Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2014 р.
м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань №14,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції та Попової
Ліліани Вікторівни про скасування
арешту, -

В С Т В Н О В И В

Позивач подав до суду позовну заяву,
в якій просить скасувати арешт на
автомобіль марки «GEEL Y MKL.51, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який був
накладений постановою державного
виконавця Першого Суворовського
відділу ДВС Одеського міського
управління юстиції Бабічем В.І., 21
травня 2014 року, при здійснені
виконавчих дій по виконавчому
провадженню №22947817.

В обґрунтування свого позову, він
посилався на те, що 25 листопада 2010 року,
Першим Суворовським відділом ДВС
Одеського міського управління юстиції,
на підставі виконавчого листа №2-3732/10,
виданого Суворовським районним судом
м. Одеси, було відкрито виконавче
провадження №ЄДРВП-22947817 про стягнення
з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5
у розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку та додаткові витрати в
розмірі 400 гривень щомісяця, починаючи
з 07 квітня 2010 року і до повнолітня сина,
а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

21 травня 2014 року, постановою
державного виконавця в рамках
зазначеного виконавчого провадження
було накладено арешт на все його майно,
в тому числі і на зазначений вище
автомобіль.

У зв'язку з тим, що він в
добровільному порядку постійно надає
допомогу своєму сину, стягувач ОСОБА_3,
09 грудня 2014 року подала до державної
виконавчої служби заяву про повернення
їй виконавчого листа та з проханням
зняття усіх обмежень пов'язаних з його
виконанням.

Постановою державного виконавця від
09 грудня 2014 року, виконавчий лист був
повернутий стягувачу. Однак, державний
виконавець відмовився зняти обмеження
щодо його майна, про що він зазначив у
листі за №92274 від 10 грудня 2014 року,
посилаючись на п.5 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» та
рекомендував йому звернутися до суду.

Тому просить, на підставі ст. 391 ЦК
України, ст. 60 п.5 Закону України «Про
виконавче провадження», його позовні
вимоги задовольнити.

Позивач в судове засідання не
прибув, подавши до загальної
канцелярії суду письмову заяву про
повну підтримку свого позову та з
проханням розглянути справу без його
участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не прибула, подавши до
загальної канцелярії суду письмову
заяву про повне визнання позовних
вимог та їх обґрунтувань і просила
розглянути справу без її участі.

Відповідач Перший Суворовський
відділ ДВС Одеського міського
управління юстиції в судове засідання
не прибув. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлялися в
порядку, встановленому законом,
замовною поштою. Причини неявки суду не
повідомили.

Вивчив матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Суворовського районного суду міста
Одеси від 21 жовтня 2010 року, з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3, були стягнуті аліменти
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів
його заробітку щомісяця та додаткові
витрати в розмірі 400 гривень щомісяця,
починаючи з 07 квітня 2010 року і до
повноліття сина, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_1
року. На підставі зазначеного рішення,
08 листопада 2010 року, Суворовським
районним судом м. Одеси ОСОБА_3 був
виданий виконавчий лист №2-3732/10, який
вона подала до Першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
для організації примусового виконання
рішення суду (л.с. №6).

25 листопада 2010 року, Першим
Суворовським відділом ДВС Одеського
міського управління юстиції, на
підставі вказаного виконавчого листа,
було відкрито виконавче провадження за
№ ЄДРВП-22947817.

Постановою державного виконавця
Першого Суворовського відділу ДВС
Одеського міського управління юстиції
Бабічем В.І., в забезпечення виконання
рішення суду, 21 травня 2014 року було
винесено Постанову про накладення
арешту на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_1, в тому числі і на
автомобіль «GEEL Y MKI.5L, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується повідомленням РЕВ №2
УДАІ УМВС України в Одеській області
від 10 червня 2014 року (л.с. №№12, 18).

09 грудня 2014 року, на підставі заяви
стягувача ОСОБА_3 та норм ст. 47 ч.1.п.1, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження», зазначений вище
виконавчий лист, був їй повернутий, про
що державним виконавцем було ухвалено
Постанову (л.с. №8).

Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», якою
передбачено, що у разі закінчення
виконавчого провадження (крім

направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу

державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення

про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Таким чином, враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що у зв'язку
із поверненням виконавчого листа
стягувачу ОСОБА_3, виконавче
провадження за виконавчим листом №2-3732
від 08 листопада 2010 року, не завершилося,
тому державний виконавець Бабіч В.І.
правомірно не скасував арешт з майна
ОСОБА_1, роз'яснивши його право на
звернення до суду на підставі ст. 60 ч.5
Закону України «Про виконавче
провадження», надавши листа за №92274 від
10 грудня 2014 року (л.с. №7).

Згідно ст. 60 ч.5 зазначеного Закону,
арешт з майна чи коштів може бути
знятий за рішенням суду у всіх інших
випадках незавершеного виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 391 ЦК України -
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3
немає ніяких матеріальних претензій до
позивача ОСОБА_1, пов'язаних з сплатою
аліментів на утримання їхнього
неповнолітнього сина, що
підтверджується її письмовою заявою,
поданою до державної виконавчої служби
(л.с. №11), постановою державного
виконавця (л.с. №13) та її письмовою
заявою, поданою за загальної
канцелярії суду по даній справі, суд
вважає, що є усі підстави, передбачені
законом, для задоволення позову та
скасування арешту на вказаний вище
автомобіль, що на праві власності
належить позивачу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 222 ЦПК
України, ст. 391 ЦК України, ст. 60 ч.5
закону України «Про виконавче
провадження», суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль «GEEL Y
MKI, 5L, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, що на праві власності належить
ОСОБА_1, накладений Постановою
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Бабічем В.І., 21
травня 2014 року по виконавчому
провадженню №22947817.

Копію рішення направити сторонам по
справі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів через Суворовський
районний суд м. Одеси.

Суддя: