АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна
комерційна телерадіокомпанія» (ICTV),
ОСОБА_3 про захист честі та гідності,
спростування недостовірної
інформації,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Міжнародна
комерційна телерадіокомпанія» (ICTV),
ОСОБА_3, у якому просив визнати
недостовірною та такою, що принижує
його честь і гідність інформацію
поширену в телевізійній передачі
«ІНФОРМАЦІЯ_3», яка вийшла в ефір
ІНФОРМАЦІЯ_1 на каналі телебачення «ICTV»
і яку ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено на
веб-сайті телеканалу ICTV про те, що
українські в'язні почуваються
комфортно, мають мобільні телефони, у
тому числі і він, відбуваючи покарання
у Бердичівській виправній колонії № 70
має необмежений доступ до мобільного
зв`язку, спілкується з близькими
родичами, через яких погрожує
розправою, а також, що, він вирішив
питання у Вищому спеціалізованому суді
і що справу буде передано знову до суду
першої інстанції, де він цю справу
зламає. Просив зобов`язати ТОВ
«Міжнародна комерційна
телерадіокомпанія» (ICTV) спростувати цю
інформацію та вилучити з веб-сайту http://
ictv.ua передачу «ІНФОРМАЦІЯ_3», датовану
ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_2, в
тому числі з архіву веб-сайту та
опублікувати текст спростування.

Справа № 752/22135/13-ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/12718/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Мирошниченко О.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24.07.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 через представника подав
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову в повному
обсязі. Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що на оптичному носії, який
було додано до позовної заяви
містяться два файли, які містять
зображення логотипу телеканалу, на
якому транслювалася передача, дату
трансляції, вислови ведучого та інших
осіб, зміст яких оскаржується. Також
суд не надав належної оцінки доказам,
що підтверджують недостовірність
поширеної інформації. Крім того, суд
відмовив у прийнятті заяви про відвід
судді та розглянув справу за
відсутності відповідача ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_1, який
приймав участь у справі в режимі
відеоконференції та його представник
ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Міжнародна
комерційна телерадіокомпанія» (ICTV)
Велігура М.Г. просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з`явився, про день та час розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомив, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у його відсутності, за правилами
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів,
розповсюдження інформації, яка
міститься на відеозапису, що
знаходиться на диску, долученому до
позовної заяви, у файлі «nadzvicayni noviny 13
сентября 2013 mp4 flv», створенному 13.09.2013
року об 11 год. 26 хв. та у файлі «nadzvicayni
noviny 14 сентября 2013 web.avi», створеному
13.11.2013 року об 11 год. 26 хв. Рішення суду
викладено російською мовою.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім`ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Поширювачем інформації,
яку подає посадова чи службова особа
при виконанні своїх посадових
(службових) обов`язків, вважається
юридична особа, у якій вона працює.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв`язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній стороні.

Повідомлення оспорюваної інформації
лише особі, якої вона стосується, не
може визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку інформацію,
вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, що ця
інформація не стала доступною третім
особам.

У підтвердження викладених обставин
щодо поширення відповідачем
оспорюваної інформації позивачем
надано диск із записом передачі
«Надзвичайні події». З наданого диску
вбачається, що у одному із сюжетів
передачі «ІНФОРМАЦІЯ_3» TOB «Міжнародна
комерційна телерадіокомпанія» ICTV (дата
сюжету ІНФОРМАЦІЯ_1) телеведучим ОСОБА_3
сказано: «Українські в'язні, які
відбувають строки за тяжкі злочини,
мають при собі мобільні телефони і
можуть вільно вирішувати свої
кримінальні справи, навіть наймати
кіллерів. У цьому переконані родичі
вбитого у Києві власника торгового
центру «Форум»…. Саме там, за словами
сина вбитого бізнесмена, в`язень
почувається занадто комфортно. Він має
одразу кілька мобілок і вільно по них
координує кримінальні дії».

Надалі у сюжеті ОСОБА_7 говорить про те,
що ОСОБА_1 має мобільний зв'язок,
продовжує робити замовлення його брата
ОСОБА_8 та дядька ОСОБА_9 та звертається
до Генеральної прокуратури України та
Міністра внутрішніх справ, вказуючи, що
ОСОБА_1 говорить про те, що «вирішив
питання у Вищому суді та справу
спустять на першу інстанцію, де він цю
справу зламає і його відпустять».

Також у сюжеті ОСОБА_10 (адвокат) вказує,
що як стверджують його клієнти, ОСОБА_1
має необмежений доступ до телефону,
можливість спілкуватися зі своїми
родичами, через яких погрожує
розправою. Також зазначає, що він
погрожував особисто йому фізичною
розправою, як представнику потерпілих.

Роблячи висновок про те, що зазначена
інформація не була поширена
відповідачем суд виходив з того, що
позивач відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про телебачення та
радіомовлення» не подавав скаргу
відносно змісту телепередачі, на час
розгляду справи архівна копія
телевізійної передачі знищена, та за
адресою, вказаною позивачем в мережі
інтернет такого відеоматеріалу не
знайдено.

Разом з тим, при розгляді даного спору
підлягає встановленню факт поширення
інформації у засобах масової
інформації, а не наявність такої
інформації на носіях на час розгляду
справи. Суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що відповідач не
заперечував можливості виходу такої
передачі в ефір, а лише послався на те,
що архівна копія запису не збереглася.
Відповідач не надав доказів про те, що
відеозапис на наданому позивачем
диску є сфальшованим. Також не надано
будь - яких доказів про те, що запис
сюжету було здійснено, але не випущено
в ефір, а диск надано лише позивачу.
Навпаки, відповідач зазначав, що
позивач (його представники) до них не
зверталися та такий диск їм не
надавався.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

У підтвердження обставин щодо
розповсюдження оспорюваної інформації
позивач надав диск, натомість доводи
позивача про те, що запис на диску взято
з мережі інтернет відповідачем ніякими
доказами не спростовано. Вилучення
такого запису надалі з мережі інтернет
чи знищення архівної копії
телепередачі не є доказом не
розповсюдження оспорюваної інформації
та відповідач фактично і не
заперечував можливості розповсюдження
такої інформації.

Відтак, колегія суддів вважає, що
висновки суду про те, що оспорювана
інформація не була розповсюджена у
засобах масової інформації
ґрунтуються на припущеннях та не
відповідають встановленим обставинам
справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Крім того, судом першої інстанції
порушено вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України
«Про засади державної мовної
політики», згідно з якою судові
документи складаються державною мовою.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухвалення нового рішення.

При вирішенні спору колегія суддів
виходить з наступного.

Оскільки відповідач будь - яких доказів
про те, що інформація, яка знаходиться
на диску не була розповсюджена не
надав, передачу диску особисто
позивачу чи його представникам
заперечував, колегія суддів виходить з
того, що така інформація була поширена
та стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Разом з тим, відповідно до ст. 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів влади,
органів місцевого самоврядування та
посадових і службових осіб цих органів,
що зобов`язані розглянути ці звернення
і дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, у якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки в даному
випадку має місце реалізація
конституційного права, передбаченого
ст. 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

У викладеному на диску сюжеті
тележурналіст особисто від себе будь -
яких коментарів не надає та про будь -
які обставини щодо наявності у
позивача мобільних телефонів, погроз в
адрес потерпілих, вирішення ним питань
щодо кримінальної справи не вказує.

Фактично у сюжеті ОСОБА_7 звертається
до правоохоронних органів із заявою, у
якій вказує про обставини погроз на
адресу своїх родичів та можливого
вирішення позивачем кримінальної
справи у Вищому суді.

Проте, звернення до правоохоронних
органів не може вважатися поширенням
відомостей, які порочать честь,
гідність та ділову репутацію, оскільки
дані органи наділені владними
повноваженнями щодо поновлення
законності у відповідних відносинах.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що інформація,
викладена у сюжеті передачі
«Надзвичайні події», яка знаходиться
на диску не може бути визнана
недостовірною, навіть з урахуванням
доказів про те, що за час перебування
ОСОБА_1 у Бердичівській виправній
колонії № 70 з 13.06.2013 року фактів
зберігання та використання ним
мобільних телефонів не виявлено
(доповідна записка від 25.09.2013 року,
довідка від 26.09.2013 року № 3433 а.с. 46 - 49 т.1).

Оцінюючи всі зібрані у справі докази в
їх сукупності колегія суддів приходить
до висновку щодо відсутності порушень
прав чи інтересів позивача з боку
відповідачів, а відтак позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді