Справа № 755/8181/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Чех Н.А.,

при секретарі: Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва заяву
ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», про скасування рішення
Третейського суду,

встановив:

До Дніпровського районного суду міста
Києва надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
асоціації українських банків від 21.02.2014
року по справі № 188/14 за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості. Вказане
рішення просили скасувати. Свої вимоги
обґрунтували тим, що 21.02.2014 року
Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків ухвалив
рішення про стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 суми боргу в сумі 774 011,97 грн. та
третейський збір в сумі 8 140,12 грн. Тоді
як, 03.02.2011 року було прийнято Закон
України «Про внесення змін до ст. 6
Закону України «Про Третейські суди»
щодо підвідомчості справ у сфері
захисту прав споживачів третейськими
судами», який набрав чинності 12.03.2011
року. У зв'язку з прийняттям цього
Закону третейські суди втратили право
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів послуг банку
(кредитної спілки). З огляду на
викладене, існуючий спір між сторонами
не підвідомчій третейському суду
навіть за наявності третейського
застереження. Крім того, третейська
угода є нікчемною, оскільки укладена не
у відповідній формі з порушенням норм
цивільного законодавства, та порушує
їх права як громадян на судовий захист,
який гарантований їм Конституцією
України та законами України, та ставить
їх в нерівні умови порівняно з банком.
Пункт 6.2 кредитного договору не містить
предмету спору та посилання на те, що
третейська угода є невід'ємною
частиною договору, не отримано згоди
судді, а тому зазначені пункти є
нікчемними, і третейська угода є
нікчемною на підставі ст. 228 ЦК України.
Крім того, третейський суд порушив
процесуальне законодавство не
зупинивши провадження по справі до
розгляду іншим судом справи про
визнання недійсним третейського
застереження. При прийнятті рішення
третейський суд не врахував ту
обставину, що до кредитного договору
вносилися зміни щодо підвищення
процентної ставки без згоди
поручителя, у зв'язку із чим договір
поруки припинив свою дію. Крім того,
виконання по зобов'язанню припинено з
липня 2008 року, а тому строк позовної
давності вже сплинув, і суд мав
відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
заявників підтримав обставини,
обґрунтування викладені і заяві,
вимоги, просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи -
ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні
проти задоволення заяви заперечував,
просив відмовити у її задоволенні з
підстав викладених у письмових
запереченнях.

Вислухавши пояснення представника
заявників, представника
заінтересованої особи, дослідивши
матеріали справи № 188/14 Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків,
дослідивши матеріали цивільної справи,
оцінивши наявні у справі докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.02.2014 року
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації українських банків у складі
третейського судді Мороз О.А.,
відповідно до третейської угоди,
винесено рішення, на підставі якого
позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задоволено повністю, на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість
за договором кредиту в сумі 774 011,97 грн.
та третейський збір в сумі 8 140,12 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
третейські суди» рішення третейського
суду є остаточним і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених
Законом.

Рішення третейського суду може бути
оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути
оскаржене та скасоване, серед іншого,
якщо справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Як вбачається зі змісту заяви заявники
вважають рішення третейського суду
незаконним, мотивуючи це тим, що
рішення прийнято з порушенням вимог
діючого законодавства України.

Разом з тим, третейський суд діє на
договірній основі, тобто між сторонами
спору повинна існувати домовленість
про передання спору на розгляд
третейському суду. Дана третейська
угода повинна бути оформлена належним
чином і мати законну силу.

Як вбачається з матеріалів справи №
188/14 Постійно діючого Третейського суду
при асоціації українських банків, та
підтверджується кредитним договором №
07.1/130-8 від 23.04.2008 року, який укладено між
АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, та
договором поруки № 1 від 23.04.2008 року,
яким укладено між АКБСР «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; сторонами договорів,
погоджено питання про розгляд спорів,
які виникають з приводу укладених
договорів, а саме: суддями Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.
Раскової, 15.

Судом не може бути прийнято до уваги
посилання заявника на те, що розглянута
справа третейським судом йому не
підвідомча, у зв'язку з тим, що спори про
захист прав споживачів не підсудні
Третейському суду, оскільки, як
зазначає Узагальнення Верховного суду
України судової практики розгляду
цивільних справ, які виникають з
кредитних правовідносин, правова
природа кредитних зобов'язань
урегульована в нормах
цивільно-правового зобов'язання
інституту «Позика. Кредит. Банківський
вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний
договір кваліфікується як
двосторонній, консесуальний та
оплатний. Предметом кредитного
договору - є лише грошові кошти. Гроші,
як предмет кредитного договору,
відносяться до категорії речей,
визначених родовими ознаками, які
можуть вільно відчужуватися чи
переходити від однієї особи до іншої.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. У наведеному Законі чітко
прописана процедура укладання
договору, яка включає питання щодо
надання інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про
надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один із
оригіналів якого передається
споживачеві. Отже, застосування Закону
України «Про захист прав споживачів»
до спорів, які виникають з кредитних
правовідносин, можливе в тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови отримання
кредиту, типи відсоткової ставки,
валютні ризики, процедура виконання
договору тощо, які передують укладенню
договору. Після укладення договору між
сторонами виникають кредитні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання цього договору цей закон не
може застосовуватися, а застосуванню
підлягає спеціальне законодавство у
системі кредитування.

Як і не приймають до уваги інші
посилання сторони заявників як
підставу для скасування рішення
третейського суду, оскільки вони є
безпідставними та не обґрунтованими.
Заперечення заявників були розглянуті
та враховані третейським судом при
постановленні рішення.

Таким чином, суд вважає, що рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків № 188/14 від
21.02.2014 року прийнято у відповідності до
вимог Закону України «Про третейські
суди», розгляд справи відбувався в
межах третейської угоди, яка укладена
між сторонами у справі, і яка не визнана
компетентним судом недійсною.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при асоціації
Українських банків від 21.02.2014 року по
справі № 188/14 за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту, є необґрунтованою, та такою, що
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у випадках передбачених
цією статтею. Рішення третейського
суду може бути скасовано у разі якщо:
справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону; рішення третейського суду
прийнято у спорі, не передбаченому
третейською угодою, або цим рішенням
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди; третейську угоду
визнано судом недійсною; склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону;
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі.

Керуючись ст.ст. 51, 56 Закону України
«Про третейські суди», ст.ст. 389-1- 389-6 ЦПК
України суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні заяви
ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», про скасування рішення
Третейського суду при асоціації
Українських банків у складі
третейського судді Мороз О.А.,
відповідно до третейської угоди, від 21
лютого 2014 року по справі № 188/14 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Суддя: