Справа № 349/1713/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2583/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за поданням головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Рогатинського районного управління
юстиції, яке погоджено з начальником
відділу державної виконавчої служби,
про тимчасове обмеження керівника
боржника ТзОВ "Рогатинська нафтобаза" -
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов'язань, визначених
виконавчими документами за
апеляційною скаргою начальника
відділу ДВС Рогатинського районного
управління юстиції - Щербія М.П. на
ухвалу Рогатинського районного суду
від 11 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рогатинського районного суду
від 11 листопада 2014 року відмовлено у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Рогатинського районного управління
юстиції, яке погоджено з начальником
відділу державної виконавчої служби,
про тимчасове обмеження керівника
боржника ТзОВ "Рогатинська нафтобаза" -
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов'язань, визначених
виконавчими документами.

В апеляційній скарзі начальник відділу
ДВС Рогатинського районного
управління юстиції - Щербій М.П.
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин
справи, які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування норм
процесуального права. У зв'язку з цим,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою подання головного державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Рогатинського
районного управління юстиції
задовольнити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом не взято до уваги розмір
зобов'язань боржника, які перебувають
на виконанні в державній виконавчій
службі, а саме: на користь ПАТ
"Кредобанк" - 2600858 грн. 71 коп., а також 260085
грн. 87 коп. виконавчого збору на користь
держави; на користь
аварійно-рятувального загону
спеціального призначення ДСНС України
в Івано-Франківській області - 6125 грн. 45
коп. та 612 грн. 45 коп. - виконавчого збору;
на користь ТзОВ "Золотий екватор" - 22519
грн. 70 коп. та 2251 грн. 97 коп. виконавчого
збору; а також витрати виконавчого
провадження, понесені відділом ДВС
Рогатинського РУЮ. Таким чином, за
боржником існують невиконані
зобов'язання, а керівник боржника
юридичної особи повинен сприяти
виконанню даних зобов'язань. У
встановлений державним виконавцем
термін боржником зобов'язання не
виконано.

Державним виконавцем до суду було
подано докази, які підтверджують ту
обставину, що боржник ухиляється від
виконання зобов'язань, а саме документи
про перевірку майнового стану
боржника. Право державного виконавця
на звернення з поданням до суду про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон виникає у разі наявності лише
самого зобов'язання та наділяє
державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника або
керівника - боржника юридичної особи у
праві виїзду за кордон. Факт ухилення
підтверджується сукупністю доказів,
які державний виконавець подав до суду
разом із поданням. Крім того, у судовому
засіданні додатково долучено
виконавчий документ про ще одне
невиконане зобов'язання боржника.

На думку апелянта, державним
виконавцем обґрунтовано необхідність
застосування додаткового заходу
впливу з метою забезпечення належного
виконання боржником рішення суду у
вигляді тимчасового обмеження права
виїзду за межі України. Необхідність
обмеження права виїзду існує, оскільки
кошти на рахунках боржника відсутні,
майновий комплекс перебуває в заставі
ПАТ "Кредобанк", а іншого майна за
боржником не виявлено. Даний факт можна
вважати таким, як ухиленням боржника
від виконання зобов'язань, оскільки їх
сума є значною. Обмеження ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України є однією з
обставин, що істотно вплине на
покращення примусового виконання
судового рішення боржником.

Вислухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду
першої інстанції відповідає цим
вимогам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
подання головного державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Рогатинського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження керівника
боржника ТзОВ "Рогатинська нафтобаза" -
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,
суд першої інстанції виходив із того,
що за наявних матеріалів, які долучені
до подання, відсутні достатні докази на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
виконанні головного державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Рогатинського
районного управління юстиції
знаходиться виконавче провадження
серія ВП №43935829, відкрите на підставі
судового наказу №769, виданого 27.06.2014
року Господарським судом
Івано-Франківської області, про
стягнення з ТзОВ "Рогатинська
нафтобаза" на користь
аварійно-рятувального загону
спеціального призначення ДСНС України
в Івано-Франківській області 4298 грн. 45
коп. заборгованості та 1827 грн. -
судового збору.

30 липня 2014 року відкрито виконавче
провадження серія ВП №44218723 про
примусове виконання судового наказу
№795, виданого 01.07.2014 року Господарським
судом Івано-Франківської області, про
стягнення з ТзОВ "Рогатинська
нафтобаза", ТзОВ "Торговий дім"
Рогатинська нафтобаза" на користь ПАТ
"Кредобанк" 2600858 грн. 71 коп. боргу.

28 липня 2014 року відкрито виконавче
провадження серія ВП №44177523 про
примусове виконання судового наказу
№36, виданого 09.01.2014 року Господарським
судом Івано-Франківської області, про
стягнення з ТзОВ "Торговий дім"
Рогатинська нафтобаза" на користь ТзОВ
"Золотий екватор" 3659 грн. 33 коп. пені, 12500
грн. штрафу, 5194 грн. відсотків за
користування чужими грошовими коштами
та 1716 грн. 37 коп. судового збору.

Постановами про приєднання
виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження від 08.08.2014 року
серія ВП №43935829, серія ВП №44177523
виконавчі провадження з примусового
виконання судових наказів №36 і №769
приєднано до зведених виконавчих
проваджень №44459736 та №44375221, які
знаходяться на виконанні відділу
Державної виконавчої служби
Рогатинського районного управління
юстиції.

Згідно ст. 33 Конституції України,
кожному хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав
людини, кожна людина має право вільно
пересуватися й обирати собі місце
проживання в межах любої держави. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну, і
повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Згідно положень ст.6 ЗУ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну",
громадянин України може бути обмежений
у праві виїзду за кордон, якщо відносно
нього діють неврегульовані аліменти,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору у передбачених
законом випадках; якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням - до
виконання зобов'язань (п.5); якщо щодо
нього подано цивільний позов до суду -
до закінчення провадження у справі (п.
8).

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ "Про
виконавче провадження", державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З погляду на значення словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України. Особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України,
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.
(висновки Верховного Суду України,
узагальнення судової практики Про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України від 01.02.2013 року).

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків про
відсутність доказів про те, що ОСОБА_3,
як керівник боржника юридичної особи
ТзОВ "Рогатинська нафтобаза",
ухиляється від виконання судових
рішень. Зокрема, державний виконавець у
своєму поданні не навів доказів того,
що керівник боржника ухиляється від
відвідування ДВС Рогатинського
районного управління юстиції, як то
листи, запрошення або офіційні
документи, які б свідчили про
проведення виконавчих дій в яких
керівник боржника не взяв участь.

Матеріали справи свідчать, що ТзОВ
"Рогатинська нафтобаза" перебуває у
скрутному фінансовому становищі, однак
це не підтверджує, що ОСОБА_3 має намір
ухилятися від виконання судових
рішень.

Твердження державного виконавця про
те, що керівник боржника планує
покинути межі України з метою ухилення
від виконання судового рішення або те,
що обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за
межі України вплине на покращення
примусового виконання судового
рішення не заслуговують на увагу,
оскільки являються голослівними та
такими, що нічим не підтверджені, а
згідно ст.60 ЦПК України, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

По суті, єдине чим державний виконавець
обґрунтував необхідність обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України є
наявність значної заборгованості
підприємства, керівником якого він є на
даний час, що являється явно
недостатнім та таким, що не може
слугувати підставою для суттєвого
обмеження його основоположних прав та
свобод.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у діях ОСОБА_3 відсутній
будь-який умисел на ухилення від
виконання рішень судів, а державний
виконавець не надав жодного доказу на
підтвердження ухилення боржника від
виконання зобов'язання. В той же час,
таке обмеження передбаченого законом
права ОСОБА_3, являється незаконним та
таким, що позбавляє його можливості
вільно пересуватись за власними
потребами.

Окрім іншого, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, зокрема у справі №6-55583ск13
(ухвала від 31.01.2014 року), у справі №
6-51650ск13 (ухвала від 24.01.2014 року).

А тому, колегія суддів приходить до
висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують її законності та
обґрунтованості.

Керуючись ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника відділу
ДВС Рогатинського районного
управління юстиції - Щербія М.П.
відхилити.

Ухвалу Рогатинського районного суду
від 11 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута