У х в а л а

22 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Гончара В.П.,
Кадєтової О.В.

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє від
імені ОСОБА_4, про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що 07 жовтня 2006 року між ним та публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), було укладено кредитний
договір № DNH4KS62390424. Позивач зазначав
про те, що вказаний кредитний договір
він не підписував, про що неодноразово
повідомляв банк, тому вважав, що між ним
та банком відсутні будь-які договірні
правовідносини. Враховуючи викладене,
позивач просив визнати недійсним
зазначений кредитний договір.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано недійсним кредитний договір
від 07 жовтня 2006 року № DNH4KS62390424,
укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк». Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 03
квітня 2014 року в частині задоволення
позову скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову в
позові. В решті рішення залишено без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_4,
подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_3, який діяв від імені
ОСОБА_4, на рішення Жовтневого
районного суду м.
Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року
та на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року.

09 грудня 2014 року ОСОБА_3, який діє від
імені ОСОБА_4, звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 203, 215, 638, 640 ЦК України,
заявник послався та додав копію ухвали
Верховного Суду України від 03
листопада 2010 року та копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 червня 2011 року, 14 березня
2012 року, від 20 червня 2012 року, від 07
листопада 2012 року, від 06 лютого 2013 року,
від 05 червня 2013 року, від 19 червня 2013
року та від 27 серпня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, копії ухвали
Верховного Суду України від 03
листопада 2010 року та копій ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 червня 2011 року, 14 березня 2012
року, від 20 червня 2012 року, від 07
листопада 2012 року, від 06 лютого 2013 року,
від 05 червня 2013 року, від 19 червня 2013
року та від 27 серпня 2014 року, не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
оскільки вищевказані рішення судів
касаційної інстанції ухвалені у
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин, тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання кредитного договору
недійсним, за заявою ОСОБА_3, який діє
від імені ОСОБА_4, про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О. Кузнєцов

Судді:

В.П. Гончар

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник