АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6880/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2-2203/12
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
та їх представника ОСОБА_4 на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідачів Друга
Свердловська державна нотаріальна
контора Луганської області, про
визнання права власності в порядку
спадкування та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа на
стороні відповідачів Друга
Свердловська державна нотаріальна
контора Луганської області про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом, в якому після його
уточнення просила про визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання за нею
права власності на частку нерухомого
майна в порядку спадкування. Просила
визнати житловий будинок разом з
надвірними будівлями і спорудами
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, визнати за
позивачкою право власності на ? частину
спірного будинку разом з надвірними
будівлями і спорудами, а також - право
власності на ? частину земельної
ділянки, на якій розташований вказаний
будинок разом з надвірними будівлями,
посилаючись на обґрунтування цих вимог
на ч. 4 ст. 120 ЗК України.

На обґрунтування позову вказала на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_10,
після чого відкрилася спадщина на
належні їй на праві спільної сумісної
власності подружжя ? частину житлового
будинку загальною площею 103,4 кв.м,
житловою площею 54,1 кв.м. з належними до
нього господарськими будівлями й
спорудами, а саме: сарай літ. «д», погріб
літ. «в», гараж літ. «б», вбиральня літ.
«ж», душ літ. «г», огорожа №№1, 2,
свердловина № 3, замощення І, вартість
якого становить 121302, грн., які їй
належали разом з її чоловіком, ОСОБА_9
Вказане домоволодіння подружжя
збудували під час спільного шлюбу, воно
розташоване на земельній ділянці
площею 0,0636га, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку, яку
після смерті своєї дружини
приватизував ОСОБА_9 на своє ім'я. У
якості підстави свого успадкування
позивачка послалася на заповіт ОСОБА_10
і зазначила, що позивачка вчасно
звернулася до нотаріальної контори із
відповідною заявою про прийняття
спадщини після смерті своєї матері.

Відповідачі позов не визнали і у липні
2013 року заявили зустрічний позов про
визнання вказаного житлового будинку
разом з надвірними будівлями власністю
лише ОСОБА_9, який разом з
приватизованою на його ім'я земельною
ділянкою площею під цим
домоволодінням площею 0,0636 га
успадкували відповідачі на підставі
заповіту ОСОБА_9 Вказали, що після
відкриття цієї спадщини вони вчасно
звернулися з відповідними заявами до
нотаріальної контори і зазначили, що
ОСОБА_11 після смерті своєї дружини
ОСОБА_10 успадкував належну їй на праві
спільної сумісної власності ? частину
вказаного домоволодіння.

Рішенням Свердловського районного
суду Луганської області від 05 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_8
задоволено. Визнано спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 103,4
кв.м., житловою площею 54.1 кв.м., з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами, позначеними в
плані земельної ділянки технічного
паспорту житлового будинку під
літерами: «б» - сарай, «в» - погріб, «г» -
душ, «д» - сарай, «ж» - вбиральня, «» 1,2 -
огорожа, № 3 - свердловина, І - замощення.

Визнано за ОСОБА_8 право приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частку житлового
будинку, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 103,4 кв.м.,
житловою площею 54.1 кв.м., на 1/2 належних
до нього господарськими будівлями і
спорудами, позначеними в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «б» -
сарай, «в» - погріб, «г» - душ, «д» - сарай,
«ж» - вбиральня, №№ 1,2 - огорожа, № 3 -
свердловина, І - замощення, а також - на ?
частку земельної ділянки загальною
площею 0,0636 га, надану для
обслуговування житлового будинку,
розташовану за вказаною адресою,
кадастровий номер :02:001:0010.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
приватної власності у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 по ? частини
спірного житлового будинку разом з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами кожній, а також - по ? частку
спірної земельної ділянки. В іншій
частині у задоволенні зустрічного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
апелянти у скарзі просять його
скасувати в частині визнання за ОСОБА_8
права власності у порядку спадкування
за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10 на ? частку спірного житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами, а також - в частині відмови
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у задоволенні
зустрічного позову та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_8 і про
задоволення їх зустрічного позову
повністю, оскільки судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, суд не з'ясував той факт, що
складення заповіту на ім'я ОСОБА_8 не
доведено, її заява про прийняття
спадщини подана на загальних
підставах, як спадкоємця за законом.

Справа в апеляційному порядку
переглядається неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 03 липня 2014 року зазначено
про необхідність при апеляційному
перегляді справи з'ясувати підстави
позову ОСОБА_8 про визнання права
власності на частку в праві спільної
сумісної власності на земельну
ділянку, заявлені у зв'язку з
одержанням ОСОБА_12 державного акта на
право власності на земельну ділянку
після смерті ОСОБА_10 і на підставі
положень частини 4 статті 120 ЗК України.
При цьому апеляційному суду також
необхідно звернути увагу на те, що за
частиною 2 статті 548 ЦК України прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (а.с. 20-24 т. 2).

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги за відсутності всіх
осіб, які беруть участь у справі, що
передбачено ст. 305 ЦПК України, вважає,
що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання
права власності на ? частину земельної
ділянки під спірним домоволодінням,
позивачка послалася на те, що вона є
спадкоємицею за заповітом після
смерті ОСОБА_10, яка разом з ОСОБА_12 за
своє життя була співвласниками
житлового будинку з відповідними
надвірними будівлями і спорудами, які
розташовані на цій земельній ділянці, а
після смерті спадкодавця ОСОБА_10
ОСОБА_12 отримав цю земельну ділянку у
власність на підставі рішення
Свердловської міської ради від 24.10.2003
року за № 170. При цьому якості правової
підстави позивачка ОСОБА_8 послалася на
ч. 1 ст. 120 ЗК України, за якою у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об?єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 4 зазначеної статті у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами, право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Судом правильно встановлено та
визнається сторонами, що ОСОБА_10 та
ОСОБА_12 під час перебування у шлюбі
збудували за адресою АДРЕСА_1 спірний
житловий будинок площею 103,4 кв.м.,
житловою площею 54.1 кв.м., з належними до
нього господарськими будівлями і
спорудами, позначеними в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «б» -
сарай, «в» - погріб, «г» - душ, «д» - сарай,
«ж» - вбиральня, №№ 1,2 - огорожа, № 3 -
свердловина, І - замощення, внаслідок
чого після прийняття його до
експлуатації згідно до акту від 10.12.1984
року та відповідно до ст.ст. 22, 28 Кодексу
про шлюб та сім'ю України 1963р., який був
чинний на день виникнення спірних
правовідносин, це спадкове майно
належить до спільної сумісної
власності подружжя, частки яких є
рівними. За договором від 20 березня 1978
року ОСОБА_9, у період шлюбу з ОСОБА_10
було надано у безстрокове користування
земельну ділянку площею 500 кв.м,
розташовану по АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, матір ОСОБА_8,
померла, внаслідок чого відкрилася
спадщина на належну їй ? частку
спірного житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами.
21 травня 1994 року ОСОБА_10 було у
нотаріальній формі складено заповіт,
за яким вона заповіла усе належне їй на
момент смерті майно своїй дочці ОСОБА_8

Відомості про цю нотаріальну дію було
внесено до книги обліку та реєстрації
спадкових справ, до реєстру для
реєстрації нотаріальних дій та до
спадкового реєстру (а.с. 36, 54, 128, 136, 139, 140
т. 1).

Оскільки цей заповіт на день розгляду
справи по суті ніким не оспорений, то
відповідно до ст.ст. 47, 48 ЦК УРСР, який
діяв на день укладення цього заповіту,
він є дійсний і підлягає виконанню.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 на
день відкриття спадщини після смерті
своєї дружини права на обов?язкову
частку у спадщини не мав, а ОСОБА_13 у
встановлений законом шестимісячний
строк прийняла спадщину, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_10,
подавши до нотаріальної контори
відповідну заяву від 14.02.1997 року про
прийняття спадщини, внаслідок чого
ОСОБА_9 після смерті своєї дружини
ОСОБА_10 нічого не успадковує.

Той факт, що оригінал заповіту ОСОБА_8
був втрачений не спростовує висновків
суду першої інстанції про його
дійсність, які належним чином
вмотивовані і відповідають матеріалам
справи. В матеріалах справи наявна
відповідна ксерокопія цього заповіту,
а також - відомості про належну
реєстрацію заповіту у вищевказаних
реєстраційних документах.

Рішенням виконавчого комітету
Свердловської міської ради
Ворошиловградської (нині - Луганської)
області № 122 від 14.03.1978 року ОСОБА_9 була
виділена земельна ділянка для
індивідуального будівництва та
обслуговування житлового будинку під
АДРЕСА_1 загальною площею 0,0636 га,
кадастровий номер :02:001:0010.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після чого
відкрилася спадщина на майно, яке
належало йому на день смерті.
Відповідно за заповітом від 05.11.2011 року
ОСОБА_9 усе своє майно, яке на день
смерті буде йому належати, заповів в
рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
19.01.2012 року, в межах передбаченого
законом шестимісячного строку
звернулися із заявою про прийняття
спадщини після його смерті.

За частиною 2 статті 548 ЦК УРСР 1963р., який
діяв на день відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_10, прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту її відкриття. Аналогічна норма
міститься у частині п?ятій статті 1268
чинного ЦК України, яка діяла на день
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9
Тому спадкоємці - сторони по справі на
підставі відповідних заповітів набули
у власність на підставі вказаних норм
права лише те майно та майнові права,
які належали спадкодавцям на день
відкриття спадщини. Інші, передбачені
законом дії: прийняття спадщини,
отримання свідоцтва про право
власності на спадщину і державна
реєстрація цього права, - мають
юридичне значення лише для отримання
спадкоємцями права розпорядження
успадкованим майном.

Однак суд першої інстанції всупереч
вказаних норм права помилково вважав,
що земельна ділянка, на якій
розташований спірний житловий будинок,
має належати в рівних частках
спадкоємцям власників цього
нерухомого майна. При цьому суд не взяв
до уваги, що на день відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_10 спірна земельна
ділянка перебувала не у власності, а у
постійному користуванні подружжя і
тому не увійшла до складу спадщини, яка
відкрилася після її смерті.

Суд також безпідставно застосував
норми ст. 120 ЗК України 2001 року, який
набув чинності після смерті
спадкодавця ОСОБА_10, внаслідок чого ця
норма не поширюється на спір, який
виник пізніше та з інших підстав, а
саме: за позовом ОСОБА_8 про визнання
права власності на частку житлового
будинку та земельну ділянку, заявлений
на підставі спадкування після смерті
ОСОБА_10, як це вбачається із доводів,
наведених на обґрунтування її позову,
її письмової заяви про об'єднання
позовів та заперечень проти
апеляційної скарги (а.с. 71-73 т.1, а.с. 126 т.
1, а.с. 229-233 т. 1).

На день відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, діяв ЗК
України 1991 року, який у ст. 30 передбачав,
що при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_10 на день
смерті мала право лише на постійне
користування земельною ділянкою, а у
підставах позову ОСОБА_8 про заяви
спадкодавця на отримання земельної
ділянки у власність не зазначено, то й у
спадкоємця ОСОБА_8 права власності на
земельну ділянку під спірним житловим
будинком також не виникає.

Крім того, визнання за рішенням суду
права власності на відповідну частку
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами в порядку
спадкоємства, не надавало суду
підстави для застосування
вищевказаних положень ст. 120 ЗК України
2001 року, оскільки таке визнання не є тим
правочином, на підставі якого за
змістом вказаної норми права
відбувається перехід права власності
на земельну ділянку від попереднього
власника жилого будинку, будівлі чи
споруди, до її набувача.

Суд також не взяв до уваги, що після
смерті особа вже не взмозі набувати
права та обов'язки. Тому той факт, що
спірний житловий будинок з
відповідними господарськими будівлями
і спорудами належав подружжю ОСОБА_10,
за їх життя, має юридичне значення лише
для визначення права власності у їх
спадкоємців, підлягає з?ясуванню у
мотивувальній частині рішення і
додаткового визнання у його
резолютивній частині не підлягає.

Таким чином суд першої інстанції
неповно з?ясував обставини, що мають
значення для справи; неправильно
застосував норми матеріального права,
тому з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав рішення підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_8 та зустрічного позову
ОСОБА_6, ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_8 за заповітом ОСОБА_10
успадкувала лише належну спадкодавцю ?
частку спірного житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
і спорудами, а спадкодавець ОСОБА_10 не
набула права власності на спірну
земельну ділянку під ним, то за ОСОБА_8
відповідно до вказаних норм
матеріального права з цих підстав
необхідно визнати право власності лише
на це нерухоме майно.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_3 після
смерті ОСОБА_9 за його заповітом
успадкували належне йому майно,
порівну між собою, а саме: по ? частки
спірного житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
і спорудами, а також - по ? частки
спірної земельної ділянки.

При цьому господарські будівлі та
споруди нежитлового призначення, як
приналежність основної речі, спірного
житлового будинку, при визнанні права
власності на спадщину не підлягають
додатковому поділу на частки, оскільки
таких позовних вимог про виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, по справі не
заявлялося і судом не розглядалося.

Тому у задоволенні іншої частини
позовних вимог необхідно відмовити, за
їх недоведеності.

Підстав для перерозподілу судових
витрат немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 31, 319-324, 327 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_5 та зустрічний позов
ОСОБА_6, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_8 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на ? частку
житлового будинку АДРЕСА_1 загальної
площею 103,4 кв.м, житловою 54,1 кв.м, з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами: гаражем під
літерою «Б», погребом літ. «В», душем
літ. «Г», сараєм літ. «Д», вбиральнею
літ. «Ж», огорожі №№ 1,2, свердловиною №
3, замощення І. У задоволенні іншої
частини позову ОСОБА_8 - відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_9, за кожною, по ? частки житлового
будинку АДРЕСА_1 загальної площею 103,4
кв.м, житловою 54,1 кв.м, з належними до
нього господарськими будівлями і
спорудами: гаражем під літерою «Б»,
погребом літ. «В», душем літ. «Г», сараєм
літ. «Д», вбиральнею літ. «Ж», огорожі
№№ 1,2, свердловиною № 3, замощення І, а
також за кожною з них - по ? частки
земельної ділянки загальною площею 0,0636
га, наданої для обслуговування
житлового будинку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:001:0010.

У задоволенні позову ОСОБА_5 та
зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
іншій частині - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і при цьому протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили в може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: