АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1322/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3043/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Київського районного
суду м. Полтави від 29 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні,

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 29 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні з
дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у її
вихованні, зобов'язавши ОСОБА_1
надавати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
можливість спілкування з донькою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з 10 години
до 15 години у присутності дитячого
психолога.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Також апеляційну скаргу подав ОСОБА_2,
який посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи просить рішення
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2 та про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_1

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому
шлюбі з серпня 2008 року по лютий 2012 року,
від якого мають доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час дитина проживає разом із
матір'ю.

Позивач проживає спільно з батьками в
квартирі АДРЕСА_1, власної сім'ї не має.

Після розірвання шлюбу відповідач
змінила прізвище з «ОСОБА_1» на
«ОСОБА_1», про що надала відповідне
свідоцтво про зміну імені від 23 травня
2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, застосовуючи до
спірних правовідносин положення ст.ст.
151, 157, 159 СК України, дійшов висновку про
можливість встановити періодичне
спілкування позивача з малолітньою
донькою у присутності дитячого
психолога.

З вказаними висновками не може в повній
мірі погодитись колегія суддів з
наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до ч.1 ст. 159 СК України,
якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод

Таким чином законодавчо закріплено
право на спілкування з дитиною та
участі у її вихованні того з батьків,
хто не проживає спільно з дитиною та
відповідно обов'язок того з батьків, з
ким проживає дитина, не чинити перешкод
у здійсненні такого права. При цьому,
таке право повинно реалізовуватись
саме в прямих контактах з дитиною,
тобто на побаченні з нею, що є основною
формою особистого спілкування.

В судовому засіданні знайшли своє
підтвердження факти здійснення
відповідачем перешкод у спілкуванні
позивача з своєю донькою.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається та не заперечується
сторонами наявність загострених
конфліктних відносин між колишнім
подружжям, в тому числі і на ґрунті
неможливості досягнути домовленостей
щодо участі у вихованні та в
спілкуванні батька з донькою ОСОБА_5.

Таким напруженим відносинам, не в
останню чергу, сприяла і сама поведінка
ОСОБА_2, який попередньо допускав
випадки несвоєчасного повернення
дитини матері, а також не виконував
рішення Окябрського районного суду м.
Полтави від 2 серпня 2012 року, яким
визначено місце проживання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з матір'ю ОСОБА_1 та
вирішено відібрати дитину від ОСОБА_2
та передати її матері.

Питаннями щодо врегулювання відносин
між батьками та узгодження порядку
спілкування батька з донькою впродовж
2011-2014 років неодноразово займався
орган опіки та піклування.

Так, 25 жовтня 2011 року останнім було
прийнято рішення про участь батька у
вихованні доньки шляхом встановлення
часу спілкування щосереди з 16 год до 18
год. без присутності матері. Одночасно
було попереджено батьків про
коректність їх поведінки при
вирішенні цих питань та заборонено
підбурювати малолітню дитину один
проти одного з метою уникнення шкоди
її здоров'ю та розвитку.

Останнім рішенням виконавчого
комітету Київської районної в м.
Полтаві ради як органом опіки та
піклування від 8 липня 2014 року визнано
за доцільне встановити ОСОБА_2 час для
спілкування з малолітньою донькою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - щосуботи з 10
години до 13 години у присутності матері
ОСОБА_1

Усуваючи перешкоди у спілкуванні
батька з малолітньою донькою, суд
першої інстанції обґрунтовано поклав в
основу судового рішення зазначений
висновок органу опіки та піклування та
прийшов до вірного висновку про
неможливість здійснення такого
спілкування в присутності матері,
враховуючи ступінь загострених
відносин між батьками дитини.

Між тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції щодо обов'язкової участі при
такому спілкуванні дитячого
психолога.

Вказана питання обговорювалось в суді
апеляційної інстанції та було
встановлено, що ні в штаті органу опіки
та піклування, ні в Київській районній
в м. Полтаві раді посади дитячого
психолога не має.

Аналогічно не зрозумілим залишається
питання хто і яким чином буде
здійснювати залучення та оплату праці
дитячого психолога під час спілкування
позивача з донькою щосуботи з 10 год. до
15 год.

Крім того, сам висновок органу опіки та
піклування не містить застережень щодо
необхідності участі фахівця в області
дитячої психології при особистому
спілкуванні позивача з донькою, позаяк
такого висновку не містить і саме
судове рішення, що свідчить про
недотримання судом першої інстанції
вимог ч.2 ст. 159 СК України.

Також, всупереч положенням ч.2 ст. 159 СК
України, яка передбачає обов'язок суду
при визначенні способу участі батьків
у вихованні дитини зазначати також і
місце їхнього спілкування, можливість
відвідування дитиною місця проживання
батька, суд першої інстанції вказані
питання не обговорював, не зазначив та
не конкретизував в судовому рішенні
місце спілкування позивача з дитиною.

Вказані обставини свідчать про
наявність підстав для зміни судового
рішення в частині виключення посилання
на обов'язкову участь дитячого
психолога при спілкуванні позивача з
донькою, а також доповненням
резолютивної частини рішення
можливістю такого спілкування
щосуботи з 10 год. до 15 год. без участі
матері, із зазначенням місця такого
спілкування, зокрема з правом
прогулянок по місту та можливістю
відвідування дитиною місця
проживання ОСОБА_2

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить
нових фактів чи засобів доказування,
які б свідчили про підстави скасування
судового рішення та постановлення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані власним баченням
відповідача обставин по справі та
зводяться до переоцінки зібраних
доказів.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 липня 2014 року змінити.

Усунути перешкоди у спілкуванні
ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
у її вихованні, зобов'язавши ОСОБА_1 (на
даний час - ОСОБА_1) надавати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 можливість спілкування з
донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з
10 години до 15 години, з правом
прогулянок по місту та за місцем
проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, без
присутності матері.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

З оригіналом згідно.

СУ Д Д І :