22-ц/772/3718/2014Головуючий в суді першої
інстанції Овсюк Є. М. Доповідач Медяний
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від "22" грудня 2014 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого судді: Медяного В.М.,

суддів: Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

за участю: державного виконавця
Киричук В.Ф., представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
справу за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції Киричук
Віти Федорівни, за участю ОСОБА_2,
Київської митниці Міндоходів про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції Киричук
Віти Федорівни на ухвалу Вінницького
міського суду Вінницької області від 12
листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції Киричук
В.Ф., за участю ОСОБА_2, Київської
митниці Міндоходів звернулася до суду
з поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Посилається на те, що на примусовому
виконанні у відділі державної
виконавчої служби знаходиться
виконавче провадження з виконання
постанови №359/12265/13-п виданої 13.12.2013 року
Бориспільським міськрайонним судом
Київської області, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь Київської митниці
Міндоходів штраф в розмірі 5986,76 грн.

Постанову про відкриття виконавчого
провадження боржнику було направлено
14.04.2014 року.

В ході здійснення виконавчого
провадження було встановлено, що
боржник відмовляється від сплати
даного штрафу, а тому державний
виконавець вважає, що з урахуванням
наявної заборгованості існують
достатні підстави вважати, що боржник
може виїхати з місця свого проживання в
тому числі і за кордон, у зв'язку з чим,
існує очевидна необхідність тимчасово
обмежити боржника у праві виїзду за
межі України до виконання ним
зобов'язань по сплаті боргу. Так як
використання такого права може суттєво
ускладнити або зробити неможливим
виконання постанови Бориспільського
міськрайонного суду Київської області.

Станом на 24.10.2014 року боржником не вжито
ніяких заходів, які б свідчили про
намір виконати рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 листопада 2014
року відмовлено в задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі скаржник -
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції Киричук В.Ф. просить ухвалу
суду першої інстанції від 12 листопада
2014 року скасувати та постановити нову
ухвалу про задоволення подання
державного виконавця, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення державного
виконавця Киричук В.Ф., яка апеляційну
скаргу повністю підтримала та просила
її задовольнити, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який
апеляційну скаргу визнав частково та
просив провадження у справі закрити,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а ухвала суду
від 12 листопада 2014 року скасуванню з
передачею даного питання на новий
розгляд до суду першої інстанції,
оскільки останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця щодо обмеження у
праві виїзду за межі України відносно
боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що в матеріалах подання
немає жодних доказів, які б свідчили
про те, що боржник не зважаючи на
прийняті держаним виконавцем заходи
умисно ухиляється від виконання
покладених на нього зобов'язань. В
матеріалах подання немає доказів того,
що боржник належним чином повідомлявся
про необхідність з'явитися до
державного виконавця, що державним
виконавцем вжито заходів щодо розшуку
боржника. та чи взагалі він був
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження.

Таким чином, місцевий суд прийшов до
висновку, що подання задоволенню не
підлягає через недоведеність його
вимог. Наявність заборгованості як
такої, не свідчить про умисне ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням та не є
підставою для обмеження боржника у
праві виїзду за межі України.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може та вважає його передчасним з
наступних підстав.

Так, відповідно до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 2 ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

На момент звернення до суду з поданням,
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч.6
ст.12 Закону України «Про виконавче
провадження» №606-XIV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною 1 ст.377-1 ЦПК України визначено,
що питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником державної виконавчої
служби.

Частиною 2 статті 377-1 ЦПК України
визначено, що суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Тому у зв'язку із необхідністю
оперативного розгляду подання суб'єкт
його внесення може бути повідомлений
про час і місце розгляду в порядку,
передбаченому ч.6 ст.74 ЦПК України.

Так, неявка державного виконавця не
перешкоджає розгляду подання, однак,
під час звернення до суду з поданням
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України доцільно зобов'язувати
державного виконавця здійснити та
подати до суду опис документів
виконавчого провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали від 12
листопада 2014 року вбачається, що
місцевий суд на зазначене уваги не
звернув та передчасно, без належного
з'ясування фактичних обставин, що
підлягають перевірці, відмовив в
задоволенні подання державного
виконавця щодо обмеження у праві
виїзду за межі України боржника,
оскільки саме державний виконавець
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що відповідно до наданої
представником боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
копії ухвали Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.07.2014 року
державний виконавець відділу ДВС
Вінницького районного управління
юстиції раніше вже звертався до суду з
аналогічним поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2, однак судом
дане питання не з'ясовувалось.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Основним Законом України передбачено,
що "судочинство визначається виключно
законами України" (п.14 ч.1 ст.92), "судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України" (ч. 5 ст. 124).

Однак, суд першої інстанції
вищезазначені норми Закону не
врахував, у зв'язку з чим, вказана
ухвала постановлена з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

За таких обставин, ухвала суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
залишатись в силі не може та підлягає
скасуванню з передачею даного питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.3, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції Киричук
Віти Федорівни задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 листопада 2014
року скасувати тапередати дане питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий: підпис. В.М.
Медяний

Судді: підписи. Л.В.
Пащенко

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний