Справа № 186/851/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області
в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Першотравенську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, просить в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № PVE0AN09980058 від 16
травня 2007 року в сумі 13 061,05 грн.
вилучити у відповідача ОСОБА_1 та
передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»
предмет застави - автомобіль ВАЗ,
модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ:
легковий універсал-В, № кузова/шасі
НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1, а
також комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) автомобіля ВАЗ,
модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ:
легковий універсал-В, № кузова/шасі
НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
посилаючись на те, що 16 травня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого згідно
статутних документів є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № PVE0AN09980058, згідно
якого відповідачу був наданий кредит у
розмірі 50 721,35 гривень, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитним договором,
терміном повернення 15 травня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступником якого
згідно статутних документів є ПАТ КБ
«Приватбанк») і ОСОБА_1 16 травня 2007 року
уклали договір застави рухомого майна.
Згідно з договором застави відповідач
надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель:
21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий
універсал-В, № кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер: НОМЕР_1, що
належить їй на праві власності.

Відповідач належним чином умови
кредитного договору не виконала, а тому
станом на 11 квітня 2014 року має
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 13 061,05 гривень, яка
складається з заборгованості за
кредитом - 4021,28 гривень; заборгованості
по відсотках за користування кредитом -
4885,67 гривень; заборгованості по комісії
за користування кредитом - 497,07 гривень;
заборгованості по пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
3657,03 гривень.

Також, відповідач порушила умови
договору застави, оскільки у
добровільному порядку не передає
предмет застави в заклад банку.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилась, надала суду заперечення
згідно яких, позовні вимоги не визнає
посилаючись на те, що дійсно вона з
позивачем по справі уклали кредитний
договір № PVE0AN09980058 від 16 травня 2007 року
на суму 50 721,35 грн. Термін дії договору
складав 5 років, тобто до 15 травня 2012
року. Вона весь час сумлінно виконувала
всі умови кредитного договору.
Останній платіж нею було зроблено
11.05.2012 року в сумі 1727 грн., що
підтверджується копію чеку. Після
сплати останнього платежу вона почала
отримувати від робітників ПАТ КБ
«ПриватБанк» телефонні дзвінки, з яких
вона дізналась про те, що по її
кредитному договору є заборгованість в
розмірі 33 050,00 грн. Робітники позивача
КБ «Приватбанк» в м. Першотравенськ, до
яких вона зверталась не могли пояснити
як та коли ця заборгованість виникла,
та запропонували подати заявку до
центрального офісу.

25 травня 2012 року вона звернулась до
позивача з листом, який був ним
отриманий 25.05.2012 року за вхідним №525, в
якому вона пропонувала надати
роз'яснення щодо заборгованості за
кредитним договором та надати
розрахунок заборгованості з моменту її
настання з зазначенням сум
простроченого платежу, проценти, суми
пені. До теперішнього часу вона не
змогла отримати цього документу. В
своїх відповідях позивач формально
надавав тільки відписки. Вона
неодноразово зверталась до позивача з
заявами про надання роз'яснень щодо
виконання умов договору. Тільки 24.01.2013
року позивач повідомив, що прострочена
заборгованість по кредитному договору
утворилась внаслідок того, що з неї
списався штраф за зберігання і
утримання предмета застави
(автомобіля) на майданчику банка з
31.10.2011 року.

Так дійсно після смерті свого чоловіка
(серпень 2008 року) вона була у тяжкому
фінансовому становищі, тому знайшла
покупця на предмет застави
(автомобіль), який взяв на себе
зобов'язання сплачувати кредит, вона
передала йому документи і надала
довіреність на право користування
автомобілем, але він з невідомих причин
в травні 2008 року без будь якого
попередження відмовився від подальшої
сплати кредиту і передав автомобіль
позивачу на зберігання, при цьому
позивач жодним чином не повідомив її
про цю подію. Дізнавшись про те, що у неї
виникла заборгованість по кредитному
договору і те, що автомобіль
знаходиться у позивача на зберіганні,
вона погасила всю заборгованість та
протягом тривалого часу (3-4 місяці)
намагалась забрати у позивача свій
автомобіль, але позивач посилаючись на
те, що вона може порушити строки сплати
кредиту, не віддавав автомобіль.
Внаслідок чого вона була змушена
звернутись до Першотравенського
міського суду. Рішенням
Першотравенського міського суду від
22.05.2009 року було зобов'язано позивача
повернути їй у користування
автомобіль, тобто фактично позивач
неправомірно утримував у себе
автомобіль. Відповідно до Акту
державного виконавця від 27.10.2010 року їй
було повернуто автомобіль. Весь цей час
позивач неправомірно, без будь який
підстав утримував автомобіль у себе.
При цьому ні в рішенні
Першотравенського міського суду, ні в
акті державного виконавця не вказано,
будь якого документу про те, що вона
повинна сплатити позивачу будь які
кошти за утриманні предмета застави
(автомобіля). Більш того згідно умов
кредитного договору, жодним пунктом
якого не передбачено списання або
нарахування будь яких інших сум на
договірні зобов'язання.

Просить суд відмовити у задоволенні
позовної заяви у повному обсязі.

Суд вивчив матеріали справи, вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого згідно
статутних документів є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № PVE0AN09980058, згідно
якого відповідачу був наданий кредит у
розмірі 50 721,35 гривень, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитним договором,
терміном повернення 15 травня 2012 року.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк та інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору, сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачка станом на 11 квітня 2014 року
має заборгованість у розмірі 13 061,05
гривень, яка складається з:

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступником якого
згідно статутних документів є ПАТ КБ
«Приватбанк») і ОСОБА_1 16 травня 2007 року
уклали договір застави рухомого майна.
Згідно з договором застави відповідач
надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель:
21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий
універсал-В, № кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер: НОМЕР_1, що
належить їй на праві власності.

Відповідно до ст.589 ЦК України та ст.20
Закону України «Про заставу» у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити у повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із заставним договором,
звернення стягнення та реалізація
предмету застави здійснюється
відповідно до чинного законодавства та
цього договору, у тому числі шляхом
безпосереднього продажу покупцю з
правом укладання заставодержателем
договору купівлі-продажу предмета
застави від імені заставодавця.

Відповідно до роздруківки руху коштів
по кредитному договору № PVE0AN09980058 від 16
травня 2007 року з 01 квітня 2007 року по 03
грудня 2014 року, позивач з жовтня місяця
2011 року нарахував відповідачу штрафні
санкції, які не передбачені кредитним
договором, оплата яких стягувалась з
суми, яку відповідач вносила на
погашення кредиту, таким чином у
відповідача виникла заборгованість за
кредитним договором.

Відповідно до п.2.3.3. кредитного
договору, банк на власний розсуд має
право змінити умови договору - зажадати
від позичальника дострокового
повернення кредиту, сплати винагороди,
комісії й відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за цим договором у повному
обсязі шляхом направлення
відповідного повідомлення. При цьому,
згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, щодо
зобов'язань строк виконання яких не
настав, вважається, що строк настав у
зазначену в повідомленні дату. На цю
дату позичальник зобов'язується
повернути Банку суму кредиту в повному
обсязі, винагороду й відсотки за
фактичний строк його користування у
повному обсязі виконати інші
зобов'язання за договором.

В матеріалах справи відсутнє письмове
повідомлення позивача про зміну умов
кредитного договору, тому суд вважає,
що даний позов є передчасним, оскільки
позивач не виконав умови п. 2.3.3.
кредитного договору № PVE0AN09980058 від
16.05.2007 року, письмово не повідомив
позичальника за належною адресою про
зміну умов договору, у зв'язку з чим не
може вимагати звернення стягнення на
заставлене майно в рахунок повернення
заборгованості по кредиту.

Також, відповідно до п.41 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.05.2012 р.
№5 при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно з п. 34.5. договору застави
рухомого майна від 17.05.2007 р. № PVE0AN09980058
сторони погодили, що вартість предмету
застави становить 48 050 грн. Сума боргу, в
рахунок якої може бути звернено
стягнення на майно, становить 13 061,05 грн.
Фактично сума боргу за кредитним
договором в 3,68 рази менше вартості
предмету застави, при цьому з 13 061,05 грн.
простроченої заборгованості штрафні
санкції становлять 3657,03 грн.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
сума боргу в розмірі 13 061,05 грн., не є
співмірною вартості заставного майна.
Таким чином, звернення стягнення на
належний відповідачу автомобіль
ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 48 050 грн., в рахунок погашення
боргу в сумі 13 061,05 грн., порушить
загальні засади цивільного
законодавства щодо справедливості,
добросовісності та розумності.

За таких обставин суд вважає, що
позовна заява Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про звернення стягнення
не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 509, 526, 530, 549, 551, 589, 590, 610, 611, 629, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212-214, 224-226 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Судя: С. С. КривошеКривошея