Справа № 361/5495/14-ц
Провадження № 2/361/2174/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі
Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договорів купівлі-продажу

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із даним позовом, в якому
просить визнати недійсними договір
купівлі-продажу від 30.07.2013 року
земельної ділянки площею 0,2045 га, що
розташована за адресою Київська
область, Броварський район, с. Погреби
кадастровий номер :01:015:0036,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий № 6984 та
договір купівлі-продажу від 30.07.2013 року
? частки земельної ділянки площею 0,2253
га, що розташована за адресою АДРЕСА_2
кадастровий номер :01:015:0007,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий № 6985;
застосувати наслідки недійсності
правочинів, повернувши у його
власність вказані земельні ділянки;
стягнути солідарно із відповідачів на
його користь моральну шкоду у розмірі
50000 грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що на
підставі договору позики від 21.03.2011
року він має прострочену
заборгованість перед ОСОБА_5 у розмірі
635816 грн., що еквівалентно 80000 доларів
США. З метою виконання боргових
зобов'язань він спільно із дружиною
ОСОБА_2 вирішив продати належні на
праві власності земельні ділянки та
квартиру. З цих підстав 15.07.2013 року,
видав на ім'я останньої довіреність на
розпорядження майном та продаж за
максимально найвищою ціною та на
умовах їй відомих. 15.07.2013 року вони із
ОСОБА_2 придбали для своєї дочки ОСОБА_3
дві земельні ділянки, що розташовані у
АДРЕСА_3.

З часу видачі довіреності та до
квітня 2014 року ОСОБА_2 не повідомляла
його про укладення будь-яких угод.
Однак у квітні 2014 року після заселення
до його квартири АДРЕСА_1 сина ОСОБА_6 із
сім'єю, він дізнався, що вже не є
власником житла, остання відчужена їх
спільній дочці ОСОБА_3 З інформації
наданої нотаріусом йому також стало
відомо, що 30.07.2013 року укладені спірні
договори купівлі-продажу земельних
ділянок. Оцінивши всі вказані дії він
11.04.2014 року припинив дію довіреності
від 15.07.2013 року, якою уповноважив ОСОБА_2
продати земельні ділянки та відкликав
заяву про надання згоди дружині на
розпорядження спільним майном.

Оскаржувані правочини вважає
недійсними оскільки при їх укладенні
відповідачі діяли умисно,
скориставшись, виданою довіреністю.
Договори не відповідають його
внутрішній волі, яка була підмінена
волею представника ОСОБА_2, яка
фактично у змові із ОСОБА_3,
переслідуючи мету одержання власної
вигоди та уникнення можливого
розподілу спільного майна, уклали
спірні правочини за ціною набагато
нижчою. Кошти від продажу земельних
ділянок він не отримував, що свідчить
про наявність для нього несприятливих
наслідків: неможливість сплати боргу
ОСОБА_5

Крім того, винними діями
відповідачів йому завдано моральну
шкоду, яка полягає у хвилюваннях та
пережитому стресі через втрату майна
та відсутність коштів. Розмір завданої
моральної шкоди оцінює у 50000 грн.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, дав пояснення
аналогічні фабулі позовної заяви.
Додав, що у період з 1985 року і по
теперішній час він перебуває у
зареєстрованому шлюбі, за період
перебування у якому вони придбали 5
земельних ділянок та 3 квартири, що
оформлені на ім'я ОСОБА_2 та на нього. У
2011 році він за згоди дружини позичив
грошові кошти у розмірі 80000 доларів США,
з метою повернення яких за згоди
останньої вирішили продати нерухоме
майно для чого видав на ім'я останньої
довіреність. Домовленості щодо продажу
земельних ділянок дочці ОСОБА_3 в них не
було. Грошові кошти за спірними
договорами купівлі-продажу він не
отримував, за оцінкою земельних
ділянок не звертався.

Додав, що в даний час він змушений
наймати житло та сплачувати 4500 грн.
щомісячну орендну плату. Борг перед
ОСОБА_5 ним не погашений.

Представник позивача ОСОБА_7
позовні вимоги та пояснення дані
позивачем підтримала у повному обсязі,
просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8
позовні вимоги не визнала, пояснила, що
мотиви звернення позивача до суду із
даним позовом полягають у тому, що він у
січні 2014 року залишив сім'ю, став
проживати із іншою жінкою та подав
заяву про розірвання шлюбу. Земельні
ділянки, що були відчужені за спірними
договорами є спільним майном подружжя.
Гроші для придбання цих земельних
ділянок ОСОБА_3 дала її бабуся, ОСОБА_9,
при цьому позивач отримав кошти та мав
можливість розрахуватися з боргом,
однак цього не зробив.

Додала, що грошові кошти за
договором позики у розмірі 80000 доларів
США витрачені позивачем на придбання
автомобіля марки «Мерседес».

Представник відповідача ОСОБА_10
позовні вимоги не визнав, пояснив, що
всі доводи позивача щодо наявності
домовленості між відповідачами
припущеннями. Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на сімейній нараді вирішили відчужити
майно на користь своєї дочки ОСОБА_3 за
ціною, що буде визначена незалежним
експертом. Грошові кошти для їх
придбання були надані ОСОБА_9 - матір'ю
відповідачки ОСОБА_2

Додав, що до моменту оформлення
довіреності позивач особисто замовив
експертну оцінку та отримав звіт про
експертну грошову оцінку від 16.04.2013
року. Жодних негативних наслідків для
позивача після оформлення спірних
договорів не наступило, так як продаж
вчинено за обумовленою ціною, грошові
кошти від продажу у розмірі 80000 доларів
США вручені ОСОБА_1 при свідках ще 27.07.2013
року. Будь-якої моральної шкоди
позивачу не завдано, його права на
інтереси ніким не порушені.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, заперечення
представників відповідачів, покази
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, суд встановив такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається,
що 11.12.1985 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що свідчить
свідоцтво про укладення шлюбу.

Згідно зі свідоцтвом про
народження ОСОБА_3 є дочкою сторін по
даній справі.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 25.09.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_11, зареєстрованого у
реєстрі № 5114 ОСОБА_1 придбав земельну
ділянку площею 0,2045 га, що розташована
за адресою Київська область,
Броварський район, с. Погреби
кадастровий номер :01:015:0036.

Згідно із договором
купівлі-продажу від 20.11.2007 року ОСОБА_1
придбав ? частину земельної ділянки
площею 0,2253 га на території АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських споруд.

15.07.2013 року ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_2 продати належні йому
вищевказані земельні ділянки за ціною
та на умовах їй відомих, про що свідчить
довіреність від 15.07.2013 року, посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
зареєстрована у реєстрі № 2267.

Оскаржуваним правочином від
30.07.2013 року ОСОБА_2, яка діяла від імені
ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 земельну ділянку
0,2045 га, що розташована за адресою
Київська область, Броварський район, с.
Погреби для будівництва, експлуатації
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий № 6984.

Одночасно 30.07.2013 року ОСОБА_1 від
імені якого діяла ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
року ? частки земельної ділянки площею
0,2253 га, що розташована за адресою
АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:015:0007,
про що свідчить договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстровий № 6985.

З матеріалів справи вбачається,
що 11.04.2014 року ОСОБА_1 припинив дію
довіреності від 15.07.2013 року, виданої на
ім'я ОСОБА_2, про що свідчить витяг про
реєстрацію у Єдиному реєстрі
довіреностей та 11.04.2014 року написав
заяву, якою відкликав заяву,
справжність підпису на якій засвідчено
15.07.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 2265
згідно із якою дав свою згоду дружині
ОСОБА_2, розпоряджатися будь-яким
способом не забороненим законом
будь-яким рухомим та нерухомим майном,
що було придбано ними під час
перебування у зареєстрованому шлюбі на
її ім'я, за ціну та на умовах повністю на
її розсуд.

Заявляючи вимогу про визнання
вищевказаних правочинів недійсними та
застосування наслідків недійсності
цих правочинів позивач зазначає, що
останні вчинені внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною.

За правилами ч. 1 ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
для визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

За змістом зазначеної норми
матеріального права необхідними
ознаками правочину, вчиненого у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою є:
1) наявність умисного зговору між
представником потерпілої сторони
правочину і другої сторони з метою
отримання власної або обопільної
вигоди; 2) виникнення негативних
наслідків для довірителя та незгода
його з такими наслідками; 3) дії
представника здійснювалися в межах
наданих йому повноважень.

Таким чином, при розгляді справи про
визнання правочину недійсним саме з
підстав наявності зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною позивачу
слід доводити, а суду необхідно
встановити саме ці обставини.

При цьому наведені обставини є
обов'язковими умовами, встановлення
яких необхідно для вирішення питання
про визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним з підстав,
передбачених ст. 232 ЦК України.

Судом при розгляді даної справи
по суті допитувалися свідки позивача.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що
працює спільно із позивачем по даній
справі та знає його близько 22 років. У
2011 році останній за згодою ОСОБА_2
позивач у нього 80000 доларів США строком
на два роки. Коли настав час повернути
грошові кошти ОСОБА_1 попросив
відстрочити повернення, так як у його
сім'ї виникли вказані проблеми. Станом
на сьогоднішній день борг сторін
складає 80 000 доларів США. До суду із
позовом про повернення коштів він не
звертався.

Свідок ОСОБА_14 мати позивача,
пояснила, що позивач дуже довіряв своїй
дружині. У 2013 році останні вирішили
продати квартиру та земельну ділянку,
щоб розрахуватися із наявними боргами.
Домовленості щодо продажу нерухомого
майна ОСОБА_3 у них не було.

Свідок ОСОБА_15, сестра позивача,
пояснила, що позивач працював із 18
років та купував майно. На даний час
проживає один у найманій квартирі.

Також судом допитувалися свідки з
боку відповідача.

Так, свідок ОСОБА_9, мати
відповідачки ОСОБА_2, пояснила, що її
дочка близько 30 років проживає у шлюбі
із позивачем по даній справі. У січні 2014
року у житті ОСОБА_1 з'явилася інша
жінка, яка хоче отримати певне майно. На
вчинені продажу спірних земельних
ділянок саме дочці наполягав позивач,
який і визначив ціну та замовив
експертизу. Особисто вона виявила
бажання дати гроші своїй онуці для
оплати їх вартості. Грошові кошти у
розмірі 80000 доларів США були нею
позичені та сплачені ОСОБА_1 27.07.2013 року
при свідках.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що
позичила грошові кошти ОСОБА_9 у сумі
16000 доларів США для викупу у ОСОБА_1
земельних ділянок. Передача позивачу
коштів у розмірі 80000 доларів США
здійснювалася у її присутності

Враховуючи всі наведені
обставини у їх сукупності, суд не
знаходить підстав для визнання спірних
правочинів недійсними відповідно до
ст. 232 ЦК України, так як будь-яких
доказів, які б свідчили про наявність
зловмисної домовленості між
відповідачами по даній справі
позивачем надано не було.

Судом враховується, що на підставі
спірних договорів купівлі-продажу
відчужено майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, власником якого остання також
являється. При цьому на час посвідчення
спірних договорів та на даний час
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі. З матеріалів справи вбачається,
що 28.05.2014 року ОСОБА_1 звертався до суду
із позовом про розірвання шлюбу, при
цьому ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу залишено без
розгляду, так як 26.06.2014 року представник
позивача подав письмове клопотання про
залишення заяви без розгляду. У
довіреності від 15.07.2013 року ОСОБА_1
уповноважив продати належні йому
земельні ділянки за ціною та на умовах
їй відомих. Будь-яких обмежень щодо
особи покупця у довіреності визначено
не було.

Також судом враховується, що у квітні
2013 року позивач особисто замовляв
експертну оцінку. Так, з довідки ТОВ
«ЗемЮрКонсалтинг» вбачається, що
ОСОБА_1 був замовником незалежних
експертних оцінок на земельні ділянки,
що знаходяться в с. Погреби
Броварського району Київської області;
оцінка номер 357/13 від 16.04.2013 року та 356/13
від 16.04.2013 року, отже останній був
ознайомлений із вартістю нерухомого
майна та відповідно ціною договору,
який планували укладати у найближчий
час, так як експертна оцінка є діючою
протягом шести місяців. У той же час суд
ставить під сумнів ті обставини, що
позивач не був обізнаний з укладенням
договорів у липні 2013 року через
проведення експертної оцінки вартості
майна у квітні 2013 року, а також
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі та спільного проживання.

Судом також враховується, що набувачем
за договором купівлі-продажу є спільна
дочка сторін по справі. При цьому у день
складання довіреності на ОСОБА_2 15.07.2013
року позивач на підставі знову є таки
договорів купівлі-продажу придбав
ОСОБА_3 земельні ділянки у с. Залізний
Порт Голопристанського району
Херсонської області, про що він
особисто зазначив у позовній заяві.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги,
позивач посилається на ту обставину, що
грошові кошти від продажу земельних
ділянок та квартири він спільно із
ОСОБА_2 планував витратити на погашення
заборгованості перед ОСОБА_5

Так, з договору позики від 21.03.2011 року
вбачається, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_5
грошові кошти у сумі 635816 грн., що в
еквіваленті по курсу НБУ на день
укладення цього договору складає 80000
доларів США до 21.03.2013 року. Пунктом 9
договору позики визначено, що договір
укладається за письмовою згодою
дружини позичальника ОСОБА_2, тобто в
інтересах сім'ї та можливої подальшої
солідарної відповідальності у разі
неповернення суми боргу.

Пунктами 2.1 спірних договорів
купівлі-продажу передбачено, що
грошові кошти, за які проводить продаж
земельної ділянки продавець отримав
від покупця до підписання цього
договору.

У судовому засіданні позивач
заперечував факт отримання грошових
коштів, у той же час жодних вимог щодо
їх стягнення у визначеному законом
порядку не пред'являв. Крім того, суд
враховує, що станом на час розгляду
даної справи по суті позикодавець,
зважаючи на строк виконання
зобов'язання 21.03.2013 року не пред'являв
вимог про стягнення боргу, враховуючи
також значність суми позики та
обізнаність із спірними відносинами,
що склалися між сторонами даній справі.

Оцінюючи наведені обставини в їх
сукупності суд прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні даного позову про визнання
договір недійсними, так як при розгляді
даної справи по суті не встановлено
наявність умисного зговору між
представником сторони правочину і
другої сторони з метою отримання
власної або обопільної вигоди, а також
виникнення негативних наслідків для
довірителя та незгода його з такими
наслідками.

Враховуючи наведені обставини,
будь-які правові підстави для
задоволення вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 232, 1167 ЦК України,
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договорів купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд
Київської області.

Суддя
Н. П. Маценко