право власності на
земельну ділянку та визнання недійсним
свідоцтв про право на спадщину, треті
особи Державний нотаріус Шостої
Київської державної нотаріальної
контори Ларіна Олена Вікторівна,
Старобезрадичівська сільська рада
Обухівського району Київської області,
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
в 10 денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги,особами які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засідання під час
проголошення рішення з дня отримання
копії цього рішення.

СуддяЗінченка О. М.