Справа № 536/1838/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника
адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договору
таким, що укладений в інтересах сім'ї та
стягнення коштів в солідарному
порядку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
договору таким, що укладений в
інтересах сім'ї та стягнення коштів в
солідарному порядку.

Відповідно до ухвали попереднього
судового засідання від 17 жовтня 2014 року
справа в частині позовних вимог ОСОБА_5
провадженням закрити в зв'язку з
відмовою від позову.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
в позовній заяві посилається, що
рішенням Кременчуцького районного
суду від 25 листопада 2011 року, яке
набрало законної сили 07 лютого 2012 року
було задоволено його позов та стягнуто
з ОСОБА_3 на його користь борг за
договором позики в сумі 193750 грн. В
забезпечення поданого позову судом
було накладено арешт на майно ОСОБА_3, а
саме: на будинки АДРЕСА_1
Кременчуцького району. Державною
виконавчою службою було відкрито
провадження за виконавчими листами по
справі та звернено стягнення на майно
боржника ОСОБА_3, і йому стало відомо, що
рішенням Кременчуцького районного
суду від 22 лютого 2012 року будинок
АДРЕСА_1 на який було накладено арешт
визнано об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та поділено між
відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_6, по ? ч.
кожному. Оскільки на момент
постановлення рішення у вказаній
справі відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_3
перебували в шлюбі і на момент
укладення позики він не був розірваний,
то вважає, що договір позики був
укладений ОСОБА_3 з ним в інтересах їх з
ОСОБА_6 сім'ї і в його присутності, і
метою взяття коштів в борг було
вкладення їх в сімейний бізнес, а саме:
в торгівлю курячими яйцями, який був
оформлений на ОСОБА_3 та який є
основним джерелом доходів цієї сім'ї ,
чим вони разом займаються і до
теперішнього часу.

Просив суд визнати договір позики
укладений ОСОБА_3 з ним на суму 193750 грн.
таким, що укладений в інтересах сім'ї
відповідачів та стягнути з ОСОБА_6 на
його користь кошти в сумі 193750 грн. та
судові витрати в сумі 3470 грн. солідарно
з ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник адвокат
ОСОБА_2 позов підтримали та просили
задовольнити, про обставини та
підстави якого пояснили так, як це
викладено в заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала та просила в його
задоволенні відмовити, посилаючись на
його необґрунтованість та
безпідставність та наголосуючи, що
позивач доказів про те, що договір
позики було укладено в інтересах сім'ї
і що гроші витрачено на потреби сім'ї
не надав.

Відповідач ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явився по невідомій суду
причині, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, з
заявою про відкладення розгляду справи
не звертався, про причину неявки суду
не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, повно
та всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження,
заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
його уповноваженого представника
адвоката ОСОБА_2, уповноваженого
представника відповідача ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4, показання свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_7 судом встановлено
наступне.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах встановлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом встановлено, що 01 квітня 2011
року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 уклали договір
позики грошових коштів, згідно умов
якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 гроші в
сумі 193 750 грн., яка їх отримала та
зобов'язувалася повернути до 12 квітня
2011 року в сумі 38 000 грн., а решту в
термін за домовленістю, що
підтверджується розпискою.

Всупереч вимогам ст.1049 України, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
кількості, яка йому була передана у
строк та в порядку, що встановлені
договором, відповідач ОСОБА_3 кошти не
повернула.

Рішенням Кременчуцького
районного суду від 25 листопада 2011
року, яке набрало чинності, з ОСОБА_3
стягнуто на користь ОСОБА_1 борг за
договором позики в сумі 193750 грн. та
судові витрати в сумі 3470 грн., а всього
197220 грн., яке не виконане, виконавчі
листи перебувають на виконанні в
відділі державної виконавчої служби
Кременчуцького районного управління
юстиції.

Також встановлено, що на день
укладення договору позики ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 перебували в шлюбі,
зареєстрованому районним відділом
ЗАГС м.Гадяч Полтавської області,
актовий запис №54 від 27 квітня 1974 року.

Рішенням Кременчуцького районного
суду від 22 лютого 2012 року, яке набрало
законної сили, було задоволено позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та визнано спільною
сумісною власністю подружжя житловий
будинок з господарськими будівлями в
АДРЕСА_1 Кременчуцького району
Полтавської області та право
власності на 1/2 ч. його за кожним з них.

Ухвалюючи рішення суд виходить із
положень ч.3 ст.61СК України, відповідно
до якої, якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Договором позики від 01 квітня 2011
року на відповідача ОСОБА_6 не
покладається обов'язок його виконання,
що виключає, як наслідок, його
відповідальність за зобов'язаннями
відповідача ОСОБА_3

Крім того, аналіз норм сімейного
законодавства дає підстави для
висновку, що при покладенні обов'язку
на одного з подружжя, який не був
стороною у договорі позики,
доказуванню підлягає укладення
договору позики та отримання позики
для потреб та інтересів сім'ї.

Заявляючи позовні вимоги позивач
виходив тільки з факту перебування
відповідача ОСОБА_6 на час укладення
договору позики у шлюбі з
позичальником ОСОБА_3 Проте належних
доказів про укладення договору позики
в інтересах сім'ї під час розгляду
справи не надав.

Враховуючи наведене, оцінюючи
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що в задоволені позовних
вимог необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позову
відмовлено, то в відповідності до ст.88
ЦПК України суд відмовляє і в стягненні
понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.10, 11,60, 88, 212, 215,218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договору
таким, що укладений в інтересах сім'ї та
стягнення коштів в солідарному
порядку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Кременчуцький районний суд
всіма учасниками процесу на протязі 10
днів з часу його проголошення або
отримання копії рішення особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час його проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК
України скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
повного рішення.

Суддя
С. М. Клименко