Справа № 159/6419/14-ц
Провадження № 2/159/1469/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
04 листопада 2014
року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Конашук М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Ковельської
міської ради Волинської області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у
суд із указаним позовом, просила
визнати за нею в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1. За життя
ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право
власності на цю квартиру, але
відповідно до вимог Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» не
зареєструвала право власності у
державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов, просила його
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідач Ковельська міська рада
Волинської області подала заяву про
відсутність заперечень проти
заявленого позивачем позову та
слухання справи без участі
представника.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини заяву про прийняття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України встановлює,
що відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 року в м.
Ковелі Волинської області. За життя 14
лютого 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт на
все належне їй майно, у тому числі на
квартиру АДРЕСА_1, на ім'я позивача.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у матеріалах справи копіями
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03
березня 2014 року, виданого Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по місту Ковелю реєстраційної
служби Ковельського міськрайонного
управління юстиції у Волинській
області (а.с.6), та заповіту,
посвідченого 14 лютого 2008 року
приватним нотаріусом Ковельського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за номером у реєстрі 298 (а.с.14-15). Як
слідує з наявної інформаційної довідки
зі Спадкового реєстру, заповіт чинний
(а.с.33).

За даними будинкової книги ОСОБА_3
проживала у квартирі АДРЕСА_1, крім неї
у цій квартирі ніхто не проживав і не
проживає (а.с.10-13).

З копії спадкової справи, наданої суду
Ковельською державною нотаріальною
конторою, убачається, що єдиним
спадкоємцем майна ОСОБА_3 є позивач
ОСОБА_1 Позивач прийняла спадщину у
встановленому законом порядку, подавши
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини заяву про прийняття спадщини
(а.с. 29 - 30).

Згідно із свідоцтвом про право
власності на житло від 09 квітня 1993 року,
що видане виконавчим комітетом
Ковельської міської ради народних
депутатів згідно з розпорядженням від
05 квітня 1993 року №229, ОСОБА_3 на праві
приватної власності належала квартира
АДРЕСА_1. Квартира приватизована згідно
із Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» (а.с.7-8).
Станом на 06 серпня 2014 року ринкова
вартість вказаної квартири згідно з
висновком суб'єкта оціночної
діяльності ОСОБА_5 складає 200365 грн.
(а.с.19).

Статтею 182 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації, порядок
проведення якої та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Згідно з п. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року права на нерухоме майно
та їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: 1) якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або 2)
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

Виникнення права власності у
спадкодавця на вказану квартиру
регулювалося зокрема положеннями ЦК
УРСР 1963 року, Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та постановою Ради Міністрів
Української РСР від 11 березня 1985 року N
105 «Про порядок обліку житлового фонду
в Українській РСР».

ЦК УРСР 1963 року не пов'язував
виникнення права власності на
приватизоване нерухоме майно з його
реєстрацією.

Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що свідоцтво про
право власності на квартиру (будинок),
оформлене на приватизовану квартиру
(будинок) підлягало реєстрації в
органах приватизації.

За змістом постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР» державному обліку
підлягали житлові будинки та жилі
приміщення в інших будівлях,
призначені для постійного проживання
громадян. Реєстрація й технічна
інвентаризація таких жилих приміщень
була обов'язковою та проводилася
організаціями технічної
інвентаризації системи міністерств
житлово-комунального господарства
союзних республік.

До 1 січня 2013 року реєстрацію проводило
бюро технічної інвентаризації, після -
створена при Міністерстві юстиції
Державна реєстраційна служба України.

Відповідно до довідки № 2445, виданої 06
жовтня 2014 року комунальним
підприємством «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації», право
власності на вказану квартиру ОСОБА_3
зареєстровано не було (а.с.9).

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначає можливість
проведення реєстрації нерухомого
майна за заявою його власника, а
оскільки ОСОБА_3 померла, то така
можливість втрачена.

Тому, позивач ОСОБА_1 не має змоги
оформити своє право на успадковану
квартиру в нотаріальній конторі з
причин відсутності державної
реєстрації нерухомого майна
спадкодавцем.

Статтею 16 ЦК України визначено право
кожної особи на звернення до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Визнання права є одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів.

Зважаючи на те, що перший власник
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не
зареєструвала право власності на цю
квартиру в органах бюро технічної
інвентаризації і спадкоємець ОСОБА_1 не
може отримати у нотаріуса свідоцтво
про право на спадщину, право останньої
підлягає визнанню в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК
України, на підставі ст. ст. 16, 182, 328, 1216,
1218, 1223,1269, 1270, 1296 ЦК України, ЦК УРСР 1963
року, Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», постанови
Ради Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року N 105 «Про порядок обліку
житлового фонду в Українській РСР»,
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень