справа № 462/5255/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року
м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова у
складі:

Головуючого-судді Галайко
Н.М.

При секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Рудненської селищної ради
Залізничного району м. Львова, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Управління
Держкомзему у м. Львові про визнання
недійсними рішення селищної ради,
державних актів на право власності на
земельні ділянки та зобов'язання
вчинити дії,

встановив:

Позивач - ОСОБА_1 подала до суду позовну
заяву, яку уточнила, в якій просить суд
визнати нечинним рішення Рудненської
селищної ради від 28 жовтня 1994 року № 113
згідно якого земельну ділянку площею
0,035 га виділено ОСОБА_2; визнати
нечинним рішення Рудненської селищної
ради від 24 листопада 2005 року за № 860,
згідно якого земельну ділянку площею
0,060 га виділено ОСОБА_3; визнати
недійсним Державний акт на право
приватної власності на землю серії ЛВ
№ 802089 від 19.08.1997 року, виданого ОСОБА_4
на земельну ділянку площею 0,035 га;
визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 053474 виданого ОСОБА_3 06.02.2002
року на земельну ділянку площею 0,060 га;
зобов'язати Рудненську селищну раду
Залізничного району м. Львова винести
рішення про вилучення у ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0,035 га, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2;
зобов'язати Рудненську селищну раду
Залізничного району м. Львова винести
рішення про вилучення у ОСОБА_3 ділянки
площею 0,060, яка розташована за адресою
АДРЕСА_2; зобов'язати Рудненську
селищну раду Залізничного району м.
Львова винести рішення, яким передати
дану земельну ділянку ОСОБА_1 у
власність безоплатно, шляхом
приватизації, як особі, що набула право
власності (в результаті спадкування) на
жилий будинок, який розташований на цій
земельні ділянці; визнати недійсною
реєстрацію державний актів на право
власності на землю серії ЛТ № 053474,
виданого ОСОБА_3 06.02.2006 року на земельну
ділянку 0,0600 га та серії ЛВ № 802089,
виданого ОСОБА_2 19.08.1997 року на земельну
ділянку площею 0,0350 га шляхом внесення
змін до записів реєстру прав.

В обґрунтування зазначених вимог
позивач покликається на такі
обставини:

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 14 травня 2009 року у
цивільній справі № 22ц-1020/09 визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 27 травня 2005
року, видане державним нотаріусом
Другої Львівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 та
зареєстроване в реєстрі № 1-803, яке
посвідчує право ОСОБА_2, як спадкоємця
на 1/ 2 частку майна ОСОБА_6 та визнано
недійсним договір дарування від 19
серпня 2005 року від імені ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідченим
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 4486, а
також анульовано запис про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
реєстраційний номер 10721735, номер запису
1032 згідно якого за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на
будинок АДРЕСА_2. Вищезгаданим рішенням
визнано також за ОСОБА_1 одноособове
право власності на будинок АДРЕСА_2, в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Ухвалою Верховного
суду України від 18 вересня 2009 року у
справі № 6-1721св09 рішення апеляційного
суду Львівської області від 14 травня 2009
року залишено без змін. Позивач вказує,
що ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 знята з
реєстрації 04 жовтня 2010 року та вибули
на проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач вказує, що оскільки, договір
дарування від 19 серпня 2003 року від
імені ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 4486
визнано у судовому порядку недійсним, в
зв'язку з чим, анульовано право
власності на нерухоме майно, таким
чином ОСОБА_3 втратила право власності
на будинок АДРЕСА_2. Позивач вказує, що
зважаючи на те, що у ОСОБА_3 відсутнє
право власності на будинок АДРЕСА_3, а
земельна ділянка площею 0,060 га була
виділена їй на обслуговування даного
житлового будинку, то остання втратила
і підстави мати земельну ділянку на
якій розташований даний будинок у
власності. ОСОБА_2 земельна ділянка
площею 0,035 га була передана згідно
рішення від 28.10.1994 року за № 113 для
індивідуального житлового будівництва
лише 19 серпня 1997 року і протягом майже 16
років він нецільово використовує дану
земельну ділянку, а відтак теж втратив
підстави мати дану земельну ділянку у
власності.

На підставі наведеного позивач просить
суд позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_11 у
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримала із мотивів
викладених у позовній заяві, просила
суд позов задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
проти задоволення позову заперечив та
пояснив, що вважає заявлені позовні
вимоги безпідставними, оскільки
покликання позивача на те, що
відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав у
АДРЕСА_2 не відповідає дійсності.
Відповідач постійно був
зареєстрований у цьому будинку до 2010
року, тобто до моменту ухвалення
рішення Залізничного районного суду м.
Львова про його примусове виселення.
Крім цього, спірна земельна ділянка
була надана відповідачу ОСОБА_2 на
підставі рішення виконкому
Рудненської селищної ради від 28.10.1994
року за номером 113 для індивідуального
житлового будівництва. На підставі
даного рішення 19.08.1997 року відповідач
отримав державний акт на право
приватної власності на землю серії ЛВ
№ 802089. Спірна земельна ділянка не
відноситься до будинку АДРЕСА_2 і має
вихід на іншу вулицю. Крім цього,
покликання позивача на нецільове
використання земельної ділянки також
не відповідає дійсності, оскільки,
позивач планував та планує побудувати
на цій земельній ділянці житловий
будинок. Зважаючи на те, що для
будівництва будинку потрібні значні
кошти, а також те, що з 1998 року
відповідач почав хворіти, в нього було
діагностовано інфаркт, стенокардію та
інші захворювання він неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні
та затратив значні кошти га лікування.
Крім цього, на його утриманні
перебувало двоє неповнолітніх дітей,
яка навчалися. Похилий вік та стан
здоров'я батьків також вимагав від
позивача значних затрат грошей та часу,
що унеможливило початок будівництва.
Починаючи з 2005 року значні кошти
витрачалися на справи, пов'язані із
оформленням спадщини після смерті
батьків, а також судові процеси. Проте,
позивач постійно сплачував земельний
податок, попри відсутність стабільної
заробітної плати та перебування на
обліку у центрі зайнятості. Спірна
земельна ділянка є обгородженою і має
вихід на іншу вулицю. ОСОБА_2 дозволяв
тимчасово користуватися земельною
ділянкою для збору урожаю з дерев та
випасання домашньої птиці у
господарських потребах позивачу. Проте
в нього немає жодних намірів
позбуватися права власності на спірну
ділянку і він бажає у близькому
майбутньому використати її за
призначенням - для побудови житлового
будинку. На підставі наведеного ОСОБА_2
у задоволенні позовних вимог просить
відмовити повністю.

Відповідач - ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила у зв'язку із
безпідставністю.

Представник відповідача - Рудненської
селищної ради - Устименко Н.П. у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечила, та пояснила суду, що
відповідач - ОСОБА_2 набув спірну
земельну ділянку у встановленому
законом порядку у 1994 році ще за життя
батьків на підставі рішення
Рудненської селищної ради. Крім цього,
у 1997 році ОСОБА_2 на підставі
вищезгаданого рішення було видано
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку. Зважаючи на
те, що після оформлення права власності
на земельну ділянку і до часу смерті
батьки відповідача не пред'являли
претензій щодо правомірності набуття
ОСОБА_2 права власності на земельну
ділянку, представник Рудненської
селищної ради вважає, що заявлені
позовні вимоги не є підставними і не
можуть підлягати до задоволення.

Представник відповідача - ОСОБА_13 у
судовому засіданні просила суд у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши представника позивача,
відповідачів та їх представників,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до
переконання про відмову у задоволенні
позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення апеляційного суду
Львівської області від 14 травня 2009 року
у цивільній справі № 22ц-1020/09 визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 27 травня 2005
року, видане державним нотаріусом
Другої Львівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 та
зареєстроване в реєстрі № 1-803, яке
посвідчує право ОСОБА_14, як спадкоємця
на 1/ 2 частку майна ОСОБА_6 та визнано
недійсним договір дарування від 19
серпня 2005 року від імені ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідченим
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 4486, а
також анульовано запис про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
реєстраційний номер 10721735, номер запису
1032 згідно якого за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на
будинок АДРЕСА_2. Вищезгаданим рішенням
визнано також за ОСОБА_1 одноособове
право власності на будинок АДРЕСА_2, в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Ухвалою Верховного суду України від 18
вересня 2009 року у справі № 6-1721св09
рішення апеляційного суду Львівської
області від 14 травня 2009 року залишено
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни набувають право власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчих влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 лютого 2006 року
на підставі рішення Рудненської
селищної ради від 24.11.2005 року № 860
ОСОБА_15 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,060 га, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, що стверджується Державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 06.02.2006 року.

Встановлено, що 19 серпня 1997 року на
підставі рішення виконкому
Рудненської селищної ради № 113 від 28
жовтня 1994 року ОСОБА_2 видано Державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,035 га для
будівництва індивідуального житлового
будинку

Як вбачається із Довідки Виконавчого
комітету Рудненської селищної ради №
1453 від 12.11.2013 року ОСОБА_2 був постійно
прописаний в смт. Рудно Залізничного
району м. Львова по вул. Піскова, 18 до
30.01.2012 року. 30.01.2012 року виписаний без
паспорта в межах Львова на підставі
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 17.12.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

В силу вимог ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не
може бути позбавлений права власності
на земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити
на підставі того, що позивачем не
надано, а судом не здобуто доказів
неправомірного набуття у власність
відповідачами спірних земельних
ділянок.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 58, 60, 209, 212, 213,
215,218,222 ЦПК України, ст.ст.116, 152, 153 ЗК
України, 386 ЦК України, ст. 41 Конституції
України, суд,

в и р і ш и в:

У цивільному позові ОСОБА_1 до
Рудненської селищної ради
Залізничного району м. Львова, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Управління
Держкомзему у м. Львові про визнання
недійсними рішення селищної ради,
державних актів на право власності на
земельні ділянки та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні в судовому засіданні в
10-денний строк з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя
Галайко Н.М.