Справа № 347/1577/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2696/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М. Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на спадкове майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Косівського районного суду від 24
листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що
він є спадкоємцем після смерті його
батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Спадкове майно складається з 1/2
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1 у м. Косів.

Позивач подав до нотаріуса заяву про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
батька, однак нотаріус своєю
постановою прийняв рішення про
затримання видачі свідоцтва, у зв'язку
з тим, що на вищевказане спадкове майно
накладено арешт ухвалою Косівського
районного суду від 25.02.2013 по справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів.

ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право
власності на 1/2 частину
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1 в м. Косів і складається з
житлового будинку загальною площею 76,5
кв.м. та господарських споруд.

Рішенням Косівського районного суду
від 24 листопада 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 на дане рішення подав
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення судом першої інстанції вимог
матеріального і процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком
суду про те, що він не прийняв спадщини
після смерті батька, оскільки у
матеріалах спадкової справи міститься
його заява про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом та
свідоцтво про право на спадщину за
законом в часині належного спадкодавцю
автомобіля. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР
(в ред. 1963 року) не допускається
прийняття спадщини з умовою чи
застереженням, а тому висновок суду
щодо неприйняття спадщини в частині
будинковолодіння суперечить закону.
ОСОБА_2 вважає, що прийняття ним
спадщини в частині автомобіля свідчить
про прийняття спадщини в цілому.

Апелянт також вказує, що згідно
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій (від 31.10.1975 року,
чинної на час видачі свідоцтва),
доказом вступу в управління спадковим
майном вважалось наявність у
спадкоємця відповідний документів, в
тому числі і технічного паспорта на
автомобіль. При зверненні із заявою до
нотаріуса про прийняття спадщини в
частині автомобіля апелянтом було
пред'явлено технічний паспорт на
спадковий автомобіль, який нотаріусом
було взято до уваги. Відтак, видавши
свідоцтво про право на спадкування
автомобіля, нотаріус встановив факт
прийняття ОСОБА_2 спадщини в цілому.

З наведених підстав апелянт вважає
рішення суду необґрунтованим, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким вимоги позову
задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної
скарги.

Представники відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - ОСОБА_8 заперечила вимоги
апелянта, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження позивач ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.7,6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась
спадщина, яка складається з 1/2 частини
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1

26 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Косівської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом на
вищевказане спадкове майно (а.с.80).

Згідно постанови державного нотаріуса
Косівської районної державної
нотаріальної контори від 26 березня2014
року видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право
на спадщину за законом на 1/2 частини
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1 в м. Косів затримано, у зв'язку з
тим, що реєстраційною службою
Косівського районного управління
юстиції 14.03.2013 року за №349516
зареєстровано арешт на дане
будинковолодіння (а.с.82)

Вказана обставина стала причиною для
звернення ОСОБА_2 до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів факт прийняття ним
спадщини після смерті спадкодавця -
ОСОБА_6 в порядку і у строки,
встановлені ст.549 ЦК УРСР (який діяв на
час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2
року). Враховуючи те, що ОСОБА_2 протягом
шести місяців з моменту відкриття
спадщини не вчинив дій, які свідчать
про прийняття ним спадщини згідно ст.549
ЦК УРСР, то в силу дії ч.2 ст.533 ЦК УРСР
вважається таким, що відмовився від
спадщини.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в ред. 1963
року, який діяв на момент відкриття
спадщини), для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР, передбачено, що
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття спадщини
(стаття 549 цього Кодексу).

Отже, прийняття спадщини є правом
спадкоємця й залежить виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може
бути виражено фактично, коли
спадкоємець протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
не здійснює дій, що свідчать про намір
прийняти спадщину, або може бути
виражено явно, коли спадкоємець шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору
виражає свою незгоду прийняти
спадщину.

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що 19 січня 1991 року ОСОБА_2
звернувся до Косівської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на
спадкування на спадкове майно, в саме:
автомашину марки ВАЗ-2106, 1977 року
випуску (а.с.73).

30.03.1991 року на вищевказане майно ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
(а.с.78)

Згідно п.122 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Мінюсту УРСР
від 31.10.1975, № 45/5, прийняття і відмова
від спадщини можуть мати місце
відносно всього спадкового майна.
Спадкоємець не вправі прийняти одну
частину спадщини, а від іншої частини
відмовитись. Спадкоємець, який прийняв
частину спадщини, вважається таким, що
прийняв усю спадщину.

Разом з тим, звернення ОСОБА_2 19.01.1991
року до нотаріуса із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадкування на
спадкове майно - автомашину (через 13
років з часу відкриття спадщини) не
може вважатися належним прийняттям
спадщини в розумінні ст.549 ЦК УРСР,
оскільки таку дію спадкоємець вчинив з
пропуском встановленого законом
шестимісячного строку. Тому, виходячи
зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, ОСОБА_2
вважається таким, що відмовився від
спадщини.

Крім того, обставина неприйняття
ОСОБА_2 спадщини після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 встановлена
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 02.08.2011
року, що в силу дії ч.3 ст.61 ЦПК України
має приюдиційний характер та
доказуванню не підлягає.

Так, із змісту ухвали колегії суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду від 02 серпня 2011 року
вбачається, що ОСОБА_2 звертався із
позовом про визнання недійсними
договорів дарування його матір»ю
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_9 житлового
будинку, господарських споруд та
земельної ділянки що знаходяться по
АДРЕСА_1 в м. Косові з тих підстав, що він
після смерті батька прийняв спадщину
та являється співвласником спірного
домоволодіння, однак в задоволенні
його позову відмовлено.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, яке постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, а тому підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від
24 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.