________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/8115/14-ц
Провадження № 2/520/5153/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого-судді Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Другого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, збільшивши у судовому
засіданні позовні вимоги, просить
звільнити з-під арешту автомобіль
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1,
накладений постановою ВП №38953570
другого Київського ВДВС ОМУЮ від 14
жовтня 2013 року та зняти арешт та
заборону відчуження, накладений
постановою №38953570 другого Київського
ВДВС ОМУЮ від 16 вересня 2014 року про
арешт всього майна ОСОБА_1. При цьому
позивач посилається на те, що на
виконанні у другому Київському відділі
державної виконавчої служби перебуває
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа №2-6950/10 виданого
02.12.2010 року Київським райсудом м.Одеси
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини з
усіх видів заробітку щомісячно. 14
жовтня 2013 року постановою державного
виконавця, при примусовому виконанні
судового рішення, було накладено арешт
на автомобіль НОМЕР_1, а 16 вересня 2014
року накладений арешт на все майна
ОСОБА_1 Позивач зазначив, що він
повністю погасив заборгованість і
звернувся до Другого Київського
відділу ДВС з заявою про зняття арешту,
однак йому було відмовлено та
роз'яснено, що оскільки виконавче
провадження не завершено арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушений
звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні збільшені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в заяві, просив їх
задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила,
що не заперечує проти зняття арешту,
оскільки заборгованості по виплаті
аліментів не має.

Представник Другого Київського ВДВС
ОМУЮ у судовому засідання заперечував
проти задоволення позову посилаючись
на те, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
виконання рішення і оскільки аліменти
стягуються до повноліття (в даному
випадку до 04 серпня 2019 року) не має
підстав для його зняття.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 14 жовтня 2010 року (справа
№2-6950/10) з ОСОБА_1 стягнуто на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

18 липня 2013 року Другим Київським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
відкрито виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа №2-6950/10 від
02.12.2010 року.

14 жовтня 2013 року постановою ВП №38953570
другого Київського ВДВС ОМУЮ
накладений арешт на автомобіль НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_1.

16 вересня 2014 року постановою №38953570
другого Київського ВДВС ОМУЮ
накладений арешт та заборона на
відчуження про арешт всього майна
ОСОБА_1.

Згідно матеріалів виконавчого
провадження №921/В-8, оглянутих у
судовому засіданні, з листопада 2010 року
ОСОБА_1 сплачував аліменти на рахунок
ОСОБА_2 в АТ «Ощадбанк» у добровільному
порядку, після звернення ОСОБА_2 до
виконавчої служби, державним
виконавцем Другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції був
зроблений розрахунок і зафіксовано
заборгованість по сплаті аліментів.

Як пояснив у судовому засіданні
позивач, заборгованість виникла в
зв'язку з тим, що він самостійно і як
з'ясувалось у подальшому не правильно
розрахував 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, а
відповідачка ОСОБА_2 протягом трьох
років отримуючи аліменти
погоджувалась із їхнім розміром.
Протягом 2013-2014 років ОСОБА_1 не в
повному обсязі сплачував аліменти,
оскільки старша донька перейшла
проживати до батька і між сторонами
існували судові спори.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси
від 12 березня 2014 року встановлено, що
ОСОБА_4 з серпня 2013 року проживає разом
з батьком та вирішено звільнити ОСОБА_1
від щомісячної сплати аліментів на
користь ОСОБА_2, на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4, а
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 стягнуті у розмірі ?
частини з усіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно,
починаючи з 01 вересня 2013 року до
досягнення нею повноліття, тобто до 04
серпня 2019 року.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси
від 17 червня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі ?
частини з усіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно,
починаючи з 25 березня 2014 року до
досягнення нею повноліття, тобто до 10
серпня 2016 року.

15 липня 2014 року Другим Київським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
відкрито виконавче провадження №44082110
з примусового виконання виконавчого
листа №520/3313/14-ц, виданого Київським
районним судом м.Одеси, на виконання
вищезазначеного рішення суду від 17
червня 2014 року.

Згідно матеріалів виконавчого
провадження №921/В-8, на день
проголошення рішення, заборгованість
по аліментам з боку ОСОБА_1 повністю
погашено та відповідно квитанції 5207915
від 22 жовтня 2014 року аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
згідно розрахунку державного
виконавця Другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції в розмірі
758,50 гривень сплачені за листопад 2014
року.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК УКраїни визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» у випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт з майна чи коштів може бути
знятий за рішенням суду.

При таких обставинах та враховуючи
вищенаведене, суд вважає, позовні
вимоги ОСОБА_1 законними,
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 212-215,218 ЦПК
України, ст.ст.3, 321, 391 ЦК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Звільнити з-під арешту автомобіль
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1,
накладений постановою ВП №38953570
другого Київського ВДВС ОМУЮ від 14
жовтня 2013 року.

Зняти арешт та заборону відчуження,
накладений постановою №38953570 другого
Київського ВДВС ОМУЮ від 16 вересня 2014
року про арешт всього майна ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Огренич І. В.