У х в а л а

іменем україни

9 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А. Нагорняка В.А.
Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що з серпня 2002 року вона
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу із відповідачем. У листопаді 2005
року відповідач уклав із агентством
нерухомості «Атлант» угоду про продаж
належної її батьку квартири АДРЕСА_1.
Зазначала, що метою продажу
вищезазначеної квартири була
необхідність в придбанні іншої
квартири. 6 січня 2005 року вищезазначена
квартира її батька була реалізована за
ціною 1 388 750 грн. 27 січня 2005 року вона із
відповідачем придбали для батька іншу
квартиру АДРЕСА_2. Залишок грошових
коштів у сумі 800 000 грн її батько передав
відповідачу для купівлі квартири для
позивачки.

У лютому 2006 року вона
із ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_3,
правовстановлюючі документи на неї
були оформлені на ім'я відповідача.
Крім того, за час спільного проживання
ними було придбано автомобіль марки
«Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1.

Після закінчення
ремонтних робіт у вищезазначені
квартирі відповідач перестав
підтримувати стосунки із нею,
стверджує, що спірна квартира є його
особистою власність.

Посилаючись на
зазначені обставини, а також
враховуючи збільшені позовні вимоги,
позивачка просила суд встановити факт
проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 з
серпня 2002 року, визнати квартиру
АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Mazda 6»,
державний номерний знак НОМЕР_1
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за нею право власності на Ѕ
частину вищезазначеної квартири та
право власності на Ѕ частину
автомобіля.

У вересні 2013 року
позивачка змінила позовні вимги в
частині автомобіля марки «Mazda 6»,
державний номерний знак НОМЕР_1 і
просила стягнути з відповідача 40 000 грн.
- половину його вартості (а.с.87-88 т.2).

В іншій частині
позовні вимоги залишені без уточнень.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 28 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 20 березня 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно с ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.223 цього ж Кодексу
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Судами встановлено, що ОСОБА_5
перебував у шлюбі із ОСОБА_6, який
розірвано на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 червня 1993 року. Реєстрація
розірвання шлюбу була здійснена 2
лютого 2006 року (а. с. 61 т. 2).

Судом також встановлено, що 2 лютого 2006
року ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу набув право власності
на квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 91 т. 1), а 5 липня
2006 року став власником автомобіль
марки «Mazda 6», державний номерний знак
НОМЕР_1 (а. с. 94 т. 1). Заочним рішенням
Соломянського районного суду м. Києва
від 1 березня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності квартира АДРЕСА_3 і
автомобіль марки «Mazda 6», державний
номерний знак НОМЕР_1 визнана особистою
власністю ОСОБА_4 (а.с.81 т.1). Рішенням
апеляційного суду м. Києва від 24 травня
2011 року скасовано заочне рішення
Соломянського районного суду м. Києва
від 1 березня 2010 року та ухвалено нове
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності (а.с.83-84 т.1).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування
вартості безпідставно набутого майна,
стягнення майнової та моральної шкоди
було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 і
автомобіль марки «Mazda 6», державний
номерний знак НОМЕР_1 є особистою
власністю ОСОБА_5 (а.с. 157-160 т.1).

Судом також встановлено, що автомобіль
марки «Mazda 6», державний номерний знак
НОМЕР_1 після ухвалення заочного
рішення 1 березня 2010 року позивачка
продала. З цих підстав із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 стягнуто 80 000 грн. -
вартість відчуженого автомобіля.

Цим же рішенням встановлено, що після
ухвалення заочного рішення квартира
АДРЕСА_3 була пошкоджена, але її власник
ОСОБА_5 не довів суду, що квартира була
пошкоджена ОСОБА_4 і з цих підстав
відмовив у задоволенні вимог про
відшкодування шкоди.

Встановивши такі обставини суд прийшов
до правильного висновку про
недоведеність позовних вимог і
обґрунтовано відмовили у позові.

Доводи касаційної скарги не
спростовують судових висновків.
Посилання у скарзі на докази, що були
відхилені судами, не ґрунтуються на
законі, оскільки позивачка в супереч
ч.2 ст. 223 ЦПК України у цій справі
оспорює обставини, які були
встановлені рішеннями апеляційного
суду м. Києва від 24 травня 2011 року і від
16 квітня 2013 року. Колегія також звертає
увагу на те, що позивачка заявивши
вимоги про стягнення з відповідача 40 000
грн. вартості автомобіля марки «Mazda 6»,
державний номерний знак НОМЕР_1
намагається поза межами
процесуального закону спростувати
рішення апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2013 року, оскільки вказані
кошти є частиною із 80 000 грн. стягнутих з
неї зазначеним судовим рішенням на
користь відповідача у зв'язку із
відчуженням його майна.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Нагорняк В.А.
Писана Т.О.