Провадження № 22-ц/779/2789/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: позивачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Українського державного
конструкторсько-технологічного
інституту транспорту АПК (далі -
УДКТІагротранс) про виплату заробітної
плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківськогоміського
суду від 01грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

20.12.2013 року ОСОБА_2 звернулас до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що працюючи на посаді заступника
директора Українського державного
конструкторсько-технологічного
інституту транспорту АПК, перебувала з
відповідачем у трудових відносинах до
вересня 2012 року. Однак, УДКТІагротранс
не виплатив їй заробітну плату за 2010, 2011
та 2012 роки. Вона неодноразово
зверталася до керівництва інституту,
прокуратури міста Івано-Франківська,
територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області із скаргами з приводу
порушення відповідачем її трудових
прав.

Просила задовольнити позов,
зобов'язати відповідача виплатити
заробітну плату за 2010, 2011, 2012 роки в
розмірі 66 870 грн. 66 коп.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 22.04.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з УДКТІагротранс
на користь ОСОБА_2 66 870 грн. 66 коп.

2

заборгованої заробітної плати за 2010, 2011
та 2012 роки. Стягнуто із присудженої
суми заборгованої зарплати всі
обов'язкові платежі та внески.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 23.06.2014 року заяву
УДКТІагротранс про перегляд заочного
рішення задоволено. Заочне рішення
скасоване.

31.07.2014 року ОСОБА_2 подала клопотання
про зміну позову, просила стягнути
втрати інфляції по невиплаченій
зарплаті в розмірі 35 134 грн. 35 коп.
Всього стягнути з відповідача 102 005 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 01.12.2014 року позов ОСОБА_2
задоволено чатсково. Стягнуто з
УДКТІагротранс на її користь 3 217 грн. 98
коп. невиплаченої заробітної плати. В
задоволенні решти вимог позову
відмовити. Стягнути з присудженої суми
заборгованої заробітної плати всі
обов'язкові платежі та внески.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно є незаконним,
необгрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

Вказала, що судом першої інстанції не
надано належної оцінки документам, які
були пред'явлені відповідачем, не було
вжито заходів для вилучення документів
згідно клопотань позивача. Судом було
проігнороване її клопотання про виклик
заявлених нею свідків, які мають
безпосереднє відношення до
нарахування заробітної плати та подачі
звітності ПФ та ДПІ
м.Івано-Франківська.

Судом було взято до уваги довідку
УДКТІагротранс від 04.06.2014 року за № 79,
підписану ОСОБА_4, яка сфальсифікована
та не відображає правдиві дані про
нарахування та виплату зарплати, хоча
персоніфікований облік ПФУ
підтверджений здачею звітів.
Проігноровано копію книги по
нарахуванню зарплати. Також було
проігнороване клопотання позивача про
зміну позову з розрахунками в розмірі
102 005 грн.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції та залишити в силі заочне
рішення від 22.04.2014 року. Ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідача
виплатити їй заробітну плату в розмірі
102 005 грн. та моральну шкоду в розмірі 15
000 грн.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
позивачку та її представника,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно запису № 19
трудової книжки ОСОБА_2, остання
перебувала у трудових відносинах із
Українським державним

3

конструкторсько-технологічним
інститутом транспорту АПК з 17.10.2002 року
(наказ про прийняття на роботі № 76 від
17.10.2002 року).

Як вбачається із наказу № 19 від 30.05.2012
року та додатку до нього, ОСОБА_2
попереджено про наступне звільнення на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Із додатків до наказів випливає, що
позивач перед звільненням займала
посаду заступник директора (головний
інженер).

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про
оплату праці" та ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Із змісту ст.116 КЗпП України випливає,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Представником відповідача та
позивачем надано суду листа
територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області від 22.11.2012 року (том 1, а.с.11-12), з
якого вбачається, що у відповідача
відсутні документи для перевірки
звернення позивачки щодо розміру
невиплаченої зарплати, зокрема, табелі
обліку використання робочого часу за
2010 рік, бухгалтерські документи щодо
нарахування та виплати зарплати за
період з січня 2010 року по квітень 2012
року, та головні книги за 2010-2012 роки.
Відсутній акт прийому- передачі справ.

Із наказів №15 від 02.11.2009 року, №011 від
01.11.2010 року та №15 від 02.11.2011 року
вбачається, що у 2010, 2011 та 2012 роках у
відповідача змінено істотні умови
праці і встановлено для працівників
інституту неповний робочий тиждень і
місяць з режимом роботи один день в
тиждень - понеділок. Ці накази
стосувалися і ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 148-152).

Тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що подані
позивачкою документи про те, що вона
працювала повний робочий тиждень, не
заслуговують на увагу. Відповідно, і
нарахування заробітної плати їй
повинно було здійснюватися
пропорційно до відпрацьованого часу.
Сторони визнали, що у 2010-2012 роках ОСОБА_2
було виплачено 6 403 грн. 34 коп.
заробітної плати. Тому сума
заборгованості становить 3 217 грн. 98
коп.,

4

яку суд першої інстанції правильно
стягнув з відповідача на користь
позивачки ( т.1, а.с. 218-221).

За таких обставин, суд першої інстанції
належним чином дослідив докази та дав
їм оцінку і рішення ухвалено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі

переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківськогоміського
суду від 01грудня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І.
Проскурніцький

Судді: В.М.
Вакарук

Л.В.
Ясеновенко