У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» до ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина» про стягнення
заборгованості за кредитним договором;
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України»,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина», про визнання кредитного
договору недійсним, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 5 травня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний Ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний Ощадний
банк України») звернулося до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором. В
обґрунтування позову ПАТ «Державний
Ощадний банк України» посилається на
те, що 26 квітня 2006 року між банком та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 767/1 за умовами якого банк надав, а
відповідач ОСОБА_3 отримала у кредит
грошові кошти в розмірі 250 тис. грн. зі
сплатою 18 % річних за користування
кредитом та строком користування
кредитом 36 місяців. Зобов'язання ОСОБА_3
за вказаним кредитним договором були
забезпечені порукою на підставі
договору поруки від 26 квітня 2006 року,
укладеного між банком та ТОВ
«Кінотеатр Валентина». Свої
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_3 належним чином не виконала, у
зв'язку з чим за нею виникла
заборгованість, яку відповідачі
добровільно не погашають, тому позивач
просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3
та ТОВ «Кінотеатр Валентина» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 26 квітня 2006 року -
759 321 грн. 40 коп та судовий збір у
розмірі 3 441 грн.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним вище зустрічним
позовом, посилаючись на те, що дана
угода була вчинена нею проти її волі та
внаслідок психічного тиску з боку її
службового керівництва, а кредитні
кошти були направлені на розвиток
підприємницької діяльності
господарського товариства. Просила
зустрічний позов задовольнити, а у
задоволенні позову ПАТ «Державний
Ощадний банк України» відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 5
травня 2014 року позовні вимоги ПАТ
«Державний Ощадний банк України»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Державний
Ощадний банк України» заборгованість
за кредитним договором від 26 квітня 2006
року у загальному розмірі 295 013 грн 54
коп, яка складається з простроченої
заборгованості по тілу кредиту у
розмірі 192 тис. грн, пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 35 040 грн, трьох відсотків річних
за несвоєчасне погашення основного
боргу у розмірі 27 125 грн 85 коп, витрат
від інфляції у розмірі 40 847 грн 69 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 червня
2014 року рішення районного суду в
частині часткового задоволення позову
та розподілу судових витрат скасовано
та ухвалено в цій частині нове рішення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ
«Кінотеатр Валентина» на користь ПАТ
«Державний Ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
від 26 квітня 2006 року у розмірі 373 191 грн 86
коп, яка складається з простроченої
заборгованості по тілу кредиту у
розмірі 192 тис. грн, пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 113 218 грн 32 коп, трьох відсотків
річних за несвоєчасне погашення
основного боргу у розмірі 27 125 грн 85 коп,
витрат від інфляції у розмірі 40 847 грн 69
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У решті судове рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ПАТ «Державний
Ощадний банк України» та задоволення
позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги
ПАТ «Державний Ощадний банк України»
та відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання позичальником
кредитного зобов'язання, виникла
заборгованість з тіла кредиту, яку слід
стягнути на користь банку в повному
обсязі з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних. До вимог
про стягнення пені суд першої
інстанції застосував спеціальну
позовну давність в один рік. Також
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для солідарного
стягнення даної заборгованості із
поручителя ТОВ «Кінотеатр Валентина»,
через нікчемність укладеного договору
поруки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення боргу з поручителя та
застосування спеціального строку
позовної давності в один рік щодо вимог
про стягнення пені та ухвалюючи в цій
частині нове рішення, виходив із того,
що договір поруки не було оспорено,
товариство сплачувало суми на
погашення кредитної заборгованості, а
позовна давність у три роки щодо вимог
про стягнення пені обумовлена умовами
кредитного договору.

Проте повністю погодитися з такими
висновками не можна.

Установлено, що 26 квітня 2006 року між ВАТ
«Державний Ощадний банк України»
(правонаступником якого є ПАТ
«Державний Ощадний банк України») та
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, за умовами якого остання
отримала у кредит грошові кошти в
розмірі 250 тис. грн. зі сплатою 18 % річних
та з кінцевим терміном повернення 25
квітня 2006 року. Також 26 квітня 2006 року
між банком та ТОВ «Кінотеатр
Валентина», від імені якого на підставі
довіреності діяв ОСОБА_5, було укладено
договір поруки, згідно умов якого
товариство зобов'язалось солідарно
відповідати перед банком за виконання
ОСОБА_3 своїх обов'язків за кредитним
договором.

Станом на 17 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 759 321 грн 40
коп., яка включає прострочену
заборгованість за кредитом - 192 тис.
грн., пеня за несвоєчасне повернення
кредиту за період з 1 травня 2009 року по 31
травня 2012 року - 113 218 грн 32 коп.; 3 % річних
за несвоєчасне погашення основного
боргу за період з 1 травня 2009 року по
17 жовтня 2013 року - 37 125 грн 85 коп.;
втрати від інфляції з 1 травня 2009
року по 17 жовтня 2013 року - 426 977 грн 23 коп.

Пунктом 21 постанови пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада
2009 року № 6 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що при вирішенні спорів про
визнання недійсним правочину,
вчиненого особою під впливом
насильства (стаття 231 ЦК України), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
визнання кредитного договору
недійсним, ОСОБА_3 посилалась на те, що
підписуючи спірний договір вона
перебувала в службовій залежності від
свого керівництва, яке впливало на неї
психічним тиском, загрозою звільнення
та зменшення заробітної плати, однак
належних і допустимих доказів про те,
що кредитний договір вона укладала
перебуваючи під психічним тиском зі
сторони ОСОБА_5, не надала.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду в частині
відмови у задоволенні позову щодо
стягнення кредитної заборгованості з
поручителя ТОВ «Кінотеатр Валентина»
правильно виходив із того, що протягом
тривалого часу товариство виконувало
умови договору поруки, сплачувало суми
по кредитному договору та договір
поруки не оспорювався.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Такі висновки судів є правильними та
ґрунтуються на матеріалах справи.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись із висновком суду
апеляційної інстанції в частині
стягнення пені за період з 1 травня 2009
року по 31 травня 2012 року у розмірі 113 218
грн 32 коп.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України
позовна давність, встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Перебіг починається
від дня коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає
підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Аналізуючи умови договору сторін і
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів і
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежа.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року № 6-116цс13 та від 19
березня 2014 року №6-20цс14 у справах за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, які, відповідно
до положень статті 360-7 ЦПК України, є
обов'язковими для всіх судів України.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
часткове задоволення позову,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню в частині
позовних вимог ПАТ
«Державний Ощадний банк України» з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у решті судові
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 5 травня 2014 року в
нескасованій при апеляційному
перегляді частині та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 червня 2014 року скасувати
в частині позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» до ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та направити справу в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.
У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко