УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня 2014
року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 15 червня 2006 року на її
користь з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач належним чином рішення суду
не виконує, у зв'язку з чим станом на
01 листопада 2013 року розмір
заборгованості з аліментів складає 7 534
грн 60 коп., що підтверджується
довідкою-розрахунком відділу
державної виконавчої служби
Первомайського міськрайонного
управління юстиції від 15 листопада 2013
року № 22267/12.

Враховуючи викладене та посилаючись на
положення ч. 1 ст. 196 СК України, позивач
просила стягнути з відповідача на її
користь пеню за прострочення сплати
аліментів за період з 01 листопада 2011
року по 01 жовтня 2013 року в розмірі
34 358 грн 02 коп.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 02 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 1791 грн
32 коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня 2014
року рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 02 грудня 2013 року змінено в
частині розміру пені. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 16 014
грн 40 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вказане рішення
апеляційного суду та направити справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду в повній
мірі таким вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відповідач належним чином не виконує
рішення суду про стягнення з нього
аліментів на неповнолітню дитину, у
зв'язку з чим за період з листопада 2011
року по жовтень 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 7 534 грн 60
коп., тому з відповідача на користь
позивача підлягає сплаті пеня в
розмірі 1 % від розміру несплачених
аліментів за кожен день прострочення
відповідного місяця в загальному
розмірі 1791 грн 32 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині розміру пені, апеляційний
суд, виходив з того, що розмір пені
вираховується шляхом множення 1 % на
кожен день прострочення до погашення
заборгованості або до періоду, який
охоплюють позовні вимоги, тому розмір
пені, яка підлягає стягненню з
відповідача, повинен становити 16 014 грн
40 коп.

Однак з таким висновком апеляційного
суду в повній мірі погодитись не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Судами встановлено, що рішенням
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 15 червня 2006
року на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4
стягнуто аліменти на неповнолітнього
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, до досягнення
дитиною повноліття.

Відповідач належним чином рішення суду
не виконує, у зв'язку з чим станом на 01
листопада 2013 року розмір
заборгованості з аліментів складає
7 534 грн 60 коп., що підтверджується
довідкою-розрахунком відділу
державної виконавчої служби
Первомайського міськрайонного
управління юстиції від 15 листопада 2013
року № 22267/12.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 05 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
- повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Такі висновки викладені в постановах
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року в справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня
2014 року в справі №6-149цс14, які
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
при визначені розміру пені, яка
підлягає стягненню з відповідача, на
вищевказані вимоги закону, роз'яснення
Пленуму та висновки Верховного Суду
України уваги не звернув.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині розміру
пені, в порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК
України вищевказані положення закону
та висновки Верховного Суду України
залишив поза увагою, в своєму рішенні
не навів конкретний розрахунок пені,
виходячи з суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним
судом допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
рішення апеляційного суду не можна
вважати законним та обґрунтованим,
тому воно підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко