Справа № 573/2462/14-ц
Номер провадження 2/573/614/14
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2014 року
м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської
області в складі:

головуючої судді:
Черкашиної М. С.

при секретарі:
Терещенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Білопіллі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Воронівської сільської ради
Білопільського району Сумської
області, третя особа: відділ
Держземагенства у Білопільському
районі Сумської області, про визнання
права власності на земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого селянського
господарства у порядку спадкування за
законом,

в с т а н о в и в :

21 листопада 2014 року позивачка
звернулась до суду з позовом до
відповідача про визнання права
власності на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства у порядку спадкування за
законом. Свої вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2.
За життя остання склала заповіт, яким
заповіла все своє майно батьку
позивачки ОСОБА_3. Після смерті бабусі
відкрилась спадщина, яку успадкував
батько позивачки та син померлої
шляхом подання заяви до нотаріальної
контори, але юридично не встиг
оформити. Після смерті батька
позивачки ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на
спадкове майно, яке вона успадкувала на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02 листопада 2007
року. Рішенням Білопільського
районного суду Сумської області від 06
жовтня 2014 року за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом було визнано
право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1. Під час переоформлення
домоволодіння стало відомо, що
земельна ділянка, на якій знаходиться
зазначений будинок раніше була
приватизована бабусею та виготовлено
Державний акт серії І-СМ № 040402
відповідно до якого ОСОБА_2 є власницею
земельної ділянки площею 0,64 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства. Однак, позивачка не може
реалізувати своє право на спадщину за
законом у зв'язку з тим, що власниця
земельної ділянки померла раніше, ніж
був виготовлений Державний акт, а
отримати оригінал документу не
вдається можливим. Батько позивачки
ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом
після ОСОБА_2 шляхом подання заяви до
державної нотаріальної контори. А
позивачка в свою чергу фактично
прийняла спадщину шляхом зберігання
речей та документів померлого,
доглядом за будинком, користуванням
земельною ділянкою. Посилаючись на
вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в якому просила
визнати за нею право власності на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої на території с. Штанівка
Воронівської сільської ради
Білопільського району Сумської
області, площею 0,64 га в порядку
спадкування за законом.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилась, надавши до суду письмову
заяву про те, що підтримує заявлений
позов, просила розглянути справу в її
відсутність (а. с. 47 ).

Представник відповідача - Воронівської
сільської ради Білопільського району
Сумської області в судове засідання
також не з'явився. Сільський голова
листом повідомив, що з позовом згодний,
просив розглянути справу без участі
представника сільради (а. с. 33).

Представник третьої особи - відділу
Держземагенства в Білопільському
районі Сумської області в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву про розгляд справи без участі
представника (а. с. 48-49 ).

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі сторін, на підставі
наявних у справі доказів, без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх в
сукупності з точки зору належності,
допустимості і взаємозв'язку, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини справи і відповідні їм
правовідносини.

Так, суд вважає, що до даних
правовідносин слід застосовувати
норми Цивільного кодексу Української
РСР 1963 року, який діяв на час їх
виникнення, а також норми нині діючого
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963
року, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Згідно копії заповіту, посвідченого
секретарем Воронівської сільської
ради 14 лютого 1986 року та
зареєстрованого в реєстрі за № 23,
ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося, а також все те, на що вона
матиме право заповіла сину ОСОБА_3 (а. с.
36).

У відповідності до заяви ОСОБА_3 17
жовтня 2000 року звернувся до
Білопільської державної нотаріальної
контори із заявою про намір оформити
спадкове майно згідно заповіту (а. с. 37).

Оскільки на той час діяли норми
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, вважається, що спадкоємець
прийняв спадщину шляхом подання
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та
перехідні положення» Цивільного
кодексу України, який набрав чинності 01
січня 2004 року зазначено, що цивільні
правовідносини, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу
застосовується до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні
положення» Цивільного кодексу України,
який набрав чинності 01 січня 2004 року
передбачено, що правила книги 6
Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилась, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

Зокрема, статтею 1216 ЦК України
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

З урахуванням ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п. 20
своєї постанови "Про судову практику
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року роз'яснив, що справи про
спадкування за законом мають
вирішуватись на основі правил глави 86
ЦК України. Спадкування за законом
здійснюється почергово. За відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття всіма спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
спадкоємці відповідної черги. Зокрема,
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері. У третю
чергу право на спадкування за законом
мають рідні дядько та тітка
спадкодавця. У четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини. У п'яту чергу право
на спадкування за законом мають інші
родичі спадкодавця до шостого ступеня
споріднення включно.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно п. 11 ч. 1 статті 346 Цивільного
кодексу України, право власності
припиняється у разі смерті власника.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК
України право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.
Право власності на земельну ділянку
поширюється на поверхневий (ґрунтовий)
шар у межах цієї ділянки, на водні
об'єкти, ліси, багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, а також простір,
що є над і під поверхнею ділянки,
висотою та глибиною, які необхідні для
зведення житлових, виробничих та інших
будівель і споруд.

За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно ст. 381 ЦК України садибою є
земельна ділянка разом з розташованими
на ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають право власності на земельні
ділянки на підставі прийняття
спадщини.

Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу
України передбачено, що якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30
травня 2008 року відповідно до статті 1225
ЦК право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Судом встановлено, що батьками
позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії НОМЕР_1, про що в Книзі
записів актів громадянського стану про
народження 04 грудня 1971 року зроблено
відповідний запис за № 33 (а. с. 19).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
батьками позивачки серії НОМЕР_2 після
укладення шлюбу 05 листопада 1977 року
матері позивачки присвоєно прізвище
чоловіка - ОСОБА_6 (а. с. 10).

У відповідності до свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_3 після
реєстрації шлюбу позивачці у справі
присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_1,
про що в книзі реєстрації актів про
укладення шлюбу 13 квітня 1991 року
зроблено відповідний актовий запис за
№ 567 (а. с. 20).

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_4 вбачається, що шлюб між ОСОБА_7
та ОСОБА_1 розірвано 14 листопада 2000
року, прізвище після розірвання шлюбу
залишено - ОСОБА_1 (а. с. 21).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_5 ОСОБА_6, тобто мати
позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки -
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_6 (а. с. 8-9).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_7 батьками батька позивачки
ОСОБА_3, були ОСОБА_2 та ОСОБА_9 ( а.с 46).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8
вбачається, що баба позивачки - ОСОБА_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Згідно наявної в матеріалах справи
копії Державного акту серії І-СМ № 040402,
виданого Воронівською сільською радою
21 лютого 2000 року на підставі рішення 6
сесії 23 скликання Воронівської
сільської ради народних депутатів від
02 вересня 1999 року, зареєстрованого у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 371,
власником земельної ділянки площею 0,64
га записана ОСОБА_2. Землю передано для
обслуговування житлового будинку та
для ведення особистого підсобного
господарства, що знаходиться на
території с. Штанівка Воронівської
сільської ради Білопільського району
Сумської області (а. с. 11).

У відповідності до витягів з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства
нормативна грошова оцінка
сільськогосподарських угідь становить
10 615 грн. 30 коп., а для забудови грошова
нормативна оцінка становить 15 775 грн. 35
коп. (а. с. 26-28).

Зі змісту листа відділу
Держземагенства у Білопільському
районі Сумській області № 1849 від 19
листопада 2014 року, вбачається, що на
ім'я ОСОБА_2 виготовлявся Державний акт
серії І-СМ № 040402 для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства,
але згідно книги записів державних
актів на право приватної власності на
землю громадянка Державний акт не
отримувала (а. с. 25).

Отже, наведене вище свідчить про те, що
ОСОБА_2 за життя мала право на земельну
ділянку для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
підсобного господарства, загальною
площею 0,64 га, розташованої на території
с. Штанівка Воронівської сільської
ради Білопільського району Сумської
області згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії СМ № 040402, але отримати
правовстановлюючий документ не
встигла у зв'язку зі смертю.

З свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17 жовтня 2000 року,
посвідченого Білопільською державною
конторою та зареєстрованого в реєстрі
за № 2646 вбачається, що спадкоємцем
зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син
ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане
свідоцтво, складається з права на
земельну частку (пай) розміром 4,57 в
умовних кадастрових гектарах,
розташованої та перебуваючої у
колективній власності КСП АФ ім.
Ватутіна, що належить померлій на
підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії СМ № 0234561,
виданого Білопільською районною
державною адміністрацією 11 березня 1997
року (а. с. 7)

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22 листопада 2007
року, посвідченого державним
нотаріусом Білопільської державної
нотаріальної контори, зареєстрованого
в реєстрі за № 2567, спадкоємцем майна
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його
дочка ОСОБА_1. Спадкове майно, на яке
видано свідоцтво складається з
земельної ділянки, площею 4,27 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої на території
Воронівської сільської ради
Білопільського району Сумської
області, що належала ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії РЗ № 729811,
виданого 20 серпня 2002 року Воронівською
сільською радою (а. с. 12).

Рішенням Білопільського районного
суду Сумської області від 06 жовтня 2014
року за ОСОБА_1 визнано право власності
у порядку спадкування на житловий
будинок з господарським спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
22-23).

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 власником є
ОСОБА_1 (а. с. 13-18).

Згідно інформації з Білопільської
державної нотаріальної контори
спадкова справа відносно ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, заводилась за
заявою ОСОБА_1, а відносно ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 заводилась за
заявою ОСОБА_3, видано свідоцтво про
право на спадщину і знаходиться на
зберіганні Сумського обласного
державного нотаріального архіву (а. с.
34).

Із наданої копії спадкової справи №
423/2000, яка надійшла із Сумського
обласного державного нотаріального
архіву відносно ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що 17 жовтня 2000
року до Білопільської державної
нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3
для прийняття спадкового майна після
смерті матері ОСОБА_2 видано свідоцтво
про право на спадщину (а. с. 41-44 ).

Таким чином, у судовому засіданні
встановлено, що за життя спадкодавець
набув право власності на земельну
ділянку і тому спадкоємець також
набуває право власності в порядку
спадкування в судовому порядку і має
право на земельну ділянку площею 0,64 га
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого підсобного
господарства, розташованої на
території с. Штанівка Воронівської
сільської ради, що належала ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії І-СМ № 040402 від
21 лютого 2002 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за можливе задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 та визнати за нею право
власності на земельну ділянку, площею
0,64 га для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
підсобного господарства, розташованої
на території с. Штанівка Воронівської
сільської ради, що належала ОСОБА_2,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії І-СМ № 040402 від
21 лютого 2002 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 524, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 316,
328, 346, 373, 377, 381, 392, 1216, 1218, 1220, 1225, 1261 ЦК
України, ст. ст. 81, 120 ЗК України, п. 10, 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику справах
про спадкування» від 30 травня 2008 року,
ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом на
земельну ділянку, площею 0,64 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства, розташованої на
території с. Штанівка Воронівської
сільської ради, що належала ОСОБА_2,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
Державного акут на право приватної
власності на землю серії І-СМ № 040402 від
21 лютого 2002 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :
(підпис)

Копія вірна:

Суддя Білопільського районного суду
М. С. Черкашина

Довідка : рішення суду не набрало
законної сили.

Копія вірна:

Суддя Білопільського районного суду
М. С. Черкашина