Справа № 751/513/14 Провадження №
22-ц/795/2137/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Деркач О. Г. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Позігуна М.І., Мамонової
О.Є.при секретарі:Коваленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 16 вересня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційні скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк"
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_5 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором у розмірі 20102,57 грн.,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 16
вересня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд помилково застосував
загальну позовну давність до
правовідносин, що склалися між
сторонами, оскільки згідно до п.п. 9.3, 3.1.3
умов надання банківських послуг
сторони домовилися про те, що строк дії
договору відповідає строку дії
карткового рахунку, що не заборонено
ст.259 ЦК України.

Апелянт стверджує, що кредитним
договором не передбачені обов'язкові
щомісячні платежі, а тому, на думку
банку, до правовідносин між сторонами
не можна застосовувати правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена
в постанові від 19.03.2014 року у справі №
6-14цс14.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

В судове засідання сторони не
з'явилися, належним чином повідомлені
про апеляційний розгляд справи, тому
відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд вважає
можливим розгляд справи за їх
відсутності.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом по справі встановлено, що
відповідно до договору від 18 червня 2006
року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5, банк надав
відповідачеві кредит у сумі 5 000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом 30%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а.с.8-16).

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту, а
не у кредитному договорі, однак вказана
заява містить ознаки такого договору,
відповідач був ознайомлений з усіма
істотними умовами договору, про що
свідчить його підпис.

В січні 2014 року позивач звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у
зв'язку з неналежним виконання
відповідачем умов кредитного договору
у ОСОБА_5 станом на 10 листопада 2013 року
виникла заборгованість у розмірі 20 102, 57
грн., яка складається з:

4 573,56 грн. - заборгованості за кредитом;

14 095,55 грн. - заборгованості по
процентах;

14 095,55 грн. - заборгованості по
несплачених процентах на прострочену
заборгованість;

1 133,46 грн. - заборгованість із штрафів
(а.с.6-7).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як визначено таттею 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з умовами та правилами надання
банківських послуг, наданими
позивачем, мінімальний обов'язковий
платіж - це розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником протягом строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1. Умов та правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту карти, їх
вид та строк дії вказаний в заяві і в
пам'ятці клієнта, підписанням якого
банк та клієнт укладають договір про
надання банківських послуг (а.с.10-14).

Відповідно до заяви клієнта термін дії
картки визначено до травня 2008 року.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк (а.с.14).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відтак, доводи апелянта про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився, а строк
дії картки відповідає строку дії
договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді
першої інстанції, посилаючись на ст. ст.
257, 261 ЦК України, звертався до суду з
заявою про застосування строку
позовної давності (а.с.41-42).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH)
(а.с.14-15).

Отже, доводи апелянта про те, що
кредитним договором не передбачені
обов'язкові щомісячні платежі є
голослівними та спростовуються
правилами користування платіжною
карткою, які є складовою кредитного
договору.

Згідно з правовою позицією, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 року у
справі №6-14цс14, і яка згідно ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх суді
України, картка діє в межах визначеного
нею строку. За таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту перебіг позовної
давності (ст.257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст.261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості вбачається, що останній
платіж відповідач здійснив у серпні 2008
року (а.с.5-7), строк дії картки
закінчився у травні 2008 року, а з позовом
до відповідача про стягнення
заборгованості банк звернувся 15 січні
2014 року, тобто після спливу строків
позовної давності.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» не
порушував питання про поновлення чи
продовження процесуальних строків,
тоді як відповідач звернувся до суду з
клопотанням про застосування строку
позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції і не
надають підстав для скасування
судового рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог закону.

Апеляційним судом не встановлено таких
порушень норм матеріального і
процесуального права, що призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору між сторонами або
таких, що тягнуть за собою безумовне
скасування судового рішення, а тому
відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 16 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: