інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/6704/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба С.О.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Даценко
Л.М. Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства „Банк
Петрокоммерц-Україна" на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 15 січня 2014 року у
справі за позовом Княжицької сільської
ради Броварського району Київської
області до ОСОБА_2 про припинення права
власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Княжицька сільська
рада Броварського району звернулася
до суду із вказаною позовною заявою,
яку мотивувала наступним:

Рішенням Княжицької сільської ради
від 17 травня 2011 року № 83(6-VI) затверджено
проект землеустрою та передано ОСОБА_2
у власність земельну ділянку площею 0,2
га (пасовище) для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що розташована
за адресою: Київська область,
Броварський район, село Княжичі, вулиця
Ялинкова, кадастровий номер
:01:031:0059. Відповідач володіє даною
земельною ділянкою на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №
179207.

28 серпня 2013 року сільська рада
звернулася до Державної інспекції
сільського господарства у Київській
області з листом щодо проведення
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства при наданні громадянину
ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки.
Державною інспекцією сільського
господарства у Київській області
клопотанням № 04-11/39 від 18 вересня 2013
року було рекомендовано Княжицькій
сільській раді вжити заходи щодо
скасування її рішення від 17 травня 2011
року № 83(6-VI). Рішенням сесії Княжицької
сільської ради від 08 жовтня 2013 року №
356(23 VI) рішення про передачу ОСОБА_2 у
власність вищевказаної земельної
ділянки було скасоване.

На підставі наведеного сільська рада
просила суд припинити право власності
ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 січня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ПАТ „Банк Петрокоммерц-Україна"
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просило рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Банк обґрунтував скаргу тим, що
судом не було взято до уваги ту
обставину, що спірна земельна ділянка є
предметом стягнення на користь банку 3
552 565,99 грн. за невиконаними кредитними
зобов'язаннями ОСОБА_2 відповідно до
рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 15 жовтня 2012 року.
Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 25
червня 2013 року на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення
стягнення, накладено арешт. Зазначає,
що спірна земельна ділянка була
описана державним виконавцем та
знаходиться під арештом згідно акту
опису та арешту майна від 26 серпня 2014
року. Вважає, що судом першої інстанції
були порушені права банку. Також
зазначає, що у відповідності до
положень норм земельного
законодавства така підстава для
припинення права власності на земельну
ділянку як скасування рішення органу
виконавчої влади відсутня, тому
рішення суду є незаконним.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. В той же час
оскаржуване рішення не відповідає
зазначеним вимогам.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 143
Земельного кодексу України, відповідно
до якої примусове припинення прав на
земельну ділянку здійснюється у
судовому порядку у разі використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням. В той же час будь-яких
доказів використання відповідачем
земельної ділянки не за її цільовим
призначенням, а саме для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(відповідно до рішення сільської ради
про надання землі та державного акту на
неї), матеріали справи не містять.

Не передбачає чинне законодавство
України, що встановлює підстави для
припинення права власності на земельну
ділянку (ст.ст. 140, 143 ЗК України), такої
підстави як скасування органом, що
прийняв рішення про надання земельної
ділянки у власність, такого свого
рішення. При цьому суд має враховувати
й те, що у відповідності до положень ст.
59 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Офіційне
тлумачення даної норми було дано
рішенням Конституційного Суду № 7-рп/2009
від 16.04.2009 року, відповідно до якого
ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.
Враховуючи факт виконання рішення
Княжицької сільської ради від 17 травня
2011 року № 83 (6-VI), про що свідчить
видача відповідачу державного акту на
право власності на спірну земельну
ділянку, у сільської ради відсутні
правові підстави для скасування
прийнятого нею рішення.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
зазначені порушення закону призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Банк
Петрокоммерц-Україна" задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову про припинення
права власності на земельну ділянку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: