Справа № 369/3909/14-ц
Провадження № 2/369/2077/14
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
застосування наслідків недійсності
правочину та усунення перешкод у
користуванні власністю, -
У квітні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, застосування наслідків
недійсності правочину та усунення
перешкод у користуванні власністю.
Свої позовні вимоги позивач мотивувала
тим, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року.
Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2009 року їх шлюб було розірвано. Від
даного шюбу мають доньку ОСОБА_5, 2004
року народження.

За період сумісного проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали
гараж НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул.Київська, 1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом гаражного боксу від 02.12.2003
року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
18.12.2012 р. (справа № 2-167/12) право власності
на гараж НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний» визнано за
ОСОБА_1, яке рішенням апеляційного суду
Київської області від 15.07.2013 року було
скасоване та ухвалене нове рішення,
яким було встановлено, що за період
сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
за спільні кошти придбали гараж НОМЕР_1
в автогаражному кооперативі «Озерний»,
та в порядку поділу майна подружжя було
визнано за позивачем право власності
на майно на суму 20 765 грн. та на ? частину
гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул.Київська, 1,
загальною вартістю 66174 грн.. Дане
рішення набрало законної сили.

На підставі даного рішення, позивач
01.11.2013 р. звернулась до КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» з заявою про
отримання технічного паспорту з метою
реєстрації свого права власності на ?
частину гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний».

Але КП «БТІ Києво-Святошинської
районної ради Київської області»
листом від 21.03.2014 р. № 120 відмовило
ОСОБА_1 у видачі технічного паспорту,
оскільки вищезазначений об'єкт
нерухомого майна за ОСОБА_2 не
зареєстровано (припинено на підставі
договору купівлі-продажу гаража НОМЕР_1
в автогаражному кооперативі «Озерний»
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365).

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивач просила суд:

1. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365.

2. Застосувати двосторонню реституцію,
як наслідок недійсності договору
купівлі-продажу гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365.

3. Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею
права власності та користування
гаражем НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний» за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м.Вишневе, вул.Київська, 1.

4. Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
ключі від гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»
за адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул.Київська, 1.

Представник позивача та позивач в
судове засідання не з»явилися.
Представник позивача направила до суду
клопотання про слухання справи у її
відсутність. Позов підтримала, просила
його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені, причини неявки
суду не повідомляли.

Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з»явилась. Надіслала на адресу суду
листа про слухання справи у її
відсутність.

За згодою представника позивача суд
ухвалив провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення, що
відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, письмові
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
10.08.2002 року. Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 08.10.2009 року їх
шлюб було розірвано. Від даного шюбу
сторони мають доньку ОСОБА_5, 2004 року
народження.

За період сумісного проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали
гараж НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул.Київська, 1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом гаражного боксу від 02.12.2003
року.

З вересня 2009 року по 05.08.2013 року в
судовому порядку вирішувався спір про
поділ майна подружжя, предметом якого в
тому числі був і гараж НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»,
який неодноразово переглядався судами
різних інстанцій.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
25.01.2010 року право власності на гараж
НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі
«Озерний» визнано за ОСОБА_1, яке
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 09.06.2010 року було скасовано
та справу направлено на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
25.10.2010 р. право власності на гараж
НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі
«Озерний» визнано за ОСОБА_2, ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 20.12.2010 року дане рішення залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 15.06.2011 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25.10.2010 р. та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 20.12.2010 року скасовано та
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
18.12.2012 р. (справа № 2-167/12) право власності
на гараж НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний» визнано за
ОСОБА_1, яке рішенням апеляційного суду
Київської області від 15.07.2013 року було
скасоване та ухвалене нове рішення,
яким було встановлено, що за період
сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
за спільні кошти придбали гараж НОМЕР_1
в автогаражному кооперативі «Озерний»,
та в порядку поділу майна подружжя було
визнано за позивачем право власності
на майно на суму 20 765 грн. та на ? частину
гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул.Київська, 1,
загальною вартістю 66174 грн.. Дане
рішення набрало законної сили.

На підставі даного рішення, позивач
01.11.2013 р. звернулась до КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» з заявою про
отримання технічного паспорту з метою
реєстрації свого права власності на ?
частину гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний».

Але КП «БТІ Києво-Святошинської
районної ради Київської області»
листом від 21.03.2014 р. № 120 відмовило
ОСОБА_1 у видачі технічного паспорту,
оскільки вищезазначений об'єкт
нерухомого майна за ОСОБА_2 не
зареєстровано (припинено на підставі
договору купівлі-продажу гаража НОМЕР_1
в автогаражному кооперативі «Озерний»
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365).

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 15.07.2013 року в порядку поділу
майна подружжя за позивачем було
визнано право власності на ? частину
гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул.Київська, 1. Дане
рішення набрало законної сили.

08.02.2014 р. позивач, на підставі вимог
даного рішення, звернулась з листом до
ОСОБА_2 з метою досягнення домовленості
щодо порядку користування гаражем.
Проте, відповіді від ОСОБА_2 позивач так
і не отримала.

Таким чином, будучи співвласником
гаражу НОМЕР_1 в автогаражному
кооперативі «Озерний», позивач не має
доступу до свого майна, оскільки
відповідач чинить їй перешкоди у цьому.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України
наслідком недійсності правочину є
застосування двосторонньої реституції
незалежно від добросовісності сторін
правочину.

Статтею 230 ЦК України передбачені
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману. Зокрема, якщо одна
із сторін правочину ввела навмисно
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають значення, такий правочин
визнається недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 334 ЦК України визначено, що
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Переданням
майна вважається вручення його
набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно. Право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» передбачено, що протягом
трьох років з дня набрання чинності цим
Законом, особа має право звернутися до
суду про визнання недійсним правочину,
вчиненого під впливом насильства або
обману. При цьому стосовно вимог,
передбачених підпунктом 1 цього пункту,
особа може звернутися до суду лише за
умови, якщо строк їх пред'явлення,
встановлений положеннями ЦК України,
що діяли до набрання чинності цим
Законом, не сплив на момент набрання
чинності цим Законом.

Зважаючи на п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06
листопад 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 369 ЦК
України розпоряджання майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників. Згода співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Статтею 65 СК України встановлено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідач в супереч вимогам ст. 65 СК
України та ст. 369 ЦК України уклав з
ОСОБА_3 спірний договір на відчуження
майна подружжя без нотаріально
посвідченої письмової згоди позивача.

Згідно ч 4 ст. 369 ЦК України правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведених обставин суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_1
доведеними, що є підставою для
задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст..65 СК України, ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215,
216, 230, 236, 317, 321, 386, 369, 391 ЦК України,
керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 60, 61, 209, 212-215, 218,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»,
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365.

Застосувати двосторонню реституцію, як
наслідок недійсності договору
купівлі-продажу гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»,
укладений 11.11.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1365.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у здійсненні нею права
власності та користування гаражем
НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі
«Озерний» за адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, м.Вишневе,
вул.Київська, 1.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
ключі від гаража НОМЕР_1 в
автогаражному кооперативі «Озерний»
за адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул.Київська, 1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: Д.Д.Усатов