Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2621/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

23.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Гайсюка О.В.,

Карпенка О.Л.,

при секретареві - Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог на предмет спору - Кіровоградська
міська рада, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Кіровоградській області,- про знесення
самочинного будівництва за
апеляційною скаргою позивачів на
рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 10 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_9 про
зобов»язання знести самочинно
збудований фундамент.

В обґрунтування позовних
вимог зазначили, що вони є власниками
квартир у 5-тиквартирному жилому
будинку АДРЕСА_1. Земельна ділянка
перебуває у спільному користуванні
усіх мешканців.

З метою зміни статусу
житлового будинку на підставі рішення
виконкому Кіровоградської міської
ради №565 від 10.07.2012 року будинок був
знятий з балансу ЖЕК №7. Проте, при
виготовленні технічної документації
на землю, на якій розташований будинок
та господарські споруди, виявилось, що
це зробити неможливо через наявність
самочинного будівництва, зокрема,
фундаменту, який збудувала
відповідачка без будь-яких дозвільних
документів та їх згоди.

Рішенням Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 10
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивачі просять скасувати рішення
суду. Посилаючись на невідповідність
висновку суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.
Вказують на те, що вони є
співвласниками садибного
індивідуального житлового будинку, а
не багатоквартирного як вважав суд, а
тому присадибна земельна ділянка
перебуває у їх спільному користуванні.
Надані ними докази доводять той факт,
що відповідачка збудувала фундамент
незаконно, без їх згоди та створила їм
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою та будівлями.

Заслухавши пояснення
позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника
позивачів ОСОБА_10, які просили
задовольнити скаргу, представника
Кіровоградської міської ради ОСОБА_11,
який вважав, що підстави для скасування
рішення відсутні, дослідивши долучені
до матеріалів справи письмові докази,
колегія суддів вирішила, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з таких підстав.

Судом встановлено, що житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, належить
сторонам на праві спільної часткової
власності. До прийняття виконавчим
комітетом Кіровоградської міської
ради рішення №565 від 10.07.2012 року «Про
зняття приватизованого житла з
балансу» сторони були власниками (
ОСОБА_5 співвласником) квартир у цьому
житловому будинку, який перебував у
комунальній власності міста.

Земельна ділянка, на якій
розташований жилий будинок,
господарські будівлі та прибудинкова
територія є власністю територіальної
громади м.Кіровограда і перебуває у
спільному користуванні співвласників
жилого будинку без визначення порядку
користування.

Встановлено також, що
відповідач здійснила на цій земельній
ділянці самочинне будівництво
фундаменту житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні
позову про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
шляхом зобов»язання відповідача
знести самочинно збудований фундамент,
суд першої інстанції дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
оскільки позивачами не було надано
доказів передачі земельної ділянки
безоплатно у власність або у
користування об»єднанню власників, як
це передбачено ч.2ст.42 Земельного
кодексу України, та доказів наявності
факту створення відповідачем таким
самочинним будівництвом перешкод
позивачам у користуванні жилим
будинком, господарськими спорудами чи
земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування позовних
вимог позивачі посилались на те, що
самочинне будівництво відповідачем
фундаменту( літ. «Ф») перешкоджає їм
виготовити технічну документацію на
землю.

Підстави набуття громадянами,
зокрема, права на землю із земель
державної та комунальної власності
визначені ст. 116 Земельного кодексу
України. Частиною 1 цієї статті
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної та
комунальної власності на рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права власності громадями та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об»єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
ч.1ст.128 цього Кодексу.

Згідно із ч.2ст.42 Земельного
кодексу України у разі приватизації
громадянами багатоквартирного жилого
будинку відповідна земельна ділянка (
земельна ділянка, на якій розташований
багатоквартирний жилий будинок,
належні до нього будівлі, споруди та
прибудинкова територія) може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об»єднанню власників.

Позивачами не подано до суду
відмови органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
чи у користування, тому суд першої
інстанції обґрунтовано вказав у
рішенні на недоведеність позивачами
факту створення відповідачем перешкод
у набутті позивачами права на земельну
ділянку самочинним будівництвом із
заявлених ними у позові підстав.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування судом норм
матеріального права, на думку колегії
суддів, грунтуються на неправильному
тлумаченні ст. 42,120 ЗК України, оскільки
при приватизації багатоквартирного
жилого будинку до громадян, які
приймали участь у приватизації, право
власності на земельну ділянку, на якій
розташований такий жилий будинок,
належні до нього будівлі, споруди та
прибудинкова територія, яка перебуває
у комунальній власності, не переходить
«автоматично», як це відбувається у
випадках, передбачених ст.120 ЗК України,
коли право власності або право
користування земельними ділянками, на
яких розташовані жилі будинку, будівлі
або споруди, щодо яких відбувається
перехід права власності чи права
користування від однієї особи до іншої,
переходить до нового власника жилого
будинку, будівлі або споруди.

Правильним є і висновок суду про
те, що сам факт самочинного будівництва
( без відповідного документа, який дає
право виконувати будівельні роботи) на
земельній ділянці, яка перебуває у
спільному користуванні співвласників
жилого будинку, за відсутності факту
створення такими діями іншим особам
перешкод у користуванні власністю чи
земельною ділянкою не дає підстави для
примусового зобов»язання особи, яка
здійснила таке будівництво, знести
його. Позивачі ж пов»язували порушення
своїх прав з неможливостю виготовити
технічну землевпорядну документацію
на земельну ділянку, а не з порушенням
права користування нею чи створенням
перешкод у користуванні жилим будинком
чи господарськими спорудами. Крім
того, належних та допустимих доказів,
які б підтверджували ці обставини,
позивачами подано не було. Пояснення
сторін можуть мати силу доказів лише за
умови допиту їх як свідків про відомі
їм обставини, що мають значення для
справи ( ч.2ст.57, ст.62, 184 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини, які мають
значення для ухвалення рішення, дав
правильну оцінку наданим доказам,
правильно застосував норми
матеріального права та ухвалив законне
і обгрунтоване рішення. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду. Підстав для скасування
рішення в апеляційному порядку не
встановлено.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити, а
рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 10 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: