Номер провадження: 22-ц/785/8373/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
30.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-3), який збільшила
в ході розгляду справи (а. с. 66) та
просила стягнути з відповідача на її
користь відшкодування моральної шкоди
в розмірі 25 000 грн.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовувала тим, що 23 грудня 2010 року
між нею та відповідачем ОСОБА_4 було
зареєстровано шлюб. Під час спільного
проживання у Данії ОСОБА_4 поводив себе
деспотично, неодноразово бив, навіть
тоді коли вона була вагітною та
застосовував до неї психологічне і
фізичне насильство. Внаслідок таких
дій їй була заподіяна моральна шкода.

В судовому засіданні в суді
першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду, ОСОБА_6 та її представник
просили задовольнити позов у повному
обсязі. Представник відповідача ОСОБА_3
позов не визнав у повному обсязі та
вважав що провадження по справі
підлягає закриттю у зв'язку із
непідсудністю справи Київському
районному суду м. Одеси.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що у
травні 2012 року вона проживала у домі
ОСОБА_4 разом зі своєю дочкою - ОСОБА_6
Під час проживання в домі ОСОБА_4 вона
була неодноразовим свідком сварок її
дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а також фактів
побиття її дочки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що у
травні 2012 року вона стала свідком
конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під час
якого останній тріпав ліве вухо ОСОБА_6

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30.07.2014 року позов ОСОБА_6
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4,
громадянина Данії, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_6,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошові
кошти у розмірі 15 000 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4, громадянина Данії,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на
користь держави грошові кошти у
розмірі 150 гривень в рахунок
відшкодування судового збору. В іншій
частині відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
30.07.2014 року, в якій просить скасувати
рішення суду від 30.07.2014 року та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись
на те, що вважає оскаржуване рішення
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Позивачкою рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні позивачка та її
представник заперечували проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, відповідно до вимог чинного
законодавства, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки та її представника,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої
інстанції виходив з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23
грудня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
було укладено шлюб, який було
зареєстровано у Данії, Калундборг,
управлінням Хаолбаеквей 141 В за
реєстровим № 653.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 звернулася до лікарні внаслідок
її побиття ОСОБА_4 під час її
вагітності, що підтверджується копією
із журналу здоров'я для регіону
Зеландія від 30 травня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у пологовому будинку № 7 в
м. Одесі у ОСОБА_6 народилася донька -
ОСОБА_9.

Після народження доньки ОСОБА_6 разом
із її чоловіком ОСОБА_4 та малолітньою
ОСОБА_9 повернулися до Данії.

По приїзду до Данії ОСОБА_4 продовжував
принижувати та завдавати тілесні
ушкодження своїй дружині - ОСОБА_6, та
Актом судово-медичного дослідження
(обстеження) останній були заподіяні
легкі тілесні ушкодження.

Крім того, факти нанесення ОСОБА_6
тілесних ушкоджень також
підтверджуються фотографіями арк.
справи № 23-34.

Оцінивши всі докази у їх сукупності,
суд першої інстанції дійшов до
висновку, що ОСОБА_6 довела суду факт
нанесення ОСОБА_4 моральної шкоди
внаслідок застосування до неї
психологічного та фізичного
насильства.

Враховуючи ступень неправомірних дій
ОСОБА_4, характеру і об'єму заподіяної
ОСОБА_6 моральної шкоди, з врахуванням
вимог розумності та справедливості,
суд першої інстанції вважав, що позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 15 000 грн., в іншій частині слід
відмовити за безпідставністю.

За таких обставин, суд першої
інстанції, на підставі ст. ст. 16, 23, 269, 270,
275, 360, 1167, 1168 ЦК України, постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», керуючись ст. ст.
10-11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, частково
задовольнив позовні вимоги позивачки,
а також стягнув з відповідача на
користь держави судовий збір в розмірі
150 грн.

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки суд першої
інстанції дійшов до таких висновків
неповно з'ясувавши обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
ґрунтуються на недоведених обставинах,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, та з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Однак позивачкою не доведено ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, якою
керувався суд першої інстанції при
ухвалені оскаржуваного рішення та якою
обґрунтовувала свої позовні вимоги
позивачка, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», із змінами, відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягає: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача без вини
може мати місце лише у випадках,
спеціально передбачених
законодавством.

Проте, позивачкою не доведено, що саме
діями відповідача їй завдано моральної
шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилалася на те, що
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем та проживаючи з ним в
Данії, останній весь цей час вів себе
вкрай деспотично по відношенні до неї,
неодноразово бив її навіть тоді, коли
вона була вагітною, регулярно
застосовував до неї психічне та
фізичне насильство, в зв'язку з чим вона
була змушена повернутися в Україну.

На підтвердження застосування
насильства, нанесення побоїв під час
вагітності позивачкою надано до суду
копію з журналу охорони здоров'я для
регіону Зеландія з перекладом.

Також позивачка вказувала, що після
народження 29.11.2011 року доньки в м. Одесі,
відповідач обманним шляхом тимчасово
вивіз її з донькою в Данію. По приїзду
до Данії з боку відповідача почалися ще
більші насильства і знущання. Після
чергового конфлікту, ініційованого з
боку відповідача, він побив її та її
матір, 1949 року народження, в
присутності дитини. Звернувшись в
поліцію Данії та не отримавши допомоги,
вона разом з донькою та матір'ю
повернулася в Україну і по приїзду
звернулася в органи внутрішніх справ,
щоб зафіксувати побої нанесені
відповідачем.

На підтвердження вказаних фактів
позивачка посилалася та надала до суду:
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи ДІМ Таїровського
ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області від 04.06.2012 року; акт
судово-медичного дослідження № 1641 від
14.06.2012 року; акт судово-медичного
дослідження № 1642 від 14.06.2012 року;
фотографії, відеозапис, а також
посилалася на свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Дослідивши та оцінивши надані
позивачкою докази, судова колегія
дійшла висновку, що надані позивачкою
докази не доводять тих обставин, якими
позивачка обґрунтовує свої позовні
вимоги, що саме діями відповідача їй
завдано моральної шкоди, проти чого
заперечує відповідач, відповідно до
апеляційної скарги.

Так із перекладу копії журналу охорони
здоров'я для регіону Зеландія, на який
посилається позивачка (а. с. 11-12),
вбачається, що відомості стосовно
застосування до позивачки насилля та
сили відповідачем внесені до нього зі
слів позивачки, доказів встановлення
цих фактів (застосування відповідачем
насилля та сили до позивачки) поліцією,
позивачкою не надано. Тому судова
колегія, враховуючи, що відповідачем не
визнається цей факт, критично оцінює
цей доказ, складений зі слів позивачки,
та вважає, що він не може доводити
завдання саме відповідачем моральної
шкоди позивачці.

Крім того, із вказаного журналу
вбачається, що відомості стосовно
позивачки до нього вносилися 30.05.2011
року, а в позовній заяві позивачка
вказує, що фактично проживала разом з
відповідачем вісім місяців, шість з
яких в Данії та нажаль весь цей час
відповідач вів себе вкрай деспотично
по відношенні до неї, неодноразово бив
навіть тоді, коли вона була вагітна та
на підтвердження нанесених побоїв під
час вагітності позивачка посилається
на вказану копію з журналу охорони
здоров'я для регіону Зеландія з
перекладом, проте інших доказів на
підтвердження, обставин, якими
позивачка обґрунтовує свої позовні
вимоги - застосування відповідачем до
неї насилля, сили в період вагітності,
не надає.

Також не доводять обставини, якими
позивачка обґрунтовує свої позовні
вимоги і акти судово-медичного
дослідження № 1641 від 14.06.2012 року та № 1642
від 14.06.2012 року (а. с. 18-22), оскільки
відповідно до даних актів, які
складалися на території України, у
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виявлені легкі
тілесні ушкодження, однак встановлення
хто завдав позивачці ці тілесні
ушкодження до компетенції експерта не
відноситься, а те, що їх завдав
відповідач до вказаних актів внесено
зі слів позивачки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що
вбачається з вказаних актів.

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 04.06.2012 року (а.
с. 17), на яку посилається позивачка,
також обставини викладені зі слів
позивачки, що вбачається з постанови,
будь-які матеріали перевірки, на
підставі яких приймалася вказана
постанова, та які б підтверджували
застосування сили відповідачем до
позивачки, в матеріалах справи
відсутні та позивачкою суду не надані,
а також позивачкою не заявлялося
клопотання про витребування будь-яких
матеріалів перевірки та доказів.

Також судова колегія не може прийняти
до уваги фото надані позивачкою на
підтвердження своїх позовних вимог (а.
с. 23-34), оскільки ці фото не доводять
нанесення тілесних ушкоджень
позивачці саме відповідачем, а
фіксують лише самі тілесні ушкодження,
докази підтвердження змісту тексту під
фото в матеріалах справи відсутні.

Судова колегія не приймає до уваги
також наданий позивачкою як доказ
відеозапис, оскільки суд першої
інстанції на цей доказ не посилався
відповідно до оскаржуваного
відповідачем рішення суду, позивачкою
рішення суду не оскаржується. Крім
того, рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 29.10.2013 року (а. с. 139-141),
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
25.12.2013 року (а. с. 142-144) встановлено, що
наданий позивачкою відеозапис не
містить доказів побиття відповідачем
позивачки, що не підлягає доказуванню
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України та,
на що вказує в апеляційній скарзі
представник відповідача. Позивачка та
її представник в судовому засіданні не
заперечували, що вбачається також із
заперечень на апеляційну скаргу, що
відеозапис, який вона надала на
підтвердження своїх позовних вимог є
тим самим відеозаписом, що
досліджувався судом першої інстанції у
справі, по якій ухвалено рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29.10.2013 року.

Судова колегія критично оцінює покази
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на які
посилався суд першої інстанції,
оскільки, як пояснила в судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
позивачка, вони є її матір'ю та подругою
(кумою), відповідно. Крім того, вказані
свідки не зазначають конкретної дати
коли мали місце ті факти, на які вони
вказують, відповідно до рішення суду
першої інстанції, так само як не
зазначає в позовній заяві і позивачка
конкретної дати тих обставин якими
вона обґрунтовує свої позовні вимоги,
що унеможливлює вважати, що саме ці
обставини, якими позивачка обґрунтовує
свої позовні вимоги, підтверджують
свідки.

Судова колегія не приймає до уваги
також посилання позивачки на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
22.01.2014 року, копія якого додана до
заперечень позивачки на апеляційну
скаргу, стосовно зазначення в ньому, що
під час проживання ОСОБА_6 в будинку
відповідача у Данії, ОСОБА_4 в період
вагітності та після пологів
застосовував до неї силу, бив дружину.

Оскільки, вказане рішення ухвалювалося
по справі про визначення місця
проживання дитини, а при розгляді справ
даної категорії встановлюються
обставини стосовно ставлення батьків
до виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення, а не відносини
між батьками. Крім того, в даному
рішенні не вказано конкретної дати
коли саме мали місце факти
застосування сили відповідачем до
позивачки та її побиття, так само як не
зазначає в позовній заяві і позивачка
конкретної дати тих обставин якими
вона обґрунтовує свої позовні вимоги,
що унеможливлює вважати, що саме ці
обставини, якими позивачка обґрунтовує
свої позовні вимоги, встановленні
вказаним рішенням суду.

Також судова колегія не приймає до
уваги посилання позивачки на пояснення
відповідача суду м. Хольбек, викладені
у вироку суду у справі № ВS 6-700/2012, копія
якого додана до заперечень позивачки
на апеляційну скаргу. Оскільки, з нього
вбачається, що позивачка сама напала на
свою матір та відповідача, коли він
тримав дитину в люльці, відповідач
зазнав насилля та вдарив один раз
позивачку у відповідь, зробивши
відмашку. Крім того, в матеріалах
справи відсутні докази, що саме від цих
дій відповідача, позивачка отримала
тілесні ушкодження, на які вона вказує
в позовній заяві.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що надані позивачкою докази на
підтвердження своїх позовних вимог не
доводять тих обставин, якими позивачка
обґрунтовує свої позовні вимоги.

Також судова колегія приймає до уваги
те, що позивачкою не представлено
доказів звернення нею до поліції Данії
з приводу застосування до неї насилля
та сили відповідачем і встановлення
цих фактів органами поліції.

На підставі наведеного, позовні вимоги
позивачки є недоведеними та
ґрунтуються на припущеннях, а тому не
підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи викладене,
доводи апеляційної скарги, судова
колегія частково погоджується з
доводами апеляційної скарги, і вважає,
що рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30.07.2014 року необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 30.07.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич