У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, виконавчого
комітету Марківської сільської ради
Богородчанського району, третя особа -
ОСОБА_6, про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Марківської сільської ради
Богородчанського району від 09
листопада 1999 року № 42, визнання
незаконним свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
визнання права власності на Ѕ частину
будинковолодіння та його реальний
поділ, встановлення порядку
користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду із указаним позовом
та з урахуванням збільшених та
уточнених вимог, зазначали, що ОСОБА_2 14
лютого 1985 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_5 і з часу реєстрації шлюбу
сторони проживали в будинку матері
відповідача ОСОБА_7 у АДРЕСА_1, який
відносився до суспільної групи -
колгоспний двір. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_3 Рішенням
виконавчого комітету Марківської
сільської ради Богородчанського
району від 03 лютого 1985 року голові
колгоспного двору ОСОБА_7 надано дозвіл
на перебудову старого домоволодіння на
новий, будівництво якого вони
закінчили в 1990 році. 25 грудня 2001 ріку
шлюб між сторонами розірваний. Голова
колгоспного двору ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте рішенням
Виконавчого комітету Марківської
сільської ради Богородчанського
району від 09 листопада 1999 року померлій
ОСОБА_7 видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок в цілому
в АДРЕСА_1. Відповідно
заповіту покійної, 18 квітня 2000 року
Богородчанською нотаріальною конторою
свідоцтво про право власності на
зазначений будинок видано ОСОБА_5
Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року відповідно до Постанови
Верховної Ради Української РСР № 885-XII,
оскільки був введений в дію Закон
України «Про власність». Право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня
1991 року не втратили права на частку в
його майні. Посилаючись на те, що на час
припинення колгоспного двору, тобто
станом на 15 квітня 1991 року вони
проживали у колгоспному дворі і набули
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору, вказане майно
вибуло з власності поза їх волею,
просили визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Марківської
сільської ради від 09 листопада 1999 року
№ 42, визнати незаконним свідоцтва про
право власності на житловий будинок,
визнати за ними право власності по ј
частині кожному домоволодіння,
провести реальний поділ вказаного
домоволодіння і встановити порядок
користування земельною ділянкою
призначеної для обслуговування
вищевказаного домоволодіння.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 30 квітня 2014 року позов
задоволено. Поновлено позивачам строк
позовної давності.

Визнано незаконними рішення
Маківської сільської ради від
09 листопада 1999 року № 47 (42) про
визнання права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та
визнано недійсним видане Марківською
сільською радою на підставі даного
рішення зареєстроване 13 грудня 1999 року
Івано-Франківським ОБТІ свідоцтво про
право приватної власності на житловий
будинок з господарськими будівлями за
вказаною адресою на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_7, видане державним нотаріусом
Богородчанської районної державної
нотаріальної контори 18 квітня 2000 року
ОСОБА_5 на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на
частку у спільній сумісній власності -
майні колишнього колгоспного двору
домоволодіння по АДРЕСА_1 по ј частині
за кожним.

Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну
часткову власність Ѕ частину
домоволодіння, зокрема, у житловому
будинку приміщення позначенні у
висновку судової будівель-технічної
експертизи № 1-3Б (веренда площею 8,0
кв.м), № 1-4 (житлова кімната площею 22,6
кв.м), № 1-5 (житлова кімната площею 23,0
кв.м), а також огорожу, позначену літ. №
4, а всього майна на суму 171 292 грн.

Виділено у спільне користування
співвласникам домоволодіння
Ѕ частину криниці, позначену літ. № 1
вартістю 2 093 грн.

Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
користування частину земельної
ділянки, призначеної для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
зокрема ділянку позначену на схемі
розподілу № 1 загальною площею 294 кв.м.

Додатковим рішенням Богородчанського
районного суду 19 травня 2014 року
стягнуто з Марківської сільської ради
Богородчанського району 243, 60 грн.
судового збору на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 250
грн понесених витрат на оплату за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.
Витрати по сплаті судового збору за
вимогами майнового характеру
віднесено за рахунок держави.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року рішення рішення
Богородчанського районного суду від 30
квітня 2014 року та додаткове рішення
цього ж суду від 19 травня 2014 року
скасовано та ухвалено нове про відмову
у позові.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги, змісту
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначеного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК
України, а також, врахувавши обставини
справи, обґрунтовано виходив із
пропуску позивачами строку звернення
до суду.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, виконавчого комітету
Марківської сільської ради
Богородчанського району, третя особа -
ОСОБА_6, про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Марківської сільської ради
Богородчанського району від 09
листопада 1999 року № 42,
визнання незаконним свідоцтва про
право власності на житловий будинок,
визнання права власності на Ѕ частину
будинковолодіння та його реальний
поділ, встановлення порядку
користування земельною ділянкою, за
касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 25 вересня 2014 року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак