АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у І інстанції: Хоменко О.Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого
Корчевного Г.В.,

Суддів
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 травня 2014
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
додаткових витрат на дитину,-

УСТАНОВИЛА:

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 травня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Києва, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, працюючого в ТОВ «Інститут
проблем захисту конкуренції» (03057,
м.Київ, вул. Металістів,17, к.401) на посаді
юриста на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженки м.Києва, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_1, додаткові витрати на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
в розмірі 700 (семисот) грн. щомісячно,
починаючи з 01.10.2013 року і до
повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Києва, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, працюючого в ТОВ «Інститут
проблем захисту конкуренції» (03057,
м.Київ, вул. Металістів,17, к.401) на посаді
юриста на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженки м.Києва, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_1, додаткові витрати на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
за період з 21.01.2013 року по 28.09.2013 року в
сумі 9549 (дев`ять тисяч п'ятсот сорок
дев`ять) грн. 24 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог- відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Києва, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, працюючого в ТОВ «Інститут
проблем захисту конкуренції» (03057,
м.Київ, вул. Металістів,17, к.401) на посаді
юриста на користь держави судовий збір
в розмірі 121 ( сто двадцять одна) грн 80
коп.

Не погодившись із зазначеним
рішенням суду ОСОБА_1подав апеляційну
скаргу та посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
неправильне застосування норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що заперечує проти визнання
додатковими витратами на лікування
дитини витрати, понесені в приватній
клініці, оскільки вона працює на
комерційній основі, а лікування в
Україні, відповідно до Конституції
України, є безкоштовним.

Апелянт вважає, що оскільки
за рішеннями суду він вже сплачує
п'ятдесят відсотків своєї заробітної
плати як аліменти, та керуючись
вимогами ст. 70 Закону України «Про
виконавче провадження», суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку про розмір відрахування із
заробітної плати 700 грн. як додаткові
витрати на дитину.

Зазначає, що з рішення не зрозуміло,
які саме витрати враховано, а які ні,
оскільки заперечує проти витрат, які
документально не підтверджені.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Згідно ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах
на дитину, що викликані особливими
обставинами ( розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків
у додаткових витратах на дитину в
разі спору визначається за рішенням
суду з урахуванням обставин, що
мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися післяїх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Судом першої інстанції
встановлено, що сторони перебували у
шлюбі, від якого мають малолітню
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від15.03.2013року
шлюб між сторонами було розірвано.

На підставі рішення
Голосіївського районного суду
м.Києва від 01.07.2013 року з відповідача
стягнуто на користь позивача
аліменти на утримання дитини в
розмірі Ѕ частини всіх видів
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 31.10.2013 року
з відповідача стягнуто на користь
позивача аліменти на її утримання в
розмірі Ѕ частини усіх видів
заробітку на весь час проживання з
дитиною-інвалідом та опікуваннянею.

ОСОБА_3перебуває на обліку у
невролога з діагнозом: ДЦП, спастична
диплегія, затримка психомовного
розвитку, і згідно консультативного
висновку лікаря-невролога
Національної дитячої спеціалізованої
лікарні «Охмадит» їй рекомендовано:
спостереження та реабілітація в
Центрі для дітей з органічним
ураженням нервової системи МОЗ
України, препарати гліцин (гліцисед
КМП), Магне В6, кальцію гліцерофосфат,
масаж розслаблюючий та зміцнюючий,
плавання, ЛФК тощо.

Згідно виписок з історії
хвороби ОСОБА_3, вона проходила курси
інтенсивної нейрофізіологічної
реабілітації в реабілітаційному
центрі «Еліта» м.Львів в період з
21.01.2013 року по 01.02.2013 року та з 15.04.2013
року по 26.04.2013 року.

За лікування в центрі у період з
21.01.2013 року по 01.02. 2013 року позивачем
сплачено 5995 грн. згідно квитанції до
прибуткового касового ордера від
23.01.2013р. З пояснень позивача вбачається,
що 1798 грн. із сплаченої суми були
повернуті їй, як залишок
невикористаних коштів.

Як вбачається з копії проїзного
документа на пасажирськийпотяг
Львів-Київ на 29.01.2013р., позивачем
сплачено вартість проїзду від міста
лікування дитини до м.Києва в розмірі
151 грн 70 коп.

За лікування в центрі в період
з 15.04.2013 року по 26.04.2013 року позивачем
сплачено 4796 грн, що підтверджується
актом про надання медичних послуг №400
від 26.04.2013 року.

Квитки з м.Києва до м.Львів і у
зворотньому напрямку коштували 674
грн 54 коп (337 грн 27 коп + 337 грн 27 коп), що
підтверджується копіями проїзних
документів.

03.03.2013 р. позивачкою було придбано
для дитини босоніжки «Карина», які
згідно наданої роздруківки з сайту є
ортопедичним взуттям. Вартість
взуття становить440 грн,що
підтверджується копією товарного
чеку від 03.03.2013 року.

Як видно з копій фіскальних
чеків від 14.04.2013 року та від 30.04.2013
року, позивачем були придбані в
аптечних пунктах медичні препарати
кальцію гліцерофосфат, Магне В6 на суму
57 грн та розчин сомазина на суму 626
грн 25 коп.

В подальшому за курс лікування
дитини у в Медичному реабілітаційному
центрі «Здоров`я» м.Новоазовськ в
період з 15.07.2013 року по 27.07.2013 року
позивачем було сплачено 6500 грн, що
підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордера №301 від
26.07.2013 року. Вартість проїзду з
м.Києва до м.Маріуполь та у зворотному
напрямку становить 1093 грн 56 коп ( 847 грн
45 коп+246 грн 11 коп), про що свідчать
копії проїзних документів на 14.07.2013
року тана26.07.2013року.

Крім того, в період з 16.09.2013 року
по 28.09.2013 року ОСОБА_3проходила курс
лікування уМіжнародній клініці
відновного лікування м.Трускавець, що
підтверджується випискою з історії
хвороби дитини.

Вартість квитків до м.Трускавець
і в зворотному напрямку становить 397
грн 42 коп (202 грн 19 коп+ 195 грн 23 коп), що
підтверджується копіями проїзних
квитків

Вартість забору аналізів крові в
лабораторії «Сінево»згідно
фіскального чеку від 10.09.2013 року
становить 165 грн.

З довідки Інституту проблем
захисту конкуренції №4 від 21.11.2013 року
за підписом виконуючого обов'язки
директора С.А. Галузинського
вбачається, що відповідач працює в
інституті на посаді юриста, і його
заробітна плата в період з серпня по
жовтень 2013 року становила 2000 грн. На
підставі наказу від 30.10.2013 року та
штатного розпису від 01.11.2013року
нарахована заробітна плата
відповідача складатиме 1250 грн. Після
утримання всіх необхідних податків
до виплати йому буде належати 1110 грн
27 коп. Інших доходів відповідача
судом не виявлено.

З копій фіскальних чеків,
наданих відповідачем, вбачається, що
в період з лютого по травень 2014 року
ним здійснювались перекази в рахунок
сплати аліментів позивачу в сумі 573
грн 60 коп щомісячно.

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що в матеріалах справи є
належні докази того, що у період з
січня по жовтень 2013 року позивачем
понесено витрат на лікування дитини
на суму 19098 грн 47коп., тому з
відповідача на користь позивача має
бути стягнута Ѕ частина фактично
понесених нею додаткових витрат на
дитину, викликаних її хворобою,
передбачених ст.185 СК України,
враховуючи рівність прав та
обов'язків батьків щодо дитини, в
розмірі 9549 грн 24 коп (19098 грн 47 коп : 2).

Таким чином, доводи апеляційної
скарги відносно того, що суд першої
інстанції не зазначив, які саме суми
було враховано в судовому рішенні, не
знайшли підтвердження матеріалами
справи.

Суд першої інстанції також,
враховуючи стан здоров`я дитини, яка
потребує постійного лікування та
вжиття реабілітаційних заходів,
вважав за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
додаткові витрати на утримання
дитини в розмірі 700 грн щомісячно,
враховуючи потреби дитини, що носять
постійний характер, а також
матеріальне становище відповідача.

Колегія суддів, враховуючи доводи
апеляційної скарги, з таким рішенням
суду першої інстанції частково не
погоджується з огляду на наступне.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено судам,
що вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я,

матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх

дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж

зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При
цьому необхідно мати

на увазі, що зміна законодавства в
частині визначення мінімального

розміру аліментів на одну дитину не є
підставою для перегляду

постановлених раніше судових рішень
про їх стягнення. Що ж до

максимального розміру аліментів, які
стягуються з боржника, то

відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України
від 21 квітня 1999 р.

N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження"
він не повинен

перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів
визначено у ст.74 Закону "Про

виконавче провадження" ( 606-14 ), а також
у статтях 194 - 197,274 СК ( 2947-14 ).

Звернуто увагу судів на те, що до
передбаченої ст. 185 СК

(2947-14) участі в додаткових витратах на
утримання дитини, викликаних
особливими обставинами (розвитком її
здібностей,хворобою,каліцтвом тощо),
можна притягати лише батьків. У цих
випадках ідеться про фактично зазнані
або передбачувані витрати, тому їх
необхідно визначати у твердій грошовій
сумі.

При одночасному розгляді
вимог про стягнення аліментів і

додаткових витрат їх має бути
визначено у рішенні окремо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК
України, в матеріалах справи наявні
належні докази, що підтверджують
понесені позивачем витрати, які були
сплачені на лікування малолітньої
дитини.

З огляду на вказане, колегія
суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
додаткові витрати слід стягнути з
1.10.2013 року і до повноліття дитини, так
як витрати, понесені позивачем до
01.10.2013 року, слід стягнути разово, та
відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в сумі 121 грн 80 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
в частині зменшення суми стягнення
грошових коштів, понесених позивачем
до 01.10.2013 року, колегія суддів вважає не
обґрунтованими, відповідно не
знаходить підстав зменшити розмір
разово стягнутої суми.

При цьому колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1 щодо незаконності
рішення в частині розміру щомісячного
стягнення додаткових витрат на дитину,
оскільки, згідно ст. 70 Закону України
«Про виконавче провадження», якою
встановлено обмеження розміру
відрахувань із заробітної плати,
загальний розмір усіх відрахувань
під час кожної виплати заробітної
плати не може перевищувати п'ятдесят
відсотків заробітної плати, що має
бути виплачена працівнику, у тому
числі в разі відрахування за
кількома виконавчими документами. Це
обмеження не поширюється на
відрахування із заробітної плати в
разі відбування боржником покарання
у виді виправних робіт і стягнення
аліментів на неповнолітніх дітей.
У таких випадках розмір відрахувань
із заробітної плати не може
перевищувати сімдесяти відсотків.

Колегія суддів зазначає, що
висновок суду першої інстанції щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача додаткових витрат на
утримання дитини в розмірі 700 грн
щомісячно, враховуючи потреби дитини,
що носять постійний характер, а
також матеріальне становище
відповідача, є необґрунтованим щодо
розміру суми щомісячного стягнення,
оскільки визначення суми стягнення
ґрунтується на припущеннях відносно
розміру доходу ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення в цій
частині, суд першої інстанції
необгрунтовано виходив з того, що дохід
відповідача з моменту подання
позивачем позову, а саме з серпня 2013
року, був штучно занижений, та при
цьому суд не взяв до уваги надані як
доказ звіти про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів ТОВ «Інститут
проблем захисту конкуренції» за
вересень-грудень 2013 року,
витребуваних судом за клопотанням
представника позивача.

Суд першої інстанції також не
звернув увагу, що рішенням
Голосіївського районного суду м.Києва
від 01.07.2013 року з відповідача
стягнуто на користь позивача
аліменти на утримання дитини в
розмірі Ѕ частини всіх видів
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, а рішенням
Голосіївського районного суду
м.Києва від 31.10.2013 року з відповідача
стягнуто на користь позивача аліменти
на її утримання в розмірі Ѕ частини
усіх видів заробітку на весь час
проживання з дитиною-інвалідом та
опікування нею.

Таким чином, оскільки
відповідач за рішеннями суду вже
сплачує п'ятдесят відсотків своєї
заробітної плати як аліменти,
керуючись вимогами ст. 70 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно якої розмір відрахувань із
заробітної плати не може
перевищувати сімдесяти відсотків,
колегія суддів вважає необхідним
змінити рішення суду першої інстанції
в частині розміру щомісячного
стягнення додаткових витрат на дитину
з фіксованої суми 700 грн. до 20 %
відрахувань з заробітної плати
відповідача.

За наведених обставин суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення додаткових витрат на дитину
є обґрунтованим, однак підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти, належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про часткову
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції у цій справі, що є наслідком
для його зміни.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 та 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 травня 2014
року в частині стягнення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
працюючого в ТОВ «Інститут проблем
захисту конкуренції» (03057, м.Київ, вул.
Металістів,17, к.401) на посаді юриста на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки
м.Києва, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1, додаткові витрати на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
в розмірі 700 (семисот) грн. щомісячно,
починаючи з 01.10.2013 року і до
повноліття дитини - змінити шляхом
зменшення суми в розмірі 700 (семисот)
грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2013 року
і до повноліття дитини до суми в
розмірі 20 % відрахувань з заробітної
плати починаючи з 01.10.2013 року і до
повноліття дитини.

В іншій частині рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 26 травня 2014 року- залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: