У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 25 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду
з указаним позовом, посилаючись на те,
що 25 липня 2006 року між ним та
відповідачем укладено кредитний
договір на суму 2 925 грн зі сплатою 25,08%
річних. Посилаючись на неналежне
виконання позичальником умов
кредитного договору, просив суд
стягнути з останнього на його користь
заборгованість у сумі 33 051
грн 66 коп.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 28
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 25 червня 2014 року, позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 14 440 грн 86
коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені,
обґрунтовано виходив із того, що позов
подано в межах позовної давності.
Встановивши, що розмір нарахованої
банком пені значно перевищує розмір
заборгованості, суди дійшли
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог банку в цій
частині та зменшення розміру пені.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 28
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 25
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко