АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8272/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С. О. Доповідач -
Котушенко С.П.Категорія 44
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
виселення з домоволодіння по АДРЕСА_1.
Позивач вказував на те, що 01 червня 2010
року він уклав з ОСОБА_4 попередній
договір, за умовами якого зобов'язався
продати їй земельну ділянку та
домоволодіння за вказаною адресою. З
жовтня 2010 року до листопада 2011 року
відповідачі проживали в зазначеному
будинку, після чого виїхали до Грузії.
Влітку 2012 року ОСОБА_4 повернулася і
знову стала проживати в зазначеному
будинку. Посилаючись на те, що на його
неодноразові вимоги звільнити вказане
приміщення відповідачі не реагують,
позивач просив виселити їх з дітьми з
належного йому домоволодіння.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року
позов щодо виселення відповідачів
задоволено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 16
травня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову в частині виселення
дітей.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 червня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено частково, рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року
змінено, доповнено другий абзац його
резолютивної частини після слів
«виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2» словами
«разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6».
Додаткове рішення від 16 травня 2014 року
скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013
року, як постановленого з порушенням
норм процесуального права та про
ухвалення нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11 грудня 2008
року домоволодіння по АДРЕСА_1
належить позивачеві.

01 червня 2010 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4
попередній договір, за умовами якого
зобов'язався продати їй земельну
ділянку та домоволодіння за вказаною
адресою, після чого відповідачі стали
проживали в зазначеному будинку, а в
листопаді 2011 року виїхали з нього.
Влітку 2012 року ОСОБА_4 повернулася і
знову стала проживати в цьому будинку,
звільнити вказане приміщення не бажає.

Ухвалюючи рішення в частині виселення
ОСОБА_2 з домоволодіння по АДРЕСА_1, суд
виходив з доведеності того, що
відповідачі, в тому числі й ОСОБА_2
проживають в належному позивачеві
будинку, звільнити його не бажають, чим
перешкоджають позивачеві вільно
розпорядитися своїм майном, а тому
підлягають виселенню.

Проте, на порушення вимог ст.ст. 212, 213
ЦПК України, рішення не містить доводів
на підтвердження зроблених висновків
щодо проживання ОСОБА_2 в указаному
будинку.

За загальним правилом, установленим
ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів щодо проживання ОСОБА_2 у
вказаному будинку та необхідності його
виселення. Навпроти, в своїй позовній
заяві ОСОБА_3 вказував на те, що з жовтня
2010 року до листопада 2011 року
відповідачі проживали в зазначеному
будинку, після чого виїхали до Грузії.
Влітку 2012 року ОСОБА_4 повернулася і
знову стала проживати в зазначеному
будинку, здійснює самовільні дії щодо
належного йому майна і звільнити
вказане приміщення не бажає.

З пояснень позивача в суді апеляційної
інстанції встановлено, що з 2011 року
ОСОБА_2 дійсно проживає в Грузії. В
період після повернення його дружини в
спірний будинок і до ухвалення судом
оскарженого рішення ОСОБА_2 іноді
приїздив до своєї см'ї і проживав у
спірному будинку, а потім знову
повертався до Грузії. Після ухвалення
судом оскарженого рішення ОСОБА_2 в
зазначеному будинку не проживають, там
деякий час проживали квартиранти, а
зазаз - знаходяться особи без певного
місця проживання.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
не взяв до уваги наведені обставини,
висновки суду суперечать матеріалам
справи, постановлене судове рішення
підлягає скасуванню в частині
виселення ОСОБА_2 з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
даної частини позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року
в частині виселення ОСОБА_2 скасувати і
в задоволенні даної частини позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Котушенко С.П.

Судді
Петренко І.О.

Романюк М.М.