Справа № Провадження №369/7462/14
22-ц/780/6952/14 Головуючий у І інстанції
Дубас Т. В.Категорія18Доповідач у 2
інстанціїСвітлана 24.12.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П.,
Таргоній Д.О.

за участі секретаря Черепинець
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зараз» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з даним позовом,
посилаючись на те, що 24 липня 2013 року
сторони уклали договір №418 «Про
управління будинком, надання
комунальних послуг та послуг з
утримання будинку, споруд та при
будинкової території».

Згідно з умовами даного договору
відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі вносити плату за
утримання квартири та прибудинкової
території (квартирну плату), за
житлово-комунальні послуги починаючи з
12 липня 2013 року.

Позивач надав боржнику послуги
своєчасно та в повному обсязі, але
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором належним чином не виконує,
у зв'язку з чим у останнього виникла
заборгованість.

Згідно даних бухгалтерських обліку та
інформації про особовий рахунок
відповідача, за період з 21 серпня 2013
року по 24 липня 2014 року сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 9064,87 грн., що
підтверджується довідкою про
нарахування та оплату
житлово-комунальних послуг. Загальна
сума боргу з урахуванням основного
боргу, індексу інфляції та 3 % річних
складає 11226 грн. 88 коп.

Враховуючи викладене позивач просив
суд стягнути з відповідача вказану
суму заборгованості.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Зараз» заборгованість в розмірі 11 226
грн. 88 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що у відповідності до ст. 29 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» договір про надання
житлово-комунальних послуг
укладаються між власником квартири,
орендарем, квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Оскільки відповідач не є ані власником,
ані орендарем чи квартиронаймачем, а
лише інвестором будівництва, то він не
може бути стороною у правовідносинах
щодо надання та отримання
житлово-комунальних послуг.

На підставі викладеного, ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 липня 2013 року між ТОВ «Зараз» та
ОСОБА_2 було укладено договір № 418 «Про
управління будинком, надання
комунальних послуг та послуг з
утримання будинку, споруд та при
будинкової території».

Відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.2.6. Договору власник
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі вносити плату за утримання
квартири прибудинкової території
(квартирну плату), за
житлово-комунальні послуги з 12 липня 2013
року.

ОСОБА_2 не в повному обсязі здійснює
оплату за спожиті житлово-комунальні
послуги у вигляді плати за послуги з
утримання будинку та опалення, в
зв'язку з чим в період з липня 2013 року по
липень 2014 року утворилась
заборгованість в сумі 9064,87 грн. що
підтверджується розрахунком боргу.

За невиконання умов договору ТОВ
«Зараз» нараховано пеню в розмірі 750,02
грн., індекс інфляції в розмірі 1160,16 грн.
та три процента річних - 251,83 грн. Таким
чином заборгованість відповідача
перед ТОВ «Зараз» становить 11 226 грн. 88
коп.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
належним чином не виконуються умови
укладеного договору та не сплачував
кошти за спожиті послуги.

Проте погодитися, повною мірою, із
такими висновками суду колегія суддів
не може, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Особливими учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є
балансоутримувач та управитель, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником.

Згідно ст. 68 ЖК України споживачі
повинні щомісячно здійснювати плату за
отримані комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 160, 162 ЖК
України плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, за Договором про управління
будинком, надання комунальних послуг
та послуг з утримання будинку, споруд
та при будинкової території № 418 від 24
липня 2013 року виступав як власник
квартири, не зважаючи на те, що ним ще не
був підписаний акт прийому-передачі
квартири в яку були інвестовані
грошові кошти.

Крім того ТОВ «Зараз», як виконавець
житлово-комунальних послуг на
території Житлового комплексу «Чайка»,
з моменту введення будинку в
експлуатацію надає послуги з утримання
будинку, споруд та при будинкової
території, не зважаючи на факт
підписання всіма інвесторами акту
прийому-передачі квартир.

Укладення та підписання сторонами
договору підтверджує те, що між ними
виникли відповідні зобов'язання: у ТОВ
«Зараз» - надавати житлово-комунальні
послуги, а у ОСОБА_2 - вчасно сплачувати
грошові кошти за отримані та спожиті
ним послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про те, що
він не є власником квартири, а тому не
повинен сплачувати кошти за
житлово-комунальні послуги
спростовуються та не можуть бути
підставою для звільнення від сплати
коштів за користування вказаними
послугами.

І не зважаючи на те, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено, що
ОСОБА_2 є власником квартири, суд дійшов
до вірного висновку про стягнення з
нього заборгованості за споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції щодо визначення розміру
стягнення заборгованості з ОСОБА_2
виходячи з наступного.

Згідно з п. 4.1.2. Договору № 418 від 24 липня
2013 року у випадку несвоєчасного
внесення платежів за послуги власник
або споживач несе відповідальність у
вигляді нарахування пені та штрафу.
Однак судом першої інстанції також
було стягнуто індекс інфляції та 3 %
річних, що не передбачено умовами
договору.

Положення ст. 625 ЦК України, які були
застосовані судом першої інстанції
вказані правовідносини не регулюють, а
тому суд безпідставно стягнув з
відповідача 3 % річних та інфляційні
витрати.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути
заборгованість за житлово-комунальні
послуги за період з 21 серпня 2013 року по
24 липня 2014 року в розмірі 9064 грн. 87 коп.,
що підтверджується довідкою про
нарахування та оплату
житлово-комунальних послуг та пеню в
розмірі 750 грн. 02 коп., загальна сума, що
підлягає стягненню - 9814 грн. 89 коп.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зараз» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зараз»
заборгованість в розмірі 9814 грн. 89 коп.
та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді