Справа № 526/704/14-ц
Провадження № 2/526/469/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року Гадяцький районний
суд Полтавської області в складі:

головуючої судді
Тищенко Л.І.

при секретарі
Дроботі Л.М.

з участю представника позивача
Коломієць С.В.

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача адвоката
ОСОБА_4

представника третьої особи Служби у
справах дітей Гадяцької районної
державної адміністрації
Горбулі Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Гадяч
цивільну справу за позовною заявою ПАТ
"Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії
"Полтавське РУ" АТ "Банк "Фінанси та
Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя
особа Служба у справах дітей Гадяцької
районної державної адміністрації про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а н о в и в:

До суду звернулося ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» в особі філії "Полтавське РУ" АТ
"Банк "Фінанси та Кредит" з позовом до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

У своїй позовній заяві позивач вказує,
що 28 вересня 2007 року, між ВАТ «Банк
«Фінанси та кредит» (правонаступником
якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 653-Г-КЛ із змінами та
доповненнями від 03 червня 2008 року.
Згідно умов кредитного договору
позивач надав відповідачу кредит у
сумі 40 000 доларів США з оплатою по
процентній ставці 15,00% річних. На умовах
додаткової угоди до кредитного
договору від 03 червня 2008 року банк
відкрив відновлювану кредитну лінію в
розмірі 40 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 18,00 % річних. Відповідно до умов
кредитного договору, позичальник
зобов`язався повністю повернути
кредитні ресурси до 27 вересня 2022 року.
Відповідач систематично порушує свої
зобов`язання перед позивачем, а саме не
сплачує проценти за користування
кредитом, не погашає кредит в розмірах,
встановлених кредитним договором, тому
станом на 15 квітня 2014 року має
заборгованість в сумі по кредитному
договору, яка становить 2 411 624 (два
мільйони чотириста одинадцять тисяч
шістсот двадцять чотири) грн. 01 коп.
Крім того, в забезпечення зобов'язань
по кредитному договору між банком та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №
653-Г-КЛ від 28 вересня 2007 року, предметом
якого є нерухоме майно: будинок,
розташований по АДРЕСА_1 Зазначений
будинок має загальну площу 212,1 кв.м.,
житлову площу 117,5 кв.м. і складається в
цілому з будинку літ. А2, гаража - літ. Б,
літньої кухні - літ. В, сараю - літ. Г,
погреба - літ. г, вбиральні - літ. Д, що
належать відповідачу. Зазначена
нерухомість була передана в іпотеку, як
забезпечення повернення кредитних
ресурсів, виданих за кредитним
договором № 653-Г-КЛ від 28.09.2007 року. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх обов'язків по кредитному
договору, на виконання вимог ст. 35 ЗУ
«Про іпотеку», банк направляв йому
вимогу про усунення порушень умов
договору, яка не була отримана
відповідачем та була повернута
позивачу, згідно поштової довідки, за
закінченням терміну зберігання.
Оскільки зобов`язання за кредитним
договором не виконуються, тому позивач
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом набуття права
власності на вищезазначений будинок,
власником якого є ОСОБА_2, виселити із
зазначеного будинку відповідача та
стягнути витрати по сплаті судового
збору.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року за
клопотанням представника позивача до
участі у справі було залучено в якості
співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та в
якості третьої особи без самостійних
вимог залучено службу у справах дітей
Гадяцької райдержадміністрації.

17 жовтня 2014 року представником
позивача подано заяву про уточнення
позовних вимог, в якій вказано, що у
зв`язку з поданням відповідачем ОСОБА_2
довідки від 11.07.2014 року про
зареєстрованих осіб, за адресою
предмета іпотеки: АДРЕСА_1, тому просив
доповнити позовні вимоги щодо
виселення фізичних осіб,
зареєстрованих за вищевказаною
адресою, а саме: дружину відповідача
ОСОБА_6, неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, а також матір відповідача
ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник
позивача ПАТ Банк «Фінанси та кредит»
Коломієць С.В. позовні вимоги
підтримала, просила суд їх
задовольнити у повному обсязі, а також
відповідно до поданих доводів позовної
заяви просила відстрочити виконання
рішення суду в частині стягнення на
предмет іпотеки на час дії Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
судовому засіданні заперечували проти
позову та просили суд залишити позовні
вимоги ПАТ Банк «Фінанси та кредит» без
задоволення, суду пояснили, що дійсно
будинок, на який позивач просить
звернути стягнення за кредитним
договором, є їх єдиним житлом, де вони
постійно проживають і на даний час.
Окрім того, відповідач ОСОБА_2 також
пояснив, що не визнає заборгованості,
нарахованої позивачем та зазначеної у
позовній заяві, оскільки сума боргу
стягнуто з нього попереднім рішенням
суду, яку вони постійно сплачують,
шляхом відрахування із заробітної
плати дружини.

Відповідачка ОСОБА_6 надала суду заяву
про можливість розгляду справи без її
участі, проти задоволення позову
заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні
позовні вимоги ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» не визнав пояснив, що судом вже
була стягнута заборгованість за
кредитним договором на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит», рішенням
суду від 22.06.2009 року. Вказаним рішенням
суд також ухвалив розірвати кредитний
договір від 28.09.2007 року, укладений між
банком та відповідачем ОСОБА_2 про
надання кредиту в сумі 40000 доларів США,
стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6
на користь банку заборгованість по
вказаному кредитному договору в сумі 312
890 грн. 83 коп., що еквівалентно 41079,04
доларам США на час розгляду справи в
суді, пеню в сумі 5197 грн. 51 коп., державне
мито у розмірі 1700 грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді в сумі 30 грн.
Виходячи з вищевказаного можна
стверджувати, що позивач фактично
просить здійснити стягнення в
подвійному розмірі, що є безпідставним
та незаконним.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Гадяцької районної
державної адміністрації Горбуля Н.О.,
висловила свою думку щодо відмови
позивачу у задоволенні позовних вимог
щодо виселення з будинку неповнолітніх
дітей, в зв'язку з відсутністю іншого
житла для їх проживання, а також суду
пояснила, що під час укладення
іпотечного договору, батьки
неповнолітніх дітей, відповідачі по
справі, не зверталися до органу опіки
та піклування за наданням дозволу щодо
укладення такого договору, з метою
захисту інтересів дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
підлягають до задоволення, з таких
підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно
до договору про відкриття кредитної
лінії № 653-Г-КЛ від 28 вересня 2007 року,
укладеного між ВАТ Банк «Фінанси та
кредит», правонаступником якого є ПАТ
Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2,
банк надав відповідачу кредит у сумі 40
000 доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00 %
річних, який був змінений додатковою
угодою № 1 від 03 червня 2008 року на 18 %
річних, строком користування до 27
вересня 2022 року, .

Згідно умов кредитного договору, за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та сплати відсотків,
позичальник у відповідності до п.7.1.
кредитного договору, зобов'язаний
сплачувати банку пеню. Зазначена пеня
сплачується у випадках порушення
строків позичальником строків
платежів за кредитними ресурсами,
відсотками, комісійною винагородою.

Відповідач ОСОБА_2 продовжує фактичне
користування грошовими коштами та
станом на 15 квітня 2014 року, згідно
розрахунку по кредитному договору №
653-Г- КЛ від 28 вересня 2007 року, має
заборгованість 2411 624 грн. 01 коп.

У забезпечення зобов'язань по
кредитному договору з ОСОБА_2 також
було укладено договір іпотеки № 653-Г-КЛ
від 28 вересня 2007 року, предметом якого
значиться нерухоме майно: будинок
розташований по АДРЕСА_1. Зазначений
будинок має загальну площу 212,1 кв. м.,
житлову площу 117,5 кв.м. і складається в
цілому з будинку літ. А2, гараж - літ. Б,
літньої кухні - літ. В, сараю - Г, погребу
- г, вбиральні - Д.

Зазначена нерухомість передається в
іпотеку, як забезпечення повернення
кредитних ресурсів , виданих за
кредитним договором № 653-Г-КЛ від 28
вересня 2007 року.

Відповідно до довідки, виданої
виконавчим комітетом Гадяцької
міської ради від 11.07.2014 року, значиться,
що в будинку по АДРЕСА_1, проживають:
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3.

Відповідно інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об`єктів нерухомого майна від 13
листопада 2014 року, наданої
Реєстраційною службою Гадяцького
районного управління юстиції
Полтавської області, у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно відомості
за параметрами пошуку фізична особа
ОСОБА_2, відсутні.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

На підставі ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

За кредитним договором банк
зобов'язаний надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти відповідно
ст. 1054 ч.1 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно положень статті 37, 39 Закону
України «Про іпотеку» - задоволення
вимог кредитора за рахунок предмета
іпотеки може здійснюватися як у
грошовій формі - шляхом отримання у
власність виручених від реалізації
предмета іпотеки коштів, так і в
натуральній формі - шляхом набуття у
власність іпотекодержателем предмета
іпотеки, якщо такий спосіб задоволення
передбачений іпотечним договором.

Частиною 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» - у разі невиконання або
не належного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як значиться у п. 9 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» - право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Отже, наявність судового рішення про
розірвання кредитного договору №
653-Г-КЛ від 28 вересня 2007 року та
стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6
на користь ПАТ Банк «Фінанси та кредит»
заборгованості за кредитним договором
в сумі 312890 грн. 83 коп., що еквівалентно
41079,04 доларам США на час розгляду
справи, відповідно до рішення
Гадяцького районного суду від 22 червня
2009 року, не звільняє боржника ОСОБА_2
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
сум шляхом звернення стягнення на
передане відповідачем ОСОБА_2 в іпотеку
на нерухоме майно.

Пунктом 1 Договору іпотеки, укладеного
між ВАТ Банк «Фінанси та кредит»,
правонаступником якого є ПАТ Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 № 653-Г-КЛ
від 28 вересня 2007 року, передбачено, що
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до пункту 2
договору значиться, що зазначений
будинок передається в іпотеку, як
забезпечення повернення кредитних
ресурсів, виданих громадянину ОСОБА_2
за кредитним договором № 653-Г-КЛ від
28.09.2007 року.

Також п.п. 8.4.15 пункту 8, пункту 10,
укладеного між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 договору іпотеки
від 28 вересня 2007 року, передбачено, що
правом позивача є на його розсуд
обирати порядок звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Підпунктом 11.3.1 пункту 11 договору
іпотеки передбачено, що задоволення
вимог іпотекодержателя може
здійснюватися шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов`язання в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до пункту 39 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» - з урахуванням
положень частини третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним, суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Пунктом 8.4.8 Іпотечного договору також
передбачено право іпотекодержателя
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи
неповної сплати платежів,
несвоєчасного повернення суми
основного зобов'язання, в тому числі
кредиту, процентів, комісійної
винагороди, неустойки.

Відповідно до п.17 Іпотечного договору
значиться, що договір набуває чинності
з моменту його нотаріального
посвідчення і діє до повного виконання
іпотекодавцем своїх зобов'язань за
основним зобов'язанням.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» встановлено порядок
виселення мешканців в разі звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно пункту 43 Постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року значиться,
що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39- 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Із системного аналізу ст. 109 ЖК
Української РСР та ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» випливає, що всі мешканці
зобов`язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Тобто, вимоги Закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки з
одночасним виселенням мешканців, а
стосується позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Хоча позивачем надано докази про те, що
така вимога про виселення, відповідачу
ОСОБА_2 направлялася 15.07.2013 року.

Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
№ 1304-УІІ встановлено, що не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Статтею 217 ЦПК України встановлено, що
суд, який ухвалив рішення, може
визначити порядок його виконання,
надати відстрочку або розстрочити
виконання, вжити заходів для
забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

Суд, враховуючи, що будинок, на який
позивач просить звернути стягнення, та
який являється предметом іпотеки,
використовується відповідачами як
місце постійного проживання та має
загальну площу меншу за 250 кв. м., тому
суд вважає, що вимоги позивача в
частині відстрочки виконання рішення
суду, а саме стягнення на предмет
іпотеки на час дії Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» також
підлягають до задоволення.

Згідно статті 88 ЦПК України - стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Згідно квитанції, наданої позивачем
значиться про сплату судового збору за
пред'явлені позовні вимоги в розмірі 3846
гривень.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги
позивача підлягають до задоволення,
тому і судові витрати понесені ним,
підлягають до стягнення з відповідача
ОСОБА_2, як з особи відносно якої вони
задоволені в сумі 3778 грн. 24 коп.,
оскільки відповідно іпотечного
договору, узгоджена сторонами вартість
предмету іпотеки становить 353 464 грн. 65
коп. ( 353 464,65 грн. х 1 % = 3534 грн. 64 коп. + 243
грн. 60 коп. судовий збір за позовну
вимогу про виселення відповідача = 3778,24
грн.).

Окрім того, підлягає до стягнення з
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 судовий
збір по 243 грн. 60 коп. з кожного
відповідно до задоволених позовних
вимог щодо їх виселення з будинку.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 593, 598, 599, 610, 629,
1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 37, 39, 40
Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 10,
60, 88, 212-215, 217 ЦПК України, Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" в особі філії "Полтавське РУ" АТ
"Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа Служба у
справах дітей Гадяцької районної
державної адміністрації про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 653-Г-КЛ від 28.09.2007
року та додаткової угоди від 03.06.2008 року
звернути стягнення на предмет іпотеки,
шляхом набуття права власності ПАТ
"Банк "Фінанси та Кредит" на переданий в
іпотеку житловий будинок, розташований
по АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_2.

Визнати за Публічним акціонерним
товариством Банк «Фінанси та кредит»,
юридична адреса: м. Київ, вул. Артема, 60,
право власності на
будинок, розташований по АДРЕСА_1
загальною площею 212,1 кв.м., житловою
площею 117,5 кв.м., який складається в
цілому з будинку літ. А-2, гаража - літ. Б,
літньої кухні - літ. В, сараю - літ. Г,
погребу - літ. г, вбиральні - літ. Д, що
належить ОСОБА_2 відповідно до
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого 29.08.2007 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Гадяцької міської ради,
зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно, за вартістю, визначеною
відповідно до оцінки незалежного
суб`єкта оціночної діяльності на
момент державної реєстрації права
власності.

Виселити з будинку розташованого по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відстрочити виконання рішення в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відповідачів, на
час дії Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та кредит» витрати,
пов`язані зі сплатою судового збору в
сумі 3778 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп. на користь
держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп. на користь
держави.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Гадяцький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л. І. Тищенко