1Справа № 335/6938/14-ц 2/335/1706/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року

місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя в складі: головуючого
суддіБойка О.Ю. при секретаріКрижко Я.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
- встановив:

В червні 2014 року позивач, ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
б/н від 06.02.2006 року у розмірі 32 544,06 грн.,
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
06.02.2006 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір б/н, згідно
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 4400,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, про
що свідчить підпис відповідача у заяві.

У порушення норм закону та умов
договору, відповідач зобов'язання за
вищевказаним договором належним чином
не виконав, у зв'язку з чим станом на
30.04.2014 року виникла заборгованість у
розмірі 32 544,06 грн., яка складається з
наступного:

- 7345,90 грн. - заборгованість за кредитом;

- 23 172,25 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1525,91 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача позов підтримала
у повному обсязі, наполягав на його
задоволенні за вказаними в ньому
підставами.

Відповідач та її представник позов не
визнали, надали до суду заперечення, у
яких зазначили, що 12.01.2013 року позивач
уже звертався до Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя з тих же
підстав. При цьому позивач посилався на
зміст того ж самого кредитного
договору, вказував, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 06.02.2006
року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
4400 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 72% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Звертаючись повторно, позивач
посилається на те, що відсоткова ставка
за договором складає уже 36% річних.
Оскільки оригінал заяви від 06.02.2006 року
не містить відомостей про відсоткову
ставку, відповідач вважає, що остання є
неузгодженою, і нарахування відсотків
в такому разі є неможливим. Оскільки
строк дії картки встановлено до 06.02.2009
року, відповідач вважає, що строк
позовної давності минув, відповідно
просить в задоволенні позову відмовити
із зазначених підстав.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, що мають
значення для справи, перевіривши їх
доказами з огляду на їх достатність та
взаємозв'язок, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом та не оспорюється
сторонами, між 06.02.2006 року між позивачем
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір б/н, згідно якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 4400,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку. Строк дії
картки встановлено до 06.02.2009 року.

Як встановлено судом, оригінал
договору не містить відомостей про
базову процентну ставку (а.с.41).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачений
обов'язок позичальника повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Сторонами кредитного договору є
кредитодавець та позичальник. Як і
надання позики, надання кредиту є
фінансовою послугою (ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг»), у зв'язку з чим
коло осіб, які можуть бути
кредитодавцем обмежені законом. Згідно
зі ст.1054 ЦК України кредитодавцем за
кредитним договором може бути банк або
інша фінансова установа (юридична
особа, яка відповідно до закону має
право за рахунок залучених коштів
надавати фінансові кредити на власний
ризик).

Кредитний договір укладається у
простій письмовій формі, яка потребує
від сторін фіксації його змісту в
одному або кількох документах, листах,
телеграмах, якими сторони обмінялися
за допомогою телетайпних, електронних
або інших технічних засобів зв'язку
(ст.ст. 207, 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, розрахунок
заборгованості не ґрунтується на
договорі, вимога сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 23172,25
грн. є необґрунтованою та
безпідставною.

Відповідно до п.1.2 Умов і правил надання
банківських послуг вони регулюють
відносини між Банком і Клієнтом з
відкриття та обслуговування
карткового рахунку клієнта, а також
інших банківських послуг, зазначених у
заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг (а.с.12) передбачено,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на такий
самий строк.

Згідно п.9.6 Умов при відсутності на
картрахунку карти грошових коштів у
розмірі, достатньому для оплати послуг
банку для продовження дії карти і при
ненадходженні грошових коштів
протягом 3-х місяців з моменту
закінчення строку дії карти, Банк
стягує комісію за обслуговування
рахунку згідно діючих тарифів. Вказана
комісія стягується Банком за перебігом
вказаного в цьому пункті строку
щомісячно. У разі, якщо залишок на
картрахунку менше розміру комісії,
встановленої тарифами Банку, то розмір
комісії за обслуговування картрахунку
встановлюється у розмірі залишку на
картрахунку Держателя. При нульовому
залишку коштів на неактивному
картрахунку карти останній
закривається.

З аналізу вказаних пунктів в
сукупності вбачається, що п.9.12 Умов
передбачає автоматичне пролонгування
не терміну дії кредитного ліміту, який
відповідає строку дії карти,
визначеному у заяві, а лише умов щодо
надання банківських послуг, які
регулюють відносини між банком та
клієнтом відносно відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг.

Між тим, умови продовження строку дії
карти визначені у розділі 3 правил
користування платіжною картою.
Зокрема, передбачено, що строк дії
карти зазначений на лицьовому боці
карти (місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня місяця. По
закінченню строку дії відповідна карта
пролонговується Банком на новий строк
(шляхом надання Клієнту карти з новим
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця строку дії) не надійшла письмова
заява Держателя про закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг з
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (у передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором. Строк дії карт
миттєвого випуску продовженню не
підлягає. Замовлені клієнтом карти, в
тому числі продовжені з новим строком
дії, але не отримані, зберігаються в
Банку для видачі клієнту: цільові
(зарплатні, пенсійні, соціальні) - 3
місяці; корпоративні, особисті
платіжні з дебетної, кредитної,
дебетно-кредитної схемам - 6 місяців.

Кредитна карта НОМЕР_1 була видана
ОСОБА_3 06.02.2006 року. Відповідно до
представленого ПАТ «Приватбанк»
розрахунку заборгованості та виписки з
карткового рахунку відповідача
вбачається, що останній раз платіж на
погашення відсотків за договором ним
здійснено 30.03.2009 року в сумі 350 грн.
(а.с.55). Після 30.03.2009 року подальшого
надходження коштів на платіжну карту
не відбувалося.

У зв`язку із ненадходженням письмової
заяви ОСОБА_3 про закриття картрахунку,
Банк мав у відповідності до п.3.1.3
розділу 3 «Користування карткою» право
продовжити відповідачу Карту на новий
строк.

Але при цьому згідно п.3.1.5 розділу 3
правил користування платіжною картою
замовні клієнтом карти в тому числі
продовжені з новим строком дії, але не
отримані клієнтом зберігаються у банку
для видачі клієнту: цільові (зарплатні,
пенсійні, соціальні) - протягом 3-х
місяців; корпоративні, особисті
платіжні (дебетні, кредитні,
дебетно-кредитні) - протягом 6-ти
місяців.

Належних та допустимих доказів того, що
відповідач отримала пролонговану
карту, позивач не надав.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Згідно ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст.260 ЦК України
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

За вимогами ч.1, 5 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній, і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) .

Тому, оскільки відповідно до умов
договору строк погашення кредиту
настав у лютому 2009 року із закінчення
строку дії платіжної карти, а нова
платіжна карта з подальшим строком дії
відповідачу не надавалась, останнє
поповнення карти відповідачем
зроблено у березні 2009 року, то строк
позовної давності почав збігати з
березня 2009 року, а сплив у березні 2012
року.

Однак Банк звернувся до суду із даним
позовом лише 23.06.2014 року, тобто після
спливу строку позовної давності. Тому
за наявності відповідної заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності, слід відмовити
позивачу в задоволенні позову в
повному обсязі.

Така позиція збігається з правовою
позицією Верховного Суду України, що
висловлена в постанові від 19.03.2014 року
справа №6-14цс14.

На підставі викладеного суд вважає, що
оскільки позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду із вимогою про захист порушеного
права, то підстав для задоволення його
позову не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення. У разі якщо рішення
було ухвалено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.Ю.Бойко