АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7230/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 645/2763/14-ц
Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія -право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 березня 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом про усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення до
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що в
1999 році спірна квартира була
приватизована на трьох членів сім'ї, а
саме: на позивача ОСОБА_1 та
відповідачів по справі - ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 і на даний час належить цим
трьом особам на праві власності. У 1999
році позивач та відповідач ОСОБА_2
припинили шлюбні відносини. На даний
час ОСОБА_2 оспорює право власності
позивача на квартиру і чинить йому
перепони у користуванні квартирою, не
впускає позивача до квартири та
змінила замки на вхідних дверях. З
цього приводу позивач звертався до
органів внутрішніх справ. В
добровільному порядку відповідач
ОСОБА_2 не бажає вирішити питання щодо
визначення порядку користування
квартирою, яка є спільною сумісною
власністю сторін.

Позивач у судове засідання суду першої
інстанції не з'явився, через канцелярію
суду подав заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідачі у судове засідання суду
першої інстанції не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлялися
судом, причини неявки не повідомили.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення суду та постановити
нове про задоволення позовних вимог.
Посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує на те, що він
не має можливості розпоряджатися своїм
власним майном - квартирою. ОСОБА_2 не
впускає його до квартири, яка належить
йому на праві спільної сумісної
власності. Відповідачи змінили на
вхідних дверях квартири замки, не
відкривають йому вхідні двері. ОСОБА_2
не бажає спілкуватися з ним по
телефону, щоб обговорити причини її
протиправної поведінки з приводу
наведеного, своїми протиправними діями
вона порушує його право на вільне
користування приватною власністю.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання суду
першої інстанції не з»явився,
повідомлений належним чином. В
апеляційній скарзі він зазначив, що
просить про розгляд справи у його
відсутності.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214,
316 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
вселення до квартири в з»язку
недоведеністю ним своїх позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що він не довів наявності
перешкод з боку відповідачів в
реалізації позивачем права
співвласника на спірну квартиру
АДРЕСА_1. Також позивачем не зазначено
чим саме відповідач ОСОБА_3 порушив
його права співвласника.

Судова колегія не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він не відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що
спірною є квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності позивачу ОСОБА_1 та
відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст. З, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. Право на житло
(користування ним, усунення перешкод у
користуванні ним) підлягає захисту у
випадку порушення прав особи.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказав,
що на даний час ОСОБА_2 оспорює його
право власності на квартиру і чинить
йому перепони у користуванні
квартирою, не впускає позивача до
квартири, змінила замки на вхідних
дверях. З цього приводу позивач
звертався до органів внутрішніх справ,
що підтверджується його заявою на
адресу начальника ХМУ ГУМВС України в
Харківській області від 27 грудня 2013
року ( а. с. 39). З відповіді начальника
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області від 21.01.2014 року
вбачається, що він звертався також
10.01.2014 року звертався з заявою про
усунення перешкод в користуванні
вказаною квартирою з боку ОСОБА_2, ця
заява розглянута ( а. с. 7).

Відповідачі вказане не спростували. З
пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційного суду вбачається, що вона
оспорює право ОСОБА_1 на вказану
квартиру.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечується рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 надав достатньо доказів , що він
не має можливості розпоряджатися своїм
власним майном - спірною квартирою, так
як відповідачі . не впускають його до
цієї квартири, яка належить їм на праві
спільної сумісної власності. ОСОБА_1
неодноразово намагався потрапити до
квартири, але відповідачі замінили на
вхідних дверях квартири замки, не
відкривають йому вхідні двері.

В зв»язку з наведеним судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
не обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог у зв»язку з
недоведеністю, так як позивач навів
достатньо доказів в підтвердження
своїх позовних вимог.

За таких обставин колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2014 року
скасувати, постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні житлом-
квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: