Справа № 359/3659/14-ц Головуючий у І
інстанції Борець Є.О.Провадження №
22-ц/780/6780/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 26
У Х В А Л А

іменем України

18 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Ромашині
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа Державна реєстраційна
служба України про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 25 лютого
2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в даний
час ПАТ «УкрСиббанк») і відповідачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, згідно якого банк надав
позичальнику кредит на споживчі цілі в
розмірі 70000 доларів США терміном на 30
років, а позичальник зобов'язався
повернути отриманий кредит та сплатити
відсотки за його користування. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 25 лютого 2008 року
між банком і ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки, згідно якого останній
передав в іпотеку належне йому майно:
квартиру АДРЕСА_1.

Зазначав, що 8 грудня 2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги, згідно якого УкрСиббанк
передав (відступив) Дельта Банку право
вимоги за кредитним і іпотечним
договорами, укладеними із ОСОБА_1, про
що позичальник був повідомлений
позивачем письмово. Вказував, що за
умовами кредитного договору
позичальник ОСОБА_1 мав повертати
кредит щомісячними платежами, однак не
виконує цих обов'язків має прострочену
заборгованість за тілом кредиту та
відсотками. Письмова вимога Дельта
Банку про дострокове погашення боргу
залишена позичальником без
задоволення.

Посилаючись на ст.ст.1050,1054 ЦК України,
ст.ст.33,36,37 Закону України «Про іпотеку»
та умови кредитного і іпотечного
договорів, просив в рахунок погашення
боргу за кредитом в розмірі 1160938,61 грн.
звернути стягнення на належний
відповідачу ОСОБА_1 предмет іпотеки у
вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом пере
визнання за ПАТ «Дельта Банк» права
власності на квартиру, припинивши
право власності на квартиру ОСОБА_1 та
виселивши його з квартири разом з усіма
мешканцями, а також стягнути з
відповідачів на користь позивача
судові витрати.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись із
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його вимоги
задоволити у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального права. Скаргу мотивує
тим, що Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не обмежує
повноваження судів ухвалювати рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Крім того, даний закон
суперечить положенням Закону України
«Про іпотеку» та суперечить положенням
ст.2 ЦПК України, бо обмежує право банку
на набуття предмета іпотеки у
власність, бо банк просить звернути
стягнення шляхом визнання за банком
права власності на предмет іпотеки, а
не провести його відчуження з
прилюдних торгів

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки тим, що позичальник ОСОБА_1 не
виконує передбачених кредитним
договором обов'язків по поверненню
кредиту шляхом сплати щомісячних
платежів і має прострочену
заборгованість, що у свою чергу
відповідно до вимог закону, умов
кредитного і іпотечного договорів та
договору купівлі-продажу прав вимоги
порушує права нового кредитора ПАТ
«Дельта Банк».

Проте підстави для задоволення вимог
ПАТ «Дельта Банк» про дострокове
поверенння кредиту шляхом звернення
стягнення на передану в іпотеку
квартиру відсутні з огляду на заборону
стягнення, встановлену Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

За положеннями статей 512-514,516 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі
(відступлення права вимоги). Правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання. До нового кредитора
переходять у повному обсязі права
первісного кредитора у зобов'язанні.
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст.ст.1050,1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути кошти частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду (ч.3).

Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки
згідно із ст.5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами в
іноземній валюті за умови що: - таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника (майнового
поручителя) або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника
(майнового поручителя) у власності не
знаходиться інше нерухоме майно; -
загальна площа такого нерухомого майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
25 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, згідно якого банк надав
позичальнику кредит для придбання
нерухомості в розмірі 70000 доларів США
із сплатою 12,4 % річних терміном на 30
років, а позичальник у свою чергу
зобов'язався повернути отриманий
кредит та сплатити відсотки за його
користування.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком і
позичальником ОСОБА_1 25 лютого 2008 року
було укладено договір іпотеки, згідно
якого відповідач передав в іпотеку
належну йому квартиру АДРЕСА_1. Згідно
пункту 4.1 договору іпотеки банк має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги, за умовами
якого Кредитпромбанк передав
(відступив) Дельта Банку право вимоги
за кредитним договором, укладеним із
ОСОБА_1 25 лютого 2008 року, а також за
договорами забезпечення цього
кредитного договору.

Також, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_1 за умовами
кредитного договору від 25 лютого 2008
року мав повертати кредит щомісячними
платежами, однак не виконує цих
обов'язків, має прострочену
заборгованість. Письмова вимога ПАТ
«Дельта Банк» про необхідність
дострокового погашення заборгованості
та наслідки їх невиконання у вигляді
звернення стягнення на предмет
іпотеки, направлена відповідачу 4
березня 2014 року залишена останнім без
задоволення.

Крім того, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_1 та члени його
родини зареєстровані і постійно
проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка
передана в іпотеку. Квартира має площу
43,7 кв.м., іншого житла відповідачі не
мають.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на те, що
спірна квартира є предметом іпотеки за
споживчим кредитом, наданими ОСОБА_1 в
іноземній валюті, а також враховуючи
площу квартири та використання її як
місця постійного проживання
позичальника та відсутність у нього
іншого нерухомого майна, суд
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не обмежує
повноваження судів ухвалювати рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки надумані і суперечать змісту
даного закону, який направлений на
захист прав позичальників в умовах
різких коливань курсу національної
валюти.

Посилання апелянта на те, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не поширюється на спірні
правовідносини щодо отримання кредиту
та укладання договору іпотеки, які
виникли раніше ніж даний закон набрав
чинності необгрунтовані, поскільки
згідно ч.3 ст.2 ЦПК України провадження у
цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
вирішення справи.

Твердження апелянта про неповноту
судового розгляду, а саме нез'ясування
судом обставин справи щодо того чи
підпадає під дію Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» спірна
квартира необгрунтовані і
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами, зокрема довідками
виконавчого комітету Ревненської
сільської ради (т.2 а.с.6,13) щодо
реєстрації і постійного проживання
відповідачів у спірній квартирі та її
площі.

Крім того, судом було задоволено
письмове клопотання представника ПАТ
«Дельта Банк» і направлено запит до
реєстраційної служби щодо отримання
інформації про наявність будь-якого
нерухомого майна у відповідача ОСОБА_1
та членів його родини. Відсутність
іншої нерухомості у ОСОБА_1
підтверджується рядом інформаційних
довідок з Реєстру прав власності на
нерухоме майно (т.2 а.с.34-38).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :