Справа № 530/1933/14-ц
Номер провадження 2/530/907/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Проценківської сільської
ради Зіньківського району Полтавської
області, третя особа Машівська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на земельні
ділянки в порядку спадкування за
законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Проценківської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області, третя особа
Машівська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на земельні ділянки в порядку
спадкування за законом.

В судове засідання сторони не
з'явились. Від позивача, ОСОБА_1,
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутності, позов підтримав в
повному обсязі, представник
відповідача, Проценківської сільської
ради, Зіньківського району,
Полтавської області в судове засідання
не з'явився, але від нього надійшло
клопотання в якому він позов визнав і
просить суд розглянути справу у його
відсутності.

Представник третьої особи Машівської
державної нотаріальної контори
Полтавської області в судове засідання
не з'явився, але надав до суду заяву, в
якій просив розгляд справи провести
без його участі.

Суд вирішив за можливе розглянути
справу у відсутність сторін, на
підставі наявних у справі доказів, з
урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін,
вивчивши та проаналізувавши наявні
матеріали цивільної справи і давши їм
належну оцінку, приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
і такі, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст. 5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст. 10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_2, про що 07.10.2013 року
виконавчим комітетом Кустолово -
Суходільської сільської ради
Машівського району Полтавської
області видано свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с.6).

ОСОБА_2 є рідною матір"ю ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження позивача серії НОМЕР_3, яке
видане 17.09.2014 року відділом ДРАЦС по
Охтирському району реєстраційної
служби Охтирського міськрайонного
управління юстиції у Сумській області
(а.с.5).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є
рідний син, ОСОБА_1, який у встановлений
законом шестимісячний строк,
відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України,
звернувся до Машівської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини і видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом на
нерухоме майно, якими є земельна
ділянка площею 3,29 га та земельна
ділянка площею 3,57 га. В Машівській
державній нотаріальній конторі була
заведена відповідна спадкова справа.
Інших спадкоємців не має.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

На зверення позивача до Машівської
державної нотаріальної контори
Полтавської області з проханням
оформити спадщину за законом на
земельну ділянку, йому було видано
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії (а.с.13). Оскільки на
запит нотаріуса адресованого
начальнику відділу Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області Бєловій Л.М. у видачі Витягу з
реєстру Державного земельного
кадастру, відмовлено. Підставою
відмови є відсутність у Державному
земельному кадастрі відомостей про
земельну ділянку, яка належала
померлій, ОСОБА_2 .

Статтею 79-1 Земельного кодексу України
встановлено, що формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об"єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"про земельний кадастр" державна
реєстрація земельної ділянки - це
внесення до Державного земельного
кадастру, передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера. У разі якщо відомості про
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі
смерті власника право власності
припиняється. Отже, такі ділянки можна
використовувати відповідно до їх
цільового призначення. Однак, ними не
можна розпоряджатися, поки не буде
отриманий кадастровий номер.
Відсутність у земельної ділянки
кадастрового номера свідчить про
істотний недолік її правового режиму.
Він полягає у тому, що відомості про
таку ділянку не внесені до Державного
реєстру земель. Це означає, що на
картографічних документах Державного
реєстру земель (черговому кадастровому
плані тощо) відсутнє позначення
наявності такої ділянки на відповідній
території. Позивач не має змоги
отримати ні Витяг з державного
земельного кадастру про відсутність
обмежень на земельну ділянку, ні витяг
з поземельної книги, оскільки не
являється власником.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу
України, земельна ділянка може бути
об"єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про Державний
земельний кадастр" земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформаваними незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі, якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні
ділянки було оформлене та
зареєстроване відповідно до вимог
діючого на той час законодавства.
Вимоги сучасного законодавства
позбавляють позивачку можливості
замовити послугу щодо визначення
кадастрового номера, а відповідно і
успадкувати таке спадкове майно в
позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею...". Відповідно до ст. 1218
ЦК України "До складу спадщини входять
усі права та обов"язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкритя
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Судом
встановлено, що позивач бажає прийняти
спадщину спадкодавця ОСОБА_2, а тому, як
спадкоємець за законом, звернулася до
суду з позовом про визнання права
власності.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст.
3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Проценківської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області, третя особа
Машівська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на земельні ділянки в порядку
спадкування за законом - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
код платника податків за ЄДРПОУ -
НОМЕР_1, жителем, АДРЕСА_1 право
власності на земельну ділянку площею
3,29 га, призначену для ведення товарного
сільськгосподарського виробництва і
розташовану на території
Проценківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, що належала ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі
державного акту серії ПЛ № 003588, що
виданий на підставі розпорядження
голови райдержадміністрації № 422 від
28.07.2003 року та зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за № 196 від
29.07.2003 року та на земельну ділянку
площею 3,57 га, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва і розташовану на території
Проценківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, що належала ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі
державного акту серії ПЛ № 002469, що
виданий на підставі розпорядження
голови райдержадміністрації № 422 від
28.07.2003 року та зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за № 844 від
29.07.2003 року, як за спадкоємцем за
законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р.Должко