Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2775/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Ковальчук С.Я.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів - Фомічова
С.Є., Голованя А.М.

при секретарі - Дімановій Н.І.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 30
вересня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на будинковолодіння.

Позивач зазначила, що 17 вересня 1971 року
вона та відповідач уклали шлюб та
проживали разом до 1982 року. У 1972 році
вони придбали будинок в АДРЕСА_1.
Будинок придбано на ім'я чоловіка, який
був тоді головою колгоспного двору.
Членами двору були вона та троє дітей.

У 1982 році чоловік пішов в іншу сім'ю, а
тому вона зверталася до суду з позовом
про виплату йому грошової компенсації
за 1/5 будинку, але відповідач
відмовився від компенсації, про що
свідчить рішення Гайворонського
районного суду від 02.03.1982 року.

З 1982 року відповідач проживає в іншому
будинку, а діти вже дорослі і мають свої
домівки. Після виходу з колгоспного
двору відповідача, головою колгоспного
двору стала вона, що підтверджено
довідкою Хащуватської сільської ради
№ 110 від 25.03.1991 року, в якій зазначено, що
будинок належить їй. 25.05.2005 року було
розірвано і шлюб.

На теперішній час вона не може оформити
на себе правовстановчий документ на
будинок та приватизувати земельну
ділянку без звернення до суду.

Посилаючись на це, позивач просила суд
визнати за нею право власності на
будинок з господарськими будівлями.

Ухвалою Гайворонського районного суду
від 09.09.2014 р. в якості співвідповідача
залучено Хащуватську сільську раду.

Рішенням Гайворонського районного
суду від 30.09.2014 р. в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Сторони у судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, подали
письмові заяви, в яких просять справу
розглядати без їх присутності у
судовому засіданні.

Відповідач у письмовій заяві
(нотаріально посвідченій) позов визнав
та зазначив, що він був членом
колгоспного двору в АДРЕСА_1 та вийшов
зі складу цього двору ще у 1982 році і
більше ніякої участі у веденні
господарства у цьому дворі не приймав,
хоча був працездатним. На пенсію за
віком вийшов лише у 1993році.

Той факт, що спірне господарство
відносилося до категорії колгоспних
підтверджено рішенням народного суду
Гайворонського району від 02.03.1982 року
(а.с.5). Цей факт не заперечують і
сторони.

Згідно зазначеного рішення суду
станом на березень 1982 року членами
зазначеного колгоспного двору були
позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та їх
троє дітей.

Станом на вересень 2014 року в будинку
АДРЕСА_1 проживає лише сама ОСОБА_2 і
лише вона зареєстрована у цьому
будинку (а.с.37).

Сторони не заперечують, що 17.09.1971 року
вони зареєстрували шлюб, за договором
купівлі - продажу від 06.10.1972 року
придбали будинок АДРЕСА_1, де покупцем
зазначено ОСОБА_3, а шлюб розірвано
23.05.2005 р. (а.с.6, 37).

Відповідно до ст.120 Цивільного Кодексу
1963 року майно колгоспного двору
належить його членам на праві спільної
власності.

Відповідно до ст.123 цього Цивільного
Кодексу розмір частки члена двору
встановлюється, виходячи із рівності
часток всіх членів двору, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст.126 зазначеного
Цивільного Кодексу працездатний член
колгоспного двору втрачає свою частку
в майні двору, якщо він не менше трьох
років підряд не приймав участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору.

Оскільки відповідач ОСОБА_3, будучи
працездатним з 1982 року і до моменту
ліквідації колгоспних дворів ( 15.04.1991
року), не приймав участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору то він втратив свою
частку в майні колгоспного двору.

Оскільки і діти сторін не претендують
на частку в майні двору, проживають у
своїх домівках, то вимоги ОСОБА_2 про
визнання будинку з господарськими
будівлями, спорудами лише її власністю
ґрунтуються на законі і підлягають
задоволенню.

Наведене свідчить про те, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, рішення суду
ухвалене без додержання норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 30 вересня
2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
жилий будинок АДРЕСА_1 з
господарськими побутовими будівлями
та спорудами, що знаходяться за цією
адресою.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: