У х в а л а

22 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Гончара В.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, яка діє від
імені ОСОБА_4, про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на дитину та додаткових
витрат на навчання дитини,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що з 24 вересня 1994 року по 26 травня
2009 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився
син - ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу
дитина залишилась проживати з
позивачем та з 17 вересня 2009 року
проживає в м. Мінську Республіки
Білорусь. Позивач зазначала, що між
сторонами була домовленість про сплату
аліментів до 18 вересня 2010 року, після
вказаної дати відповідач ухиляється
від обов'язку з утримання дитини, яка
перебуває на повному утриманні
позивача. Враховуючи викладене, ОСОБА_4
просила стягнути на її користь з
відповідача аліменти на утримання
неповнолітнього сина в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу), але не
менше 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на місяць, починаючи з 19 листопада 2013
року до повноліття дитини. Крім того,
позивач просила стягнути з відповідача
додаткові витрати на утримання сина в
розмірі 1909 грн, пов'язані з навчається
дитина на математичних курсах у період
з вересня 2013 року по січень 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 липня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4
аліменти на неповнолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу), але не
менше 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на місяць, починаючи з 19 листопада 2013
року до повноліття дитини. В решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та ухвалою апеляційного
суду, ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4,
подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 липня 2014 року.

25 листопада 2014 року ОСОБА_3, яка діє від
імені ОСОБА_4, звернулась до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 182, 191 СК України, заявник
послалась та додала копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року та від 17
вересня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, копії ухвал
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року та від 17
вересня 2014 року, не вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, оскільки
вищевказані рішення суду касаційної
інстанції ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
дитину та додаткових витрат на
навчання дитини, за заявою ОСОБА_3, яка
діє від імені ОСОБА_4, про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О. Кузнєцов

Судді:

В.П. Гончар

Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник