АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/1637/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2052/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Варвус Ю.Д., Грох Л.М.

при секретарі Кошельнику В.М.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Ярмолинецького
районного суду від 15 вересня 2014 року
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог - відділ державної
виконавчої служби Ярмолинецького
районного управління юстиції, про
стягнення збитків за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх предстаників,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом
ОСОБА_7 зазначав, що на підставі рішень
Ярмолинецького районного суду про
стягнення боргу з ОСОБА_5 на його
користь відділом ДВС Ярмолинецького
РУЮ відкрито виконавчі провадження,
які до теперішнього часу належним
чином не виконуються. У зв'язку з цим,
ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на
його користь грошові кошти в сумі 4831
грн. 93 коп. інфляційних втрат та 3 %
річних за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання.

Рішенням Ярмолинецького
районного суду від 15 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_7 3984, 81 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
Ярмолинецького районного суду від 15
вересня 2014 року ОСОБА_5 просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

На підтвердження незаконності
рішення зазначається, що суд помилково
застосував ст. 625 ЦК України щодо
нарахування ним індексу інфляції за
час прострочення суми боргу та 3 %
річних до спірних правовідносин. Також
апелянт вказує, що не є стороною за
кредитним договором № 014/7686/82/861 від
27.06.2006 року, а тому не несе будь-яких
зобов'язань за належність виконання
його умов. Крім того, суд першої
інстанції у резолютивній частині
оскаржуваного рішення не зазначив вид
стягнення.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_5 та її представник апеляційну
скаргу підтримали з викладених у ній
мотивів.

Представник ОСОБА_7 апеляційну
скаргу не визнав, рішення суду вважає
законним і обґрунтованим.

Представник відділу ДВС
Ярмолинецького РУЮ, ОСОБА_7 в судове
засідання не з`явилися, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
Ярмолинецьким районним судом були
видані виконавчі листи про стягнення
із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7:

- від 27.10.2010 р. за рішенням від 09.08.2010 р. у
справі № 2-130/2010: 1/2 частини боргу,
сплаченого за кредитним договором
№014/7686/82/861 від 27.07.2006 р., укладеного між
АППБ «Аваль» та ОСОБА_7, як кошти за
погашення тіла кредиту в сумі 1798, 66 грн.
та відсотки за користування кредитом
за період з листопада 2008 року по липень
2010 р. в сумі 9613, 57 грн.;

- від 28.02.2011 р. за рішенням від 04.02.2011 р. у
справі №2-72: 1/2 частини боргу,
сплаченого за кредитним договором
№014/7686/82/861 від 27.07.2006 р., укладеного між
АППБ «Аваль» та ОСОБА_7, як кошти за
погашення тілу кредиту в сумі 1798,66 грн.
та відсотки за користування кредитом
за період з серпня 2010 р. по грудень 2010 р.
в сумі 1185,44 грн., - усього 2984, 10 грн.

- від 16.10.2012 р. за рішенням від 20.09.2012 р. у
справі № 2221/1037/12: борг за кредитним
договором № 014/7686/82/861 від 27.07.2006 р. як
кошти за погашення тіла кредиту та
процентів за користування кредитом за
період з січня 2011 р. по травень 2012 р. в
сумі 10000 грн.

Виконавчі провадження з примусового
виконання зазначених виконавчих
листів відповідними постановами
приєднані до зведеного виконавчого
провадження № 44368606. Загальна сума, яка
підлягає сплаті відповідачем на
користь позивача становить 22597, 67 грн,
яка не погашена станом на дату розгляду
справи судом.

Позивач просив стягнути з відповідача
нарахування по трьох зазначених вище
виконавчих листах (№ 2-130 від 27.10.2010 р., №
2-72 від 28.02.2011 р., № 2221/1073/12 від 16.10.2012 р.)
лише за період по 01.05.2014 р.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі та дослідженими
судом доказами: копіями виконавчих
листів № 2-130 від 27.10.2010 р., № 2-72 від 28.02.2011
р., № 2221/1073/12 від 16.10.2012 р., постановами
державного виконавця від 04.03.2014 р.,
11.03.2014 р. про відкриття виконавчих
проваджень за виконавчими листами №
2-130, № 2-72, № 2221/1073/12, довідкою № 03-30/8374
від 08.08.2013 р. відділу ДВС Ярмолинецького
районного управління юстиції про
залишок заборгованості за виконавчими
листами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з
підстав виникнення зобов'язання
встановлює завдання майнової та
моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що грошове зобов'язання,
яке виникло між сторонами по справі,
ОСОБА_5 не виконане, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про необхідність часткового
задоволення позову і стягнення на
користь ОСОБА_7 3984 грн. 81 коп. боргу.

При цьому, судом правильно встановлено,
що на користь позивача по виконавчих
листах: № 2-130 від 27.10.2010 р. на суму 9613 грн.
57 коп. за період з 27.10.2010 р. по 01.05.2014 р.
інфляційні втрати становлять 1230 грн. 54
коп., а 3% річних - 1013 грн. 77 коп., № 2-72 від
28.02.2011 р. на суму 2984 грн. 10 коп. за період
з 28.02.2011 р. по 01.05.2014 р. інфляційні втрати
становлять 283 грн. 49 коп., а 3% річних - 284
грн. 27 коп., № 2221/1073/12 від 16.10.2012 р. на
суму 10000 грн. за період з 16.10.2012 р. по
01.05.2014 р. інфляційні втрати становлять
710 грн., а 3% річних - 462 грн. 74 коп.).

Норми матеріального права застосовані
судом правильно, порушень
процесуального закону, які б були
підставою для скасування рішення,
судом не допущено. Тому наявні підстави
для відхилення апеляційної скарги на
підставі ст. 308 ЦПК України.

На підтвердження незаконності рішення
в апеляційній скарзі зазначається, що
суд помилково застосував ст. 625 ЦК
України щодо нарахування ним індексу
інфляції за час прострочення суми
боргу та 3 % річних до спірних
правовідносин.

Такі доводи є безпідставними і
суперечать положенням п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. ч.
1, 2 ст. 509 ЦК України, оскільки ОСОБА_5
зобов'язана виплатити на користь
ОСОБА_7 певні суми грошей, тобто, таке
зобов'язання зводиться до сплати
грошей, відтак, є грошовим
зобов'язанням і за його порушення
настає відповідальність, передбачена
ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання ОСОБА_5 на те, що вона не є
стороною за кредитним договором №
014/7686/82/861 від 27.06.2006 року, а тому не несе
будь-яких зобов'язань за належність
виконання його умов також не впливають
на законність рішення суду, оскільки
рішенням Ярмолинецького районного
суду від 04.02.2011 року стягнуто з неї на
користь позивача 2984 грн. 10 коп., що
становить 1/2 боргу сплаченого за
кредитним договором № 014/7686/82/861 від
27.06.2006 року.

Не можна погодитися і з доводами
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції в резолютивній
частині оскаржуваного рішення не
зазначив вид стягнення, оскільки в
резолютивній частині вказана грошова
сума, яка підлягає стягненню з
відповідачки, а періоди, за які
проводиться стягнення, розмір
інфляційних втрат та 3% річних чітко
визначені в мотивувальній частині
рішення.

Інші підстави в межах доводів
апеляційної скарги для скасування
рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Ярмолинецького
районного суду від 15 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:підпис
Судді:підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду М.М.
Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Соловйов А.В.

Доповідач - Пастощук М.М.

Категорія № 27