Єдиний унікальний номер 205/8974/14-ц
Справа № 2/205/4541/14
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Залімської Н.В.,
секретарі Кравцову С.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Ленінський районний відділ
в місті Дніпропетровськ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням, суд -
Позивач 27.10.2014р. звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,
третя особа Ленінський районний відділ
в місті Дніпропетровськ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням. В
обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що їй на праві
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, зареєстрованого 11.10.2012р.
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 належить
домоволодіння АДРЕСА_1 Вищевказане
домоволодіння є спільним сумісним
майном набутим позивачем та її
чоловіком ОСОБА_4 який ІНФОРМАЦІЯ_4
помер. З 15.04.1991р. в належному позивачу
домоволодінні та по теперішній час
зареєстровано її сина, відповідача по
справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. В тому ж 1991
році відповідач знайшов собі сім'ю та
переїхав до іншого місця мешкання. Весь
цей час відповідач не цікавився а ні
станом будинку, а ні здоров'ям його
батьків при цьому залишаючись
зареєстрованим в домоволодінні. Коли в
2001 році батько відповідача тяжко
захворів, ОСОБА_2 не зважаючи на
прохання матері та батька допомогти
фінансово та фізично утримувати
вищевказане домоволодіння відмовився,
та дотеперішнього часу ніякої допомоги
не надає. Відповідач за весь час
реєстрації в домоволодінні жодного
разу не сплатив за комунальні послуги,
окрім того позивач не може
користуватися належними їй пільгами на
користування газопостачанням. Позивач
просила суд визнати відповідача таким,
що втратив право користування
домоволодінням АДРЕСА_1; усунути
перешкоди у здійсненні нею права
користування її майном, шляхом зняття
відповідача з реєстрації в
вищевказаному домоволодінні.
Позивач надала суду заяву з проханням
розглядати справу за її відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України
через оголошення у пресі. Про причини
своєї неявки суд не повідомив.
Письмових заяв від нього не надходило.
На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд
вважає можливим розглядати справу за
відсутності відповідачів.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом
до суду є захист інтересів власника,
пов'язаних із реалізацією складової
частини змісту права власності - права
користування та розпорядженням
домоволодінням, розташованого за
Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
свідоцтва на спадщину за заповітом
зареєстрованого 11.10.2012р. приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
належить домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6).
Згідно довідки про склад сім'ї № 518 від
27.09.2014р. виданої квартальним комітетом
№ 41 в вищевказаному домоволодінні
зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2
останній не проживає за даною адресою.
Відповідно до пояснень свідків та
актів про не проживання відповідача в
спірному домоволодінні складеного
головою квартального комітету № 41
ОСОБА_5 в присутності сусідів,
відповідач, 13.07.1961р.н. зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, але там не проживає з
1991р., особистих речей не має (а.с.23-29).
Відповідно до ст.41 Конституції України
право власності є непорушним. Кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності,
визначеного ст.317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.
Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.
Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
реєстрація ОСОБА_2 у домоволодінні яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_1
порушує права позивача, як його
На підставі викладеного та керуючись
ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. ст. 15-16, 317, 319,
321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 10-11, 59-60, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218,
224-226 Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Ленінський районний відділ в
місті Дніпропетровськ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням -
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що
втратив право на користування житлом -
домоволодінням АДРЕСА_1
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
правом користування домоволодінням
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачем може бути подано заяву
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення позивачем може
бути оскаржено в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії заочного рішення.
Суддя