Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2934/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Годованець І. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого -
Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря -
Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ майна, визнання права власності
на частки у спільному майні за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Устинівського районного суду
Кіровоградської області від 9 липня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

13 травня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила
вказаний позов до ОСОБА_3 в посилалася
на те, що в період з 11 вересня 1082 року по
26 травня 2012 року вони з відповідачем
перебували у шлюбі під час якого набули
право спільної сумісної власності на
майно: вантажний автомобіль «ЗИЛ-130В1»
реєстраційний номер НОМЕР_2, вантажний
автомобіль «ЗИЛ-ММЗ-554М» реєстраційний
номер НОМЕР_1, жилий будинок садибного
типу з приналежними йому будівлями
АДРЕСА_1. У зв'язку з цим просила суд
розділити їх спільне майно порівну,
визнати за нею право власності на ?
частину вантажного автомобіля
«ЗИЛ-130В1» реєстраційний номер НОМЕР_2, ?
частину вантажного автомобіля
«ЗИЛ-ММЗ-554М» реєстраційний номер
НОМЕР_1, ? частину жилого будинку
будинок садибного типу з приналежними
йому будівлями АДРЕСА_1.

Рішенням Устинівського районного
суду Кіровоградської області від 9
липня 2013 року визнано за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 право спільної сумісної
власності подружжя на майно: на
житловий будинок з надвірними
будівлями за АДРЕСА_1; на вантажний
автомобіль "ЗИЛ 130В1", державний
номерний знак НОМЕР_2; на вантажний
автомобіль "ЗИЛ ММЗМ", державний
номерний знак НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_3
та ОСОБА_2 рівні частки (ідеальні) у
праві спільної сумісної власності
подружжя на майно: на житловий будинок
з надвірними будівлями за АДРЕСА_1; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ 130В1",
державний номерний знак НОМЕР_2; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ ММЗМ",
державний номерний знак НОМЕР_1.
Визнано за ОСОБА_3 ? частку у праві
спільної сумісної власності подружжя
на майно: на житловий будинок з
надвірними будівлями за АДРЕСА_1; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ 130В1",
державний номерний знак НОМЕР_2; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ ММЗМ",
державний номерний знак НОМЕР_1.
Визнано за ОСОБА_2 ? частку у праві
спільної сумісної власності подружжя
на майно: на житловий будинок з
надвірними будівлями за АДРЕСА_1; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ 130В1",
державний номерний знак НОМЕР_2; на
вантажний автомобіль "ЗИЛ ММЗМ",
державний номерний знак НОМЕР_1.
Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
відшкодування судових витрат: судовий
збір в сумі 767 грн. 73 коп., витрати за
проведення експертизи рухомого та
нерухомого майна в сумі 966 грн. 60 коп.,
витрати за надання правової допомого в
сумі 300 грн. 00 коп., всього в сумі 2034 грн.
33 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати рішення і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, вирішити питання
про поворот виконання рішення в
частині стягнення з нього компенсації
судових витрат. Апеляційну скаргу
обґрунтовано тим, що він не був
повідомлений судом про розгляд справи
у зв'язку з чим суд мав ухвалити заочне
рішення. Суд неповно з'ясував обставини
справи та невірно застосував норми
матеріального права. Так вантажні
автомобілі "ЗИЛ 130В1", реєстраційний
номер НОМЕР_2 та "ЗИЛ ММЗМ",
реєстраційний номер НОМЕР_1 продані
ними з позивачем у період шлюбу.Крім
того ними було придбане не лише вказане
у позовній заяві майно, а й інше: три
трактори та ще один вантажний
автомобіль, які також продано, а на
отримані кошти ними було придбано у 2010
році будинок для їх сина ОСОБА_4. Суд не
врахував час набуття сторонами права
власності на спірне майно та
застосував при вирішенні справи норми
СК України, які на спірні
правовідносини не поширюються.

Позивач надіслала до суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу в якій вказала на те, що після
розірвання шлюбу вони з відповідачем
домовилися про порядок поділу майна,
але відповідач її не дотримався у
зв'язку з чим вона вимушена була
звернутися до суду. Викладені в
апеляційній скарзі обставини
заперечує. Просить відмовити у
задоволенні скарги.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідач та
його представник підтримали
апеляційну скаргу з підстав,
викладених у ній.

Позивач заперечила проти доводів
апеляційної скарги і просила її
відхилити.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбу з 11 вересня 1982
року, який розірвано 26 травня 2012 року.

Згідно договору купівлі-продажу
від 14 грудня 1994 року ОСОБА_3 придбав
житловий будинок з надвірними
будівлями за АДРЕСА_1.

Згідно відомостей, наданих
Долинським РЕВ ДАІ УМВС в
Кіровоградській обласні за ОСОБА_3
зареєстровані транспортні засоби: 09
липня 1991 року - вантажний автомобіль
"ЗИЛ 130В1" державний номерний знак
НОМЕР_2; 22 листопада 2000 року - вантажний
автомобіль "ЗИЛ ММЗМ", державний
номерний знак НОМЕР_1.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
майно набуте сторонами в період шлюбу
за спільні кошти, належить їм на праві
спільної сумісної власності і їх
частки у цьому майні є рівними та
становлять по ? частці кожного.

Правильність висновку суду про
належність спірного майна сторонам на
праві спільної сумісної власності
відповідач не оспорює у своїй
апеляційній скарзі.

Правильність визначення судом
розміру часток, належних кожній із
сторін у справі також фактично
відповідачем не оскаржується.

Проте відповідач у скарзі
посилається на відсутність
транспортних засобів, а саме: вантажних
автомобілів «ЗИЛ 130В1» реєстраційний
номер НОМЕР_2 та «ЗИЛ ММЗМ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, які за його
твердженням були відчужені.

Однак, всупереч приписам ст.ст. 10, 60
ЦПК України, доказів на підтвердження
цих обставини відповідач не надав.

Натомість згідно наявних у справі
копій облікових карток приватного
автотранспорту (а.с. 39, 40) та довідки
Центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів Управління Державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Кіровоградській області від 21 жовтня
2014 року № 2558 (а.с. 64) вказані вище
автотранспортні засоби зареєстровані
і обліковуються за відповідачем.

Отже суд першої інстанції
правильно врахував це майно при
вирішенні справи. Той факт, що це майно
може перебувати у фактичному
користуванні інших осіб значення для
розгляду справи не має.

Та обставина, що в позивач не
зазначила все майно, яке набуте
подружжям у власність у період шлюбу,
не може бути підставою для скасування
ухваленого у справі рішення так, як
кожна набута річ являється самостійним
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Крім того, в апеляційній скарзі
відповідач посилається на те, що інше
майно, а саме: трактор Т-40 реєстраційний
номер НОМЕР_4, трактор ЮМЗ-6 КЛ
реєстраційний номер НОМЕР_3, трактор
МТЗ-80 реєстраційний номер НОМЕР_5 та
автомобіль «ЗИЛ 130» реєстраційний
номер НОМЕР_6 були відчужені подружжям
ще у період шлюбу, тобто не збереглося в
натурі на час розірвання шлюбу.

Правильно встановивши обставини
справи, суд першої інстанції помилково
послався в рішенні на норми СК України
та не врахував, що право власності на
будинок сторони по справі набули у 1994
році, а на автотранспортні засоби у 1991
році та у 2000 році, відповідно, тобто до
набрання чинності СК України (01 січня
2004 року).

Виходячи зі змісту ст. 58 ч. 1
Конституції України щодо дії законів у
часі, норми СК України не підлягають
застосуванню до сімейних відносин, які
виникли до набрання ним чинності, а
тому підлягають застосуванню чинні на
той час норми КпШС України.

Однак норми ст.ст. 60, 70 СК України та
ст. 22, 28 КпШС України є схожими, а тому
таке порушення судом першої інстанції
норм матеріального права не вплинуло
на правильність вирішення справи.

Так згідно ст. 22 КпШС України, 16
Закону України «Про власність» (також
діючого на час виникнення спірних
правовідносин) майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними (ст. 28 КпШС України).

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України
розірваня шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Визначаючи розмір часток сторін у
праві спільної сумісної власності на
спірне майно, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про їх
рівність так, як у справі відсутні
будь-які посилання сторін на наявність
обставин, передбачених ч. 2, 3 ст. 70 СК
України.

Проте ухвалене у справі рішення не
повною мірою відповідає вимогам ст.ст.
213, 214 ЦПК України.

Так, в супереч вимогам ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд першої інстанції визнав за
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної
сумісної власності подружжя на майно:
на житловий будинок з надвірними
будівлями за АДРЕСА_1; на вантажний
автомобіль "ЗИЛ 130В1", державний
номерний знак НОМЕР_2; на вантажний
автомобіль "ЗИЛ ММЗМ", державний
номерний знак НОМЕР_1, хоч позивач такої
вимоги не пред'являла, а лише
посилалася на належність цього майна
колишньому подружжю, як на підставу
пред'явленого нею позову.

Так, як суд першої інстанції вийшов
за межі заявлених позовних вимог, то
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що в цій частині рішення суду
підлягає скасуванню.

Визначаючи розмір часток у
спільній сумісній власності сторін по
справі, суд першої інстанції залишив
поза увагою, що позивач просила не лише
визначити розмір таких часток, а й
визнати право на них. Отже суд в цій
частині неповно з'ясував суть позовних
вимог, а тому в цій частині рішення
підлягає зміні.

Крім того, стягуючи з відповідача
на користь позивача судові витрати,
зокрема витрати на проведення
експертизи у розмірі 966 грн. 60 коп., суд
першої інстанції не врахував, що судові
експертизи у справі не призначалися, а
отже витрати позивача на оплату послуг
оцінювачів майна, на підставі
укладених між ними договорів, не
відносяться до судових витрат у
розумінні ч. 1, ч. 2 ст. 79, ст. 86 ЦПК України
і компенсації не підлягають.

Не підлягають відшкодуванню і
витрати позивача на послуги ФОП ОСОБА_5
з оформлення позовної заяви у сумі 300
грн. так, як оскільки у справі відсутні
докази того, що ця особа являється
суб'єктом надання правової допомоги (ч.
1 ст. 56 ЦПК України).

Щодо стягнення з відповідача
сплаченого позивачем судового збору,
то колегія суддів вважає, що і в цій
частині рішення суду першої інстанції
є неправильним. Відповідач по справі є
інвалідом війни 3 групи і має права на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни (а.с. 70). У зв'язку з цим він
звільнений від сплати судового збору
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» і відповідні
витрати повинні відноситися на рахунок
держави.

Так, як суд першої інстанції
неправильно вирішив питання розподілу
судових витрат, в цій частині рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Устинінвського районного
суду Кіровоградської області від 9
липня 2013 року в частині визнання за
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 права спільної
сумісної власності на майно скасувати.

Рішення Устинінвського районного
суду Кіровоградської області від 9
липня 2013 року в частині визначення
часток у майні, що є об'єктом спільної
сумісної власності колишнього
подружжя змінити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності по ? частці за кожним з них,
окремо, на наступне майно:

вантажний автомобіль «ЗИЛ-130В1»
реєстраційний номер НОМЕР_2,

вантажний автомобіль «ЗИЛ-ММЗ-554М»
реєстраційний номер НОМЕР_1,

жилий будинок садибного типу з
приналежними йому будівлями АДРЕСА_1.

Рішення Устинінвського районного
суду Кіровоградської області від 9
липня 2013 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації
судових витрат скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

Витрати ОСОБА_2 понесені на сплату
судового збору у розмірі 767 грн. 73 коп.
віднести на рахунок держави.

Відмовити в задоволенні вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про компенсацію
витрат на правову допомогу та
експертну оцінку майна.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: