РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1208/13-ц

провадження у справі № 2/0285/475/13

03 вересня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний
суд Житомирської області у складі
судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря
Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_1, представника
позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
органу

опіки та піклування
Новоград-Волинської міської ради:
представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3; третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - орган опіки та
піклування Новоград-Волинської
міської ради про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовною
заявою до відповідача про поділ
спільного майна подружжя, в якій
просить розділити між нею та ОСОБА_3
спільне майно, виділивши їй на праві
власності в натурі половину від 51/100
частини житлового будинку (квартири №
2) по АДРЕСА_1, іншу половину цієї
квартири виділити відповідачу;
виділити ОСОБА_3 автомобіль ГАЗ 2705,
реєстраційній номер НОМЕР_1, стягнувши
з нього на її користь половину вартості
цього автомобіля в сумі 25000 грн.; та для
визначення вартості 51/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
можливих варіантів його поділу в
натурі на дві рівні частини - просить
призначити по справі будівельну
експертизу.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що з відповідачем
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.02.1992 року, який розірвано за рішенням
суду 19.07.2012 року. Під час перебування у
шлюбі ними набуте наступне майно: 51/100
частини житлового будинку (квартири №
2) по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою,
оформлені за договором дарування від
14.12.2001 р. на кожного з них в рівних
частинах та автомобіль ГАЗ 2705,
придбаний у 2006 році на одержані у
кредит кошти, який погашено у 2008 році. В
їх власності на підставі договору з
іншим співвласником будинку про поділ
цього будинку в натурі знаходиться
вищевказана кв. № 2 - частина будинку,
яка суттєво збільшилась у своїй
вартості внаслідок проведеного
подружжям за рахунок спільних коштів
та трудових затрат ремонту, а тому
позивач вважає, що дана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.
Оскільки відповідач добровільно
розділити майно не погоджується, вона
змушена звернутись до суду з даним
позовом про поділ спільного майна
подружжя.

Ухвалою суду від 02.04.2013 року за
клопотанням відповідача з метою
визначення дійсної вартості спірного
транспортного засобу призначено по
справі судову автотоварознавчу
експертизу. Ухвалою суду від 02.04.2013 року
за клопотанням позивача призначено по
справі судову будівельно-технічну
експертизу. Ухвалою від 04.12.2013 року
уточнено питання поставлені на
експертизу. 22 квітня 2014 року до суду
надійшов висновок експерта
Житомирського відділення КНДІСЕ №
252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року. Ухвалою суду
від 22.04.2014 року відновлено провадження
у дані цивільній справі та призначено
справу до розгляду.

В подальшому позивач позовні вимоги
уточнила в позовній заяві від 07.05.2014
року і просить суд, враховуючи висновки
судових експертиз, інтереси
неповнолітніх дітей та всі
обставини, що мають істотне
значення для справи, відступити
від засади рівності часток подружжя -
визнати спільним майном подружжя
автомобіль ГАЗ 2705, реєстраційній номер
НОМЕР_1, та квартиру АДРЕСА_1; розділити
спільне майно подружжя, виділивши їй в
натурі 62/100 частин квартири, а
відповідачу - 38/100 частин квартири та
автомобіль.

В судовому засідання позивач та його
представник підтримали позов в повному
обсязі з підстав, вказаних у позовній
заяві та у рахуванням уточнених
позовних вимог просили його
задовольнити. Позивач наполягала на
варіанті № 3 поділу житлового будинку,
визначеному судовою
будівельно-технічною експертизою.

Відповідач у судовому засіданні визнав
позовні вимоги в повному обсязі;
визнав, що даний житловий будинок та
автомобіль є спільною власністю їх з
позивачкою подружжя та погодився на
запропонований позивачкою варіант
поділу житлового будинку та на
залишення автомобіля у його власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - орган опіки
та піклування Новоград-Волинської
міської ради у судове засідання не
прибули, у поданій до суду письмовій
заяві просили розгляд проводити буз
участі представника, при винесення
рішення покладаються на думку суду.

Заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача та його
представника, пояснення та думку
відповідача, дослідивши матеріали
справи та надані докази, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, суд дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.02.1992 року по 19.07.2012 року (а.с. 3).

Від цього шлюбу мають дітей:
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13), якого за рішенням
суду залишено на вихованні з матір'ю
(а.с.3), неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Після розірвання шлюбу позивач разом з
дітьми зареєстровані та фактично
проживають у спірному будинку АДРЕСА_1
(а.с.11-12). Відповідач за даною адресою
зареєстрований але періодично не
проживає.

Повнолітній син сторін - ОСОБА_6
проходить строкову службу у ЗСУ, після
закінчення якої має намір проживати з
позивачем (а.с.141).

На підставі рішення суду від 03.12.2010 року
з відповідача на користь позивача
стягуються аліменти на утримання
неповнолітніх дітей в розмірі по 250 грн.
щомісяця на кожну дитину (а.с.14).

Під час перебування у шлюбі, на
підставі договору дарування від 14.12.2001
року сторони отримали в дар в рівних
частинах кожен 51/100 частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель та земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд, що
знаходяться в по АДРЕСА_1, загальною
вартістю 17500,00 гривень (а.с.4).

17.07.2007 року на підставі договору про
поділ часток житлового будинку у
натурі у власність позивача та
відповідача в рівних частках кожного
перейшла кв. АДРЕСА_1, розташована на
приватизованій земельній ділянці
(а.с.78-79, 5-6).

18.07.2007 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зареєстровано право приватної
власності на кв. АДРЕСА_1 по ? частці
кожного (а.с. 80).

Згідно технічної характеристики
спірного будинку, господарських
будівель та споруд за даними
технічного паспорту, виготовленого на
ім'я ОСОБА_1, станом на 03.04.2013 року гараж -
літера «З» та фундамент під прибудову -
«№ 4» - є самочинно збудованими
об'єктами (а.с.75-77).

Окрім того, у грудні 2006 року на одержані
ОСОБА_3 у кредит кошти в сумі 66313,15 грн.
(а.с.7-8), який погашено у 2008 році (а.с.9),
придбано автомобіль ГАЗ 2705,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, який зареєстрований на ім'я
ОСОБА_3 (а.с.10).

Оцінка спірних будинку та автомобіля в
позасудовому порядку не проводилась.

Дані обставини не оспорювались
сторонами та підтверджуються
дослідженими у судовому засіданні
доказами: копією рішення суду від 19.07.2012
року (а.с.3), копією договору дарування
житлового будинку та земельної ділянки
від 14.12.2001 року (а.с.4), копією витягу з
Держаного реєстру правочинів (а.с.5-6),
копією кредитного договору від 04.12.2006
року (а.с.7-8), копією повідомлення про
погашення кредиту від 15.08.2009 року (а.с.9),
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.10), довідками
про склад сім'ї (а.с.11,12), копіями
свідоцтв про народження дітей (а.с.13),
копією рішення суду від 03.12.2010 року
(а.с.14), копією технічного паспорту від
03.04.2013 року (а.с.75-77), копією договору про
поділ часток житлового будинку від
17.07.2007 року (а.с.78-79), копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухому
майно (а.с.80), копією листа (а.с.141-142).

Ухвалою суду від 02.04.2013 року призначено
по справі судову автотоварознавчу
експертизу, на вирішення якої
поставлено питання: яка дійсна
вартість транспортного засобу -
вантажопасажирського автомобіля ГАЗ
2705, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску?

Згідно заключення експерта № В-127 від
22.04.2013 року (а.с.38-43) ринкова вартість
представленого на експертизу
автомобіля з урахуванням
амортизаційного зносу станом на дату
огляду 12.04.2013 року становить 34080 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2013 року призначено
по справі судову будівельно-технічну
експертизу, на вирішення якої
поставлено наступні питання: яка
дійсна вартість житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
господарськими будівлями, перелік яких
зазначено в технічному паспорті на
вказаний об'єкт нерухомого майна, за
виключенням самочинно збудованих
об'єктів: гаража - літера «З» та
фундаменту під прибудову - «№ 4»?; які
можливі варіанти поділу житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, з господарськими будівлями
(перелік яких зазначено в технічному
паспорті на вказаний об'єкт нерухомого
майна, за виключенням самочинно
збудованих об'єктів: гаража - літера
«З» та фундаменту під прибудову - «№ 4»)
із зазначенням можливості виділення в
натурі окремих частин в розмірі ?
частки цього будинку з господарськими
будівлями?

Згідно висновку експерта
Житомирського відділення КНДІСЕ
252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року (а.с.87-114),
дійсна (ринкова) житлового будинку з
господарськими будівлями, за
виключенням самочинно збудованих
об'єктів, що знаходиться в АДРЕСА_1, може
становити 216192 грн.; вказано поділ
житлового будинку можливий з
відхиленням від вимог п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005
з урахуванням ідеальних часток
співвласників ? та ? та визначено три
варіанти розподілу, які описано у
дослідницькій частині висновку та
схематично зображено у додатках до
нього.

07.05.2014 року судом було надіслано на
погодження до виконкому
Новоград-Волинської міської ради
варіанти поділу спірного будинку
згідно висновку експерта за
результатами судової
будівельно-технічної експертизи
252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року (а.с.135).

Рішенням виконкому
Новоград-Волинської міської ради № 152
від 11.06.2014 року погоджено як можливі
варіанти поділу спірного будинку з
відхиленням від вимог п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення», за умови
дотримання вимог п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» та п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» (а.с.148).

Як встановлено ст. 16 Закону України
«Про власність» № 697-XII від 7 лютого 1991
року, чинного на час існування
відповідних правовідносин (тобто
такого, що діяв на момент перебування
сторін у шлюбі, а тому, застосовується
до спірних правовідносин), майно,
нажите подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, чинного на час існування
відповідних правовідносин (тобто
такого, що діяв на момент перебування
сторін у шлюбі, а тому, застосовується
до спірних правовідносин) передбачала,
що майно, нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Частиною 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, встановлено, що майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

А відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб
та сім'ю України, якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ст. 28 цього Кодексу, в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу.

Статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю
України регламентовано порядок поділу
спільного майна подружжя та
встановлено, що якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, то за позовом подружжя
або одного з них суд може постановити
рішення: про поділ майна в натурі, якщо
це можливо без шкоди для його
господарського призначення; про
розподіл речей між подружжям з
урахуванням їх вартості та частки
кожного з подружжя в спільному майні;
про присудження майна в натурі одному з
подружжя, з покладенням на нього
обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу.

Статтею 60 Сімейного кодексу України,
чинного на даний час, визначено
підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя, та
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до змісту ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК
України, при вирішенні спору про поділ
майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив, чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно з ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 368
Цивільного кодексу України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Таким чином закон визначає підстави
набуття права спільної власності
подружжя, право подружжя на поділ
майна, що є об'єктом права спільної
власності подружжя та розмір їх часток
при поділі майна.

Як роз'яснено у пункті 14 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№20 від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири.

Відповідно до п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» у квартирах повиннi
бути передбаченi такi примiщення:
житловi кiмнати i пiдсобнi примiщення -
кухня, передпокiй, санвузли,
внутрiшньоквартирнi коридори, вбудованi
комори, антресолi, лiтнi примiщення тощо.

Згідно з п. 2.24. ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення» площа загальної кiмнати в
однокiмнатнiй квартирi повинна бути не
меншою 15 м2, в iнших квартирах - не менше
17 м2. Мiнiмальна площа спальнi на одну
особу - 10 м2, на двi - 14 м2. Мiнiмальна площа
кухнi в однокiмнатнiй квартирi - 7 м2, у
дво- та бiльше кiмнатних - 8 м2. Мiнiмальна
площа робочої кiмнати або кабiнету - 10 м2.

Окрім того, як встановлено п. 3.25* ДБН
360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень», для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати не менше 1,0 м. При цьому
повинно бути забезпечене влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів,що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів будівель на територію
суміжних ділянок.

Відповідно до пункту 22 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 27
грудня 2007 року, поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК
України, неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку, що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Свою думку щодо погодження
переобладнання та перепланування
висловили судді вищої судової
інстанції у ч.ч. 3, 4 п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» № 7 від 04.10.1991 року, де
вказано, що у тих випадках, коли для
поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК).
Якщо сторона оспорює рішення виконкому
щодо дозволу на переобладнання та
перепланування і воно є
необґрунтованим, суд може не
погодитись з ним, мотивуючи це в
рішенні.

Враховуючи, що сторонами у справі
рішення виконкому міської ради не
оспорювалось і в ньому зазначено про
можливість погодження усіх варіантів
поділу спірного будинку за умов
дотримання вимог п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» та п.3,25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», - суд
вважає рішення виконкому
Новоград-Волинської міської ради № 152
від 11.06.2014 року обґрунтованим та
погоджується з ним.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» № 7 від
04.10.1991 року, якщо виділ часток технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
часток кожного власника, суд з
врахуванням конкретних обставин може
провести його зі зміною у зв'язку з цим
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації учаснику
спільної власності, частка якого
зменшилась.

Як слідує зі змісту пункту 30 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від 27
грудня 2007 року, при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК
України в окремих випадках може
відступити від засади рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Інтереси неповнолітніх
дітей, непрацездатних повнолітніх
дочки, сина або другого з подружжя, що
заслуговують на увагу, можуть
враховуватися судом при визначенні
способу поділу спільного майна в
натурі й у тому разі, коли суд не
відступив від засади рівності часток.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» № 7 від 04.10.1991 року, різні
господарські будівлі (літні кухні,
сараї тощо) є підсобними будівлями і
складають з будинком одне ціле.

Однак, у постанові винесені Верховним
судом України 04.12.2013 р. у справі №6-130цс13,
надано обов'язкові для застосування
всіма судами правові позиції щодо
можливості виділу нерухомого майна,
яке було збудовано самочинно, з
спільної часткової власності і
визнання прав власності на нерухоме
майно. Так, колегія суддів ВСУ зазначає,
що виділ частки з спільного майна, як це
випливає з норм чинного законодавства
України, за своєю суттю являє собою
перехід частини такого майна у
власність учасника (одного з
співвласників) спільної власності,
пропорційної його частці в праві
спільної власності, і одночасно
припинення для такого співвласника
права на таку частку в спільному майні.
ВСУ зауважив, що згідно з приписами ст.
376 Цивільного кодексу самочинним
будівництвом є не тільки
новозбудований об'єкт нерухомості, але
й реконструйований або який виник за
результатами капітального ремонту, або
перебудови, або надбудови (добудови)
вже існуючого об'єкту - без дозволу
відповідних місцевих органів. При
цьому також, виходячи зі змісту норм ст.
ст. 316, 317 та 376 ЦК України, самочинно
побудована нерухомість не може бути
взагалі об'єктом власності, а відтак не
може розподілятися між співвласниками,
які володіють об'єктом на праві
спільної часткової власності, ні
згідно з договором між ними, ані в
судовому порядку разі виникнення між
ними суперечок щодо поділу (виділу)
частини нерухомого майна у власність,
відповідно до приписів ст. 364 та ст. 367 ЦК
України.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Як вже зазначалось вище, сторони
визнали, що спірні житловий будинок та
автомобіль є спільною власністю їх
подружжя, погодились з рішенням
виконкому щодо погодження варіантів
поділу та обрали третій варіант поділу
будинку згідно висновку експертизи;
відповідач позовні вимоги визнав
повністю, не заперечував проти
відступу від ідеальної частки при
поділі будинку з виділенням йому
автомобіля.

Судом встановлено, що нерухоме майно -
спірний житловий будинок, який
одержано кожним із подружжя в рівних
частинах під час шлюбу в дар, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових та
грошових затрат обох з подружжя, а тому
воно визнається судом спільною
власністю подружжя.

Експертизою встановлено, що дійсна
(ринкова) житлового будинку з
господарськими будівлями, за
виключенням самочинно збудованих
об'єктів може становити 216192 грн.; та
визначено, що поділ житлового будинку
можливий з відхиленням від вимог п. 2.22
ДБН В.2.2-15-2005 з урахуванням ідеальних
часток співвласників ? та ? та визначено
три варіанти розподілу, які погоджені
рішенням виконкому
Новоград-Волинської міської ради № 152
від 11.06.2014 року за умови дотримання
вимог п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005 «Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення» та п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» .

У запропонованих експертом варіантах
поділу спірного будинку вбачається
нерівність ідеальних часток
співвласників. При варіанті № 3, який
обрали сторони, відступ від ідеальних
часток компенсується грошовим
еквівалентом у розмірі 25528,00 грн. Даний
варіант передбачає перепланування та
переобладнання будинку та надає
можливість добудови при частинах
будинку кожного із співвласників.

Відповідач погодився із зазнаним
варіантом розподілу та взяв на себе
зобов'язання провести переобладнання
та перепланування будинку на
дотримання вимог п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» та п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень».

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що варіант поділу спірного будинку №3 є
прийнятним для обох сторін, надає
можливість раціонального поділу
земельної ділянки та вбачає можливість
добудови житлового будинку кожним із
співвласників.

При виборі даного варіанту поділу
спірного житлового будинку, а саме при
розподілі конкретних частин між двома
співвласниками, судом враховано
інтереси дітей, які проживають з
позивачкою та знаходиться на її
вихованні, відсутність у позивачки
іншого особистого житла.

Окрім того, у даному конкретному
випадку, суд вбачає підстави для
відступу від засади рівності часток
подружжя, шляхом збільшення частки
позивачки, враховуючи всі обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей
сторін, які проживають з позивачкою,
оскільки розмір аліментів (250 грн. на
кожну дитину щомісячно), які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та інших потреб
повсякденного життя для дітей
відповідного віку.

Разом з цим, судом встановлено, що
спірний автомобіль є спільним майном
подружжя і є річчю неподільною, що не
оспорювалось сторонами у судовому
засіданні. Згідно заключення експерта
ринкова вартість спірного автомобіля
становить 34080,00 грн.

За таких обставин, суд вирішив
відступаючи від засади рівності
часток, провести поділ житлового
будинку (квартири №2) з господарськими
будівлями, за виключенням самочинно
збудованих об'єктів, між сторонами
відповідно до варіанту розподілу № 3
висновку експерта Житомирського
відділення КНДІСЕ за результатами
судової будівельно-технічної
експертизи №252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року
з відхиленням від вимог п. 2.22 ДБН
В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові
будинки. Основні положення», за умови
дотримання вимог п. 2.24 ДБН В 2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» та п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»,
виділивши позивачу - ОСОБА_1 частину
будинку як другому співвласнику (схема
білого кольору), а відповідачу ОСОБА_3 -
частину даного будинку як першому
співвласнику (схема сірого кольору).

Враховуючи, що при даному варіанті
поділу у відповідача, як у першого
співвласника, частка учасника спільної
власності менша на 25528,00 грн., суд
вважає, що з метою справедливого
розподілу між сторонами спільного
майна подружжя, слід автомобіль
виділити відповідачу.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими,
підтверджуються належними доказами, а
тому, підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно матеріалів справи, позивачем
понесені наступні судові витрати:
сплата судового збору (а.с.1) та витрати
за проведення експертизи (а.с.132). А тому,
суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати.

Також з відповідача слід стягнути в
дохід держави недоплачений про подачі
позову судовий збір.

Керуючись статтями 368, 372 Цивільного
кодексу України; статтями 60, 63, 69-72
Сімейного кодексу України, статтями 22,
24, 25, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, ст. 152 Житлового кодексу
України, ст. 16 Закону України «Про
власність» № 697-XII від 7 лютого 1991 року,
постановою Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» №20 від 22 грудня 1995 року,
постановою Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 27
грудня 2007 року, постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» № 7 від
04.10.1991 року; статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 174,
209, 212- 215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати спільним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

- вантажопасажирський автомобіль ГАЗ
2705, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, вартістю 34080,00 грн.;

- житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, з господарськими
будівлями, перелік яких зазначено в
технічному паспорті на вказаний об'єкт
нерухомого майна (за виключенням
самочинно збудованих об'єктів: гаража -
літера «З» та фундаменту під прибудову
- «№ 4») вартістю 216192,00 грн.

В порядку поділу майна, що є об'єктом
права спільної власності подружжя:

- виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі 62/100
частини житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
складається з: веранди (2-1), коридору (2-2),
житлової кімнати (2-5), котельні (2-6),
санвузлу (2-7), погрібу №1, сараю-б, ганку
№3, огорожі (1/2) №5, воріт (1/2) №6 -
загальною площею 38,90 кв.м. відповідно до
розподілу по варіанту № 3 висновку
експерта за результатами судової
будівельно-технічної експертизи
№252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року, як другому
співвласнику (схема білого кольору) -
загальною вартістю 133624,00 грн.;

- виділити відповідачу ОСОБА_3 в натурі
38/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
складається з: кухні (2-3), житлової
кімнати (2-4), вбиральні Г, сараю Б, сараю
б'', огорожі (1/2) №5, воріт (1/2) №6 -
загальною площею 19,51 кв.м. відповідно до
розподілу по варіанту № 3 висновку
експерта за результатами судової
будівельно-технічної експертизи
№252/13-25/294/14-25 від 16.04.2014 року, як першому
співвласнику (схема сірого кольору) -
загальною вартістю 82568,00 грн. та
вантажопасажирський автомобіль ГАЗ 2705,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, вартістю 34080,00 грн.; всього на
суму 116648,00 грн.

Стягнути з відповідача на користь
позивача понесені нею судові витрати, а
саме: судовий збір в сумі 500 (п'ятсот)
гривень та витрати за проведення
експертизи в сумі 1762 (одна тисяча
сімсот шістдесят дві) гривні 56 копійок.

Сягнути з відповідача в дохід держави
судовий збір в сумі 1661 (одна тисяча
шістсот шістдесят одна) гривня 92
копійки.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 (десяти) днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду складено в повному обсязі
та підписано 08 вересня 2014 року.

Суддя
Ю.Г. Романюк