АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/6524/14-ц 22-ц/774/2003/К/14
Провадження № 22-ц/774/2003/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 212/6524/14-ц
інстанції - Тимошенко Т.І.
Категорія 26 ( 3 )
Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника відповідача
ПАТ «ЦГЗК" - Копайгори

Ігоря Васильовича, представника
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» -
Некрасової Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" та Публічного акціонерного
товариства "Криворізький залізорудний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 14
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат",
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК»),
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"

( далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та
просив стягнути з відповідачів по 243000
грн. з кожного моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково,
на його користь з ПАТ «ЦГЗК» стягнуто
15000 грн. та з ПАТ «Кривбасзалізрудком» -
12000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК»
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд помилково
залучив його до участі у справі в
якості відповідача, оскільки
потерпілий є застрахованою особою, а
тому виниклі правовідносини повинні
регулюватись нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". Вважає, що суд при
ухваленні рішення не врахував, що
Фондом вже була відшкодована шкода
позивачу шляхом здійснення
одноразової виплати та щомісячних
страхових виплат. Крім того, судом
залишено поза увагою та не враховано,
що позивачем не надано доказів на
підтвердження наявності протиправних
дій з боку відповідача ПАТ «ЦГЗК» щодо
порушення законодавства з охорони
праці, оскільки позивач погодився на
створені умови праці та свідомо
приймав їх, протипоказань медичних
органів щодо допуску його до роботи не
було. Також судом залишено поза увагою,
що шкода могла бути заподіяна й іншим
підприємством - ПАТ
«Кривбасзалізрудком», де відповідач
також працював в шкідливих умовах. Крім
того, позивач мав в судовому засіданні
надати особисто пояснення щодо його
моральних переживань.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду в частині
стягнення з нього моральної шкоди у
розмірі 12000грн. та ухвалення нового про
відмову в цій частині у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, суд помилково залучив його до
участі у справі в якості відповідача,
оскільки позивач працював в шкідливих
умовах і на інших підприємствах та
згідно наданих копій епікризів почав
хворіти з 2011 року, коли перебував в
трудових правовідносинах з ПАТ «ЦГЗК».
Таким чином, ПАТ «Кривбасзалізрудком»
не може відповідати за шкоду, яка могла
бути заподіяна відповідачу іншим
підприємством, а саме ш. «ім..
Орджонікідзе» ПАТ «ЦГЗК». Крім того,
суд залишив поза увагою, що підставою
для відшкодування моральної шкоди є
висновок медичних органів, а такого
висновку позивач не надав, та,
ухваливши рішення, визначив розмір
моральної шкоди, який є
необґрунтованим та значно завищеним.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що вони
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_4 з 22 липня 1986 року по 01 листопада
1987 року працював підземним бурильником
свердловин та з 01 листопада 1987 року по 17
квітня 1999 року підземним машиністом
бурової установки дільниці бурових
робіт на шахті ім..Леніна в/о
Кривбасруда, правонаступником якого є
ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 02 грудня 1999
року по 25 травня 2001 року- підземним
механіком та з 25 травня по 19 травня 2014
року - машиністом бурової установки
дільниці № 7 на шахті ім.. Орджонікідзе
ПАТ «ЦГЗК».

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 10 січня 2013
року ОСОБА_4 встановлено діагноз:
радикулопатія шийна і попереково -
крижова з вираженим порушенням
біомеханіки хребта на фоні
деф.спондилоартрозу поперекового
відділу, задньої нестабільності тіла,
стійким больовим овим і м'язово-
тонічним синдромом, виражений
периферичний нейросудинний синдром,
часто рецидивуючий перебіг з
нейродистрофічними проявами у вигляді:
двостороннього плечолопаткового
періартрозу, ПФС другого ступеня,
остеартрозу ліктьових суглобів ПФС
першого ступеня та остеартрозу
колінних суглобів ПФС першого-другого
ступеня.

За виявленим професійним
захворюванням складено акт від 14
березня 2013 року про розслідування
хронічного професійного захворювання
позивача. Відповідно до акту позивач
виконував роботи в умовах перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та важкого
трудового процесу. Пунктом 19 акту осіб,
які б порушили законодавство про
охорону праці, не встановлено, оскільки
причиною виникнення хронічного
професійного захворювання є виконання
робіт в підземних умовах, де не завжди
була можливість використовувати
засоби малої механізації для
переміщення вантажів, та в умовах
впливу підвищених концентрацій
аерозолю переважно фіброгенної дії,
джерелом створення якого була
конструктивна недосконалість бурових
станків НКР100.

Висновком МСЕК від 18 червня 2013 року
позивачу первинно встановлено втрату
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням у розмірі 40 %
, з яких: 30% - по радікулопатії, 10% - ХОЗЛ
та третя група інвалідності, з
наступним переоглядом 01 червня 2014 року.

Згідно висновку МСЕК від 16 червня 2014
року позивачу повторно встановлено
втрату професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням у
розмірі 40 %, з яких: 30% - по радікулопатії,
10% - ХОЗЛ та третя група інвалідності, з
наступним переоглядом 01 червня 2016 року.

Відповідно до рекомендацій МСЕК
позивачу протипоказана важка робота
праці, робота в умовах виробничого
пилу, довга хода.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку
щодо обов'язку відповідачів по
відшкодуванню заподіяної моральної
шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам діючого законодавства з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до підп. «Є» п.1 ч.1 ст.21
Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яке діяло на момент
виникнення правовідносин у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено,
що при наявності факту спричинення
моральної шкоди потерпілому
проводиться страхова виплата за
моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_4 права на відшкодування
моральної шкоди - 18 червня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємства, з вини яких
заподіяно моральну шкоду позивачу.

У зв'язку з цим, доводи відповідача ПАТ
«ЦГЗК» про те, що моральна шкода
повинна відшкодовуватися Фондом
соціального страхування, не можуть
бути взятими до уваги.

Посилання відповідача ПАТ «ЦГЗК» на те,
що при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, є безпідставними, оскільки
ст. 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ПАТ «ЦГЗК» про те, що позивачем не
надано відповідних висновків медичних
органів, на підставі яких
відшкодовується моральна шкода,
колегія суддів не може взяти до уваги,
оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, висновок МСЕК є одним із доказів,
який розглядається в комплексі з
іншими документами і наявними
відомостями про потерпілого. Крім того,
такий висновок є обов'язковим лише у
випадку встановлення потерпілому
тимчасової втрати професійної
працездатності.

Також безпідставними є посилання
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
щодо відшкодування моральної шкоди
лише відповідачем ПАТ «ЦГЗК», оскільки
факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними
захворюваннями внаслідок праці на
підприємствах ПАТ «ЦГЗК» та ПАТ
«Кривбасзалізрудком» встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідачів
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної
шкоди, суд першої інстанції не в повній
мірі взяв до уваги роз'яснення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. (з подальшими
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідачів та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, є дещо завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини
по справі, характер отриманих
позивачем професійних захворювань,
ступінь втрати ним професійної
працездатності, обсяг фізичних та
моральних страждань, їх інтенсивність
та довготривалість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, наслідків, що
наступили внаслідок праці позивача у
шкідливих умовах праці на
підприємствах відповідачів, а також
тривалість роботи позивача у шкідливих
умовах на кожному підприємстві,
колегія суддів вважає, що належною
компенсацією отриманої позивачем
моральної шкоди є сума по 9000 грн. з
кожного відповідача.

За таких обставин, рішення суду
необхідно змінити відповідно до
положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
зменшивши розмір стягнутої з
відповідачів моральної шкоди до 9000
грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" та
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 14 серпня 2014 року в
частині розміру моральної шкоди,
стягнутої на користь ОСОБА_4 змінити,
зменшивши розмір стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" з 15000 (п'ятнадцяти тисяч) грн.
до 9000 (дев'яти тисяч) грн. та з
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат» з
12000 (дванадцяти тисяч) грн. до 9000 (дев'яти
тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів