Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Кашицьку С. А. , при секретарі Сініловій
Г.О.,за участю прокурора Плотнікової
Д.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ДАІ ГУМВС України в Донецькій
області, Управління державної
казначейської служби у м.Маріуполі
Донецької області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ДАІ ГУМВС України в Донецькій області,
Управління державної казначейської
служби у м.Маріуполі Донецької області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
вказавши, що 10.06.2012 року інспектором ДПС
ДАІ м.Маріуполя Сафроновим О.П. було
складено протокол про адміністративне
правопорушення та винесено постанову
про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП, відповідно до якої ,
відповідно до якої він був притягнутий
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Постановою Приморського районного
суду м.Маріуполя від 18.04.2013 року
постанову інспектора ДПС ДАІ
м.Маріуполя Сафронова О.П. про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП скасовано. На момент
складання даного протоколу , його
автомобіль був зареєстрований у
м.Харків , сам позивач був
зареєстрований в Херсонській області ,
а проживав у АДРЕСА_2, в результаті чого
позивач вимушений був двічі 06.11.2012 року
та 04.12.2012 року приїздити до м.Харківа у
Відділ виконавчої служби для того, щоб
отримати копію постанови при його
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП від
10.06.2012 року з метою її подальшого
оскарження в Приморський районний суд
м.Маріуполя. В результаті його поїздок
до м.Харківа він витратив 396 грн., що
підтверджується проїзними
документами. Внаслідок незаконних дій
інспектора ДПС Сафронова О.П. йому було
завдано моральну шкоду , яка полягала в
душевних стражданнях, приниженні
людської гідності, порушенні його
звичного ритму життя. Суму завданої
йому моральної шкоди він оцінює в 2000
грн. Просить суд стягнути з відповідача
ДАІ ГУМВС України в Донецькій області
на його користь матеріальну шкоду у
розмірі 396 грн. та моральну шкоду у
розмірі 2000 грн. та понесені ним судові
витрати в розмірі 487,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримав повністю
та пояснив, що на момент складання
відносно нього протоколу про
адміністративне правопорушення та
винесення постанови про притягнення
його до адміністративної
відповідальності він проживав у
АДРЕСА_2, а був зареєстрований в
Херсонській області , а його
транспортний засіб був на той час і на
теперішній час зареєстрований в
м.Харкові. Постанова про
адміністративне правопорушення була
винесена в його відсутність, та
посадовою особою відповідача повинна
бути направлена за його адресою
проживання. При складанні протоколу
про адміністративне правопорушення,
інспектору ДПС він не повідомив своєї
адреси фактичного проживання. Просив
суд стягнути з відповідача ДАІ ГУМВС
України в Донецькій області на його
користь матеріальну шкоду у розмірі 396
грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
та понесені ним судові витрати в
розмірі 487,20 грн.

Представник відповідача -інспектор ДПС
взводу ДПС відділу ДАІ з
обслуговування міста Маріуполя УДАІ
ГУМВС України в Донецькій області
Сафронов О.П. в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
згідно із ст.276 КУпАП протокол про
адміністративне правопорушення
направляється за місцем реєстрації
транспортного засобу та за місцем
реєстрації особи , відносно якої
складено протокол про адміністративне
правопорушення або її місцем
проживання. При складанні протоколу
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 , позивач надав
технічний паспорт на транспортний
засіб, згідно з яким його транспортний
засіб зареєстровано в м.Харкові. Крім
того, з відомостей інформаційної
системи ДАІ вбачалось, що позивач
зареєстрований в АДРЕСА_1. Інших
відомостей з боку позивача йому не
надходило. Коли він складав протокол
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1, останній , не
дочекавшись поїхав з місця скоєння
адміністративного правопорушення., від
підпису в протоколу та дачі пояснень
відмовився. Просить суд відмовити
позивачу в задоволенні його позовних
вимог , оскільки при складанні
протоколу він керувався діючим
законодавством України та судом його
дії не були визнані неправомірними.

Представник відповідача Управління
державної казначейської служби у
м.Маріуполі Донецької області Морокко
Г.С., яка діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що
позивач повинен довести, що йому
завдано моральну та матеріальну шкоду
незаконними діями або рішеннями
відповідача, і що він має право на її
відшкодування. Позивачем
необґрунтовано пред"явлені вимоги щодо
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, та не надано жодних
доказів та підтвердження завдання йому
такої шкоди. Просить відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Представник відповідача Державної
казначейської служби України в судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Дослідивши обставини справи,
вислухавши учасників процесу, суд
дійшов висновку про те, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
сторона має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 16
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Зокрема, частиною 1
статті 11 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України)
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів , висновків експертів .

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень ,
коім випадків , встановлених ст. 61 цього
ж Кодексу , які не поттребують
доказуванню.

Так , позивач ОСОБА_1 просить суд
стягнути з відповідача ДАІ ГУМВС
України в Донецькій області на його
користь матеріальну шкоду у розмірі 396
грн. , моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
та понесені ним судові витрати в
розмірі 487,20 грн. , посилаючись на те , що
10.06.2012 року інспектором ДПС ДАІ
м.Маріуполя Сафроновим О.П. відносно
нього було складено протокол про
адміністративне правопорушення та
винесено постанову про притягнення
його до адміністративної
відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП,
відповідно до якої він був притягнутий
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Як
вказав сам позивач , на момент
складання даного протоколу та на
теперішній час , його автомобіль був
зареєстрований у м.Харків , сам позивач
на час складання протоколу був
зареєстрований в Херсонській області ,
а проживав він у АДРЕСА_2, але при
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення,
інспектору ДПС він не повідомив своєї
адреси фактичного проживання , він
вважає , що дана постанова про
адміністративне правопорушення
повинна була бути направлена посадовою
особою відповідача за його адресою
проживання , а не за місцем реєстрації
його транспортного засобу , внаслідок
чого позивач вимушений був двічі 06.11.2012
року та 04.12.2012 року приїздити до
м.Харківа у Відділ виконавчої служби
для того, щоб отримати копію постанови
про його притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП від 10.06.2012 року та в
результаті його поїздок до м.Харківа
він витратив 396 грн., що підтверджується
проїзними документами та йому було
завдано моральну шкоду , яка полягала в
душевних стражданнях, приниженні
людської гідності, порушенні його
звичного ритму життя , яку він оцінює в
2000 грн.

Суд вважає , що дані позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Так , згідно ч.1 ст. 276 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
вбачається , що справа про
адміністративне правопорушення
розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч.2 ст. 276 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено , що справи про
адміністративні правопорушення ,
передбачені ст. 80 , 81, 121-126 , статтями 128-129
, ч.1 і 2 ст.130 , ст.132 , ч.4 ст.133, і ст. 139 цього
Кодексу ,можуть також розглядатися за
місцем обліку транспортних засобів
або за місцем проживання порушників .

В судовому засіданні встановлено що
10.06.2012 року інспектором ДПС ДАІ
м.Маріуполя Сафроновим О.П. було
складено протокол про адміністративне
правопорушення та винесено постанову
про притягнення позивача ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП, відповідно до якої йому
призначено покарання у вигляді штрафу
в розмірі 255 грн.

Із постанови про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
за ст.122 ч.1 КУпАП та із протоколу про
адміністративне правопорушення від
10.06.2012 року, складених відносно ОСОБА_1
вказано місце проживання позивача :
АДРЕСА_1. та в судовому засіданні також
встановлено, що даний протокол про
адміністративне правопорушення
складався інспектором ДПС взводу ДПС
відділу ДАІ з обслуговування міста
Маріуполя УДАІ ГУМВС України в
Донецькій області Сафроновим О.П., який
адресу реєстрації позивача та
реєстрації автомобіля позивача вказав
на підставі відомостей інформаційної
системи ДАІ, інших відомостей щодо
адреси позивача, ОСОБА_1 йому не надав,
що також підтвердив в судовому
засіданні і сам позивач.

Згідно паспортних даних ОСОБА_1
вбачається, що останній з 30.08.1982 року
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
а з 20.11.2009 року по 05.04.2013 року був
зареєстрований в Херсонській області ,
що підтвердив і сам позивач в судовому
засіданні , а за адресою: АДРЕСА_2 він
зареєстрований з 05.04.2013 року по 05.10 . 2013
р. , а потім він був знову
зареєстрований 13.05.14 р. за адресою:
АДРЕСА_2 .

Згідно матеріалів справи вбачається ,
що дійсно автомобіль позивача на
момент складання протоколу та на
теперішній час зареєстрований також у
м.Харків і дані обставини знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
не заперечувались самим позивачем.

В судовому засіданні також встановлено
, що постанову про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
за ст.122 ч.1 КУпАП було направлено до
примусового виконання в Київській
відділ державної виконавчої служби
м.Харківа, тобто за місцем реєстрації
автомобіля позивача у відовідності до
ч.2 ст. 276 Кодексу України про
адміністративні правопорушення ,
згідно якої встановлено , що справи про
адміністративні правопорушення ,
передбачені ст. 80 , 81, 121-126 , статтями 128-129
, ч.1 і 2 ст.130 , ст.132 , ч.4 ст.133, і ст. 139 цього
Кодексу ,можуть також розглядатися за
місцем обліку транспортних засобів
або за місцем проживання порушників .

Постановою Приморського районного
суду м.Маріуполя від 18.04.2013 року
постанову інспектора ДПС ДАІ
м.Маріуполя Сафронова О.П. про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП скасовано , але дії
інспектора ДПС ДАІ м.Маріуполя
Сафронова О.П. неправомірними визнані
не були та позивачем ОСОБА_1 не
оскаржувались.

Таким чином , в судовому засіданні не
встановлено та позивачем не доведено ,
що йому завдана моральна та
матеріальна шкода , заподіяна саме
незаконними діями або рішеннями
відповідача ДАІ ГУМВС України в
Донецькій області і що позивач має прао
на її відшкодування .

Ст.1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Як вказує
законодавець, моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного
суду України №Про судову практику про
відшкодування моральної / немайнової /
шкоди від 31.03.95 р. № 4 передбачено , що у
позовній заяві про відшкодування
моральної / немайнової / шкоди має бути
зазначено , в чому полягає ця шкода ,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві
, з яких міркувань він виходмв ,
визнаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується .

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року №4 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача та
вини останнього в заподіянні.

При цьому, позивач повинен довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60
ЦПК України).

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди», з подальшими змінами та
доповненнями, передбачено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
України моральна шкода може полягати,
зокрема: у моральних переживаннях у
зв"язку із порушенням наданих прав.
Розмір відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
/душевних, психічних/, яких зазнав
позивач з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та справе
дливості.

При таких обставинах , суд вважає, що
позивачем необґрунтовано пред'явлені
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відповідачем ДАІ ГУМВС України в
Донецькій області,та не надано жодних
доказів та підтвердження завданої йому
такої шкоди, та на наявність
причинно-наслідкового зв"язку настання
нематеріальних втрат , суд вважає, що
позивачем не доведений факт наявності
матеріальної шкоди, спричиненої
відповідачем, а також наявності
підстав покладення матеріальної
відповідальності, а так само й підстав
для стягнення моральної шкоди на
відповідача, внаслідок чого позовні
вимоги є необґрунтованими,
недоведеними , а тому не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 10 , 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін , кожна
сторона зобов'язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Тому , розглядаючи цивільну справу , суд
у відповідності зі ст.. 10, 11 ЦПК України
виходив з принципу змагальності й
рівності сторін у поданні доказів , а
також розглядав спір в межах заявлених
позовних вимог і на підставі
представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст..60 , ч.3
ст.61 ЦПК України кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини , на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами ,
які беруть участь у справі, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах , суд вважає , що
позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних
переконливих доказів на підтвердження
заявлених вимог , та , таким чином, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ДАІ ГУМВС
України в Донецькій області,
Управління державної казначейської
служби у м.Маріуполі Донецької області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди слід
відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57 , 58, 59 , 60, 61 , 209, 212,
214-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 23, 58, 59, 1166, 1167
ЦК України , Постановою Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року №4 , суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ДАІ ГУМВС України в Донецькій
області, Управління державної
казначейської служби у м.Маріуполі
Донецької області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити в повному
обсязі.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: С. А. Кашицька