Номер провадження: 22-ц/785/2308/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Затоківської селищної ради про
зобов'язання виконати умови мирової
угоди про безоплатну передачу у
власність частини земельної ділянки,
третя особа: ОСОБА_4, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
заочне рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 05 червня 2013 року,

встановила:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що під час розгляду цивільної
справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, СК
«Рассвет» про визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним рішення правління
садівничого кооперативу та звільнення
земельної ділянки та садового будинку,
сторони уклали мирову угоду, за умовами
якої ОСОБА_3 зобов'язався після
приватизації земельної ділянки
подарувати 1/2 частину земельної
ділянки ОСОБА_6

Ухвалою Білгород-Дністровського
міського суду Одеської області від 10
травня 2000 року було затверджено мирову
угоду, укладену між ОСОБА_2, який діяв на
підставі довіреності від імені ОСОБА_6
та ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_3 після
приватизації земельної ділянки
АДРЕСА_1, зобов'язався подарувати
половину земельної ділянки зі сторони
залізниці, залишивши ОСОБА_3 вихід до
моря, а ОСОБА_6 вихід до траси.

Після передачі ОСОБА_6 1/2 частини
земельної ділянки сторони
зобов'язалися не чинити жодних
перешкод в користуванні кожним своєю
часткою земельної ділянки. У зв'язку з
чим, провадження у справі було закрито.

10 листопада 2003 року Затоківською
селищною радою був виданий державний
акт на право власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,084 га
для ведення садівництва в садівничому
кооперативі «Рассвет» на території
Затоківської селищної ради.

На кінець грудня 2003 року були готові
усі без виключення правовстановчі
документи на зазначену земельну
ділянку, в тому числі і документи щодо
конкретного розділу земельної ділянки
в натурі (на місцевості) на дві рівні
частини, як це було передбачено умовами
затвердженої судом мирової угоди від 10
травня 2000 року.

Проте, ОСОБА_3 став затягувати
посвідчувати у нотаріуса договір
дарування 1/2 частини земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
унеможливило посвідчити у нотаріуса
договір дарування частини земельної
ділянки на його користь.

З урахуванням зазначеного, позивач
просив зобов'язати ОСОБА_3 виконати
умови укладеної ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мирової угоди від 10
травня 2000 року, затвердженої ухвалою
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 10 травня 2000 року,
щодо передачі безоплатно у власність
ОСОБА_2, як правонаступника свого
померлого батька, 1/2 частину земельної
ділянки АДРЕСА_2, розміром 0,042 га із
загальної площі 0,084 га для ведення
садівництва, що розташована в
садівничому кооперативі «Рассвет» на
території Затоківської селищної ради
м. Білгород-Дністровського Одеської
області.

Заочним рішенням Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 05 червня 2013 року
позов ОСОБА_2 було задоволено в повному
обсязі.

Зобов'язано ОСОБА_3 виконати умови
укладеної ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, мирової угоди від 10 травня
2000 року, затвердженої ухвалою
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 10 травня 2000 року у
справі № 2-962/2000, щодо передачі
безоплатно у власність ОСОБА_2, як
правонаступника свого померлого
батька, 1/2 частину земельної ділянки
АДРЕСА_2, розміром 0,042 га із загальної
площі 0,084 га, для ведення садівництва,
що розташована в садівничому
кооперативі «Рассвет», на території
Затоківської селищної ради м.
Білгород-Дністровського Одеської
області.

Ухвалою Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 листопада 2013 року заява ОСОБА_3
про перегляд заочного рішення від 05
червня 2013 року залишена без
задоволення.

Зазначене заочне рішення суду оскаржує
в апеляційному порядку представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову позивачу
задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із
доведеності заявлених позовних вимог
позивача, як правонаступника прав та
обов`язків померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6Я, який за мировою угодою від 10
травня 2000 року, затвердженою Білгород -
Дністровським міським судом Одеської
області набув право на укладення з
ОСОБА_3 договору дарування 1/2 частки
земельної ділянки, яка після
приватизації спірної земельної
ділянки площею 0,084 га та отримання 10
листопада 2003 року державного акту
стала належати на праві власності
ОСОБА_3

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті спадкодавця
можна успадкувати тільки майно, право
власності на яке було набуте згідно
діючого законодавства.

Отже, умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не
входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема: особисті
немайнові права; права та обов'язки
особи як кредитора або боржника,
передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 608 ЦК України, зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою. Зобов'язання
припиняється смертю кредитора, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з особою
кредитора.

Відповідно до ст. 269 ЦК України,
особисті немайнові права належать
кожній фізичній особі від народження
або за законом. Особисті немайнові
права фізичної особи не мають
економічного змісту. Особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитися від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав. Особистими немайновими
правами фізична особа володіє довічно.

Згідно ст. 270 ЦК України перелік
особистих немайнових прав, які
встановлені Конституцією України, цим
Кодексом та іншим законом, не є
вичерпним.

Стаття 271 ЦК України передбачає, що
зміст особистого немайнового права
становить можливість фізичної особи
вільно, на власний розсуд визначати
свою поведінку у сфері свого
приватного життя.

Аналіз зазначених норм права дозволяє
зробити висновок про те, що право на
укладення договору є особистим
немайновим правом, не може бути
виконане іншою особою і спадкуванню не
підлягає.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що ухвалою Білгород -
Дністровського міського суду Одеської
області від 10 травня 2000 року у справі №
2-962/2000 була затверджена мирова угода,
укладена 10 травня 2000 року поміж ОСОБА_2,
який діяв на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
згідно якої ОСОБА_3 взяв на себе
обов`язок після приватизації земельної
ділянки АДРЕСА_1 в садівничому
кооперативі «Рассвет» на Косі-Затока
Затоківської селищної ради м.
Білгород-Дністровського Одеської
області подарувати половину земельної
ділянки зі сторони залізниці,
залишивши ОСОБА_3 вихід до моря, а
ОСОБА_6 вихід до траси.

Після передачі ОСОБА_6 1/2 частини
земельної ділянки сторони
зобов`язалися не чинити жодних
перешкод у користуванні кожним своєю
часткою земельної ділянки.

10 листопада 2003 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право приватної
власності на землю, виданий на підставі
3 сесії ХХVІ скликання Затоківської
селищної ради народних депутатів м.
Білгород - Дністровського Одеської
області від 17.05.2002 року № 47 на земельну
ділянку площею 0,084 га, розташованої на
території Затоківської селищної ради
СК «Рассвет», діл. АДРЕСА_1 для ведення
садівництва.

В грудні 2003 року Одеською регіональною
філією Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» на замовлення
ОСОБА_3, від імені якого діяла за
довіреністю від 20.11.2003 року жінка
позивача - ОСОБА_7, була розроблена та
складена план-схема поділу земельної
ділянки в рівних частках для
подальшого відчуження ОСОБА_3 1/2 частки
зазначеної земельної ділянки шляхом
укладення з ОСОБА_6 договору дарування,
обумовленого мировою угодою від 10
травня 2000 року.

Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договір
дарування між собою не укладали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Стаття 243 ЦК України (в редакції Закону
1963 року) передбачає, що за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

Згідно ст. 244 ЦК України (в редакції
Закону 1963 року), договір дарування на
суму понад 500 карбованців, повинен бути
нотаріально посвідчений. До договорів
дарування нерухомого майна
застосовуються правила статті 227 і
цього Кодексу.

Таким чином, норми, яка б регулювала
обов`язок дарувальника передати
дарунок обдаровуваному в майбутньому
через певний строк (у певний термін) або
у разі настання відкладальної
обставини в ЦК в редакції 1963 року не
існувало.

Відповідно до ст. 723 ЦК України
договором дарування може бути
встановлений обов'язок дарувальника
передати дарунок обдаровуваному в
майбутньому через певний строк (у
певний термін) або у разі настання
відкладальної обставини. У разі
настання строку (терміну) або
відкладальної обставини, встановлених
договором дарування з обов'язком
передати дарунок у майбутньому,
обдаровуваний має право вимагати від
дарувальника передання дарунка або
відшкодування його вартості. Якщо до
настання строку (терміну) або
відкладальної обставини, встановленої
договором дарування з обов'язком
передати дарунок у майбутньому,
дарувальник або обдаровуваний помре,
договір дарування припиняється.

Судова колегія вважає, що підготовчі
дії до укладення договору дарування,
які виконували сторони в період
листопада - грудня 2003 року,
підтверджують лише намір сторін на
укладення договору дарування і є
шляхом реалізації свого права на
укладення договору дарування.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з дня отримання ОСОБА_3
державного акту на землю, тобто з 10
листопада 2003 року, і до дня смерті
ОСОБА_6, яка наступила 06.01.2004 року,
будь-яких договорів, направлених на
відчуження 1/2 частки спірної земельної
ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не
укладалося та нотаріально не
посвідчувалося.

Відсутність самого факту укладення
договору дарування та його
нотаріального посвідчення, як того
потребує цивільне законодавство,
свідчить про відсутність підстав для
виникнення у ОСОБА_2 права на укладення
з ОСОБА_3 договору дарування в порядку
спадкування за законом, з одного боку, а
також на відсутність підстав для
виникнення у ОСОБА_3 обов`язків щодо
відчуження частки належної йому на
праві власності частки земельної
ділянки, з другого боку.

Зазначені обставини свідчать про те, що
ОСОБА_6 при житті мав лише право на
отримання подарунку від ОСОБА_3, але це
право було його особистим і оскільки
він його не реалізував під час свого
життя, спадщина на нього не відкрилася.

Зі смертю ОСОБА_6 зазначене немайнове
право на отримання подарунку
припинилося.

Тому, висновки районного суду про
доведеність права ОСОБА_2 на отримання
подарунку у вигляді нерухомого майна в
порядку спадкування є помилковими.

Крім того, згідно з положенням п. 3 ч. 1
ст. 3 ЦК України (в редакції Закону 2003
року), однією з загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 ст. 627 ЦК України, передбачає,
що, відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оскільки, ОСОБА_3 не пов'язаний з ОСОБА_2
будь-якими обов'язками, а ОСОБА_2 не є
спадкоємцем права ОСОБА_6 на укладення
з ОСОБА_3 договору дарування, висновки
суду про зобов`язання ОСОБА_3 укласти з
ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частки
спірної земельної ділянки є
безпідставними.

До правовідносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_3
суд помилково застосував норми
зобов'язального права (ст. ст. 509, 525, 526, 530
ЦК в редакції Закону 2003 року), які
застосуванню до цих правовідносин не
підлягали.

Таким чином, суд першої інстанції у
порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
надав встановленим обставинам невірну
оцінку, на вказані положення закону
уваги не звернув, не визначився із
характером спірних правовідносин та
правовими нормами, що підлягали
застосуванню. В ході розгляду даної
справи судом не дотримано вимог ч. 4 ст.
10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу призвело до
поверхневого вирішення спору.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 05 червня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Затоківської селищної ради про
зобов'язання виконати умови мирової
угоди про безоплатну передачу у
власність частини земельної ділянки,
третя особа: ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева