Справа № 359/2325/14-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/5808/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 20
УХВАЛА

Іменем України

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Ігнатченко Н..В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 04 вересня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Бориспільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору дарування
недійсним,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У березні 2014 року позивач звернувся з
зазначеним позовом посилаючись на те,
що в с. Проців Бориспільського району
Київської області по вулиці
Котовського, 21 проживали його батьки:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 року - мати.

В липні 2011 року звернувся до
нотаріальної контори щоб отримати
свідоцтво про прийняття спадщини за
законом. При цьому йому стало відомо, що
його брат, ОСОБА_7 ще 1 липня 2004 року
отримав Свідоцтво про право на
спадщину за законом на жилий будинок
АДРЕСА_1.

Крім того, 26 квітня 2005 року був
посвідчений договір дарування згідно
якого мати - подарувала, сину його
брата, а саме - ОСОБА_3, земельну ділянку,
розміром 0,069 га та земельну ділянку,
розміром 0,389 га, що знаходяться в
АДРЕСА_1, наданих для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд; ведення
особистого селянського господарства.

Вважає, що на договорі дарування
земельних ділянок, підпис матері не
відповідає підпису, який вона
виконувала за життя та ця обставина, на
думку позивача, ставить під сумнів
дійсність виконання підпису від імені
матері в договорі дарування.

Просив поновити строк для розгляду
заяви як пропущений з поважних причин
та визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки розміром 0,069 га та
земельної ділянки розміром 0,389 га, що
знаходяться в АДРЕСА_1, наданих для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд; ведення особистого селянського
господарства, укладений від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2014 року поновлено ОСОБА_2
строк звернення до суду та залишено
його позовні вимоги без задоволення.

У своїй апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на необґрунтованість
рішення та порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задоволити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
позивачем недійсності договору
дарування, оскільки доводи позивача
про те, що ОСОБА_6 особисто не
підписувала договір дарування жодними
належними доказами в судовому
засіданні не підтверджено.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками, так як вони відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати
позивача, про що в книзі реєстрації
смертей виконкому Процівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області зроблено
відповідний актовий запис за №22.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю від
22 вересня 2003 року земельна
ділянка, розміром 0,878 га, що знаходиться
в АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6

26 квітня 2005 року приватним нотаріусом
Бориспільського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 був посвідчений договір
дарування земельних ділянок, розміром
0,069 га та 0,389 га, що знаходяться в
АДРЕСА_1, наданих для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд; ведення
особистого селянського господарства.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
судочинства, а також інтересам держави
та суспільства, його моральним засадам.
Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вказано, що відповідно до
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено. У
зв'язку з цим судам необхідно правильно
визначати момент вчинення правочину.
Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК України не є вчиненим також
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації.

Пунктом 16 вказаної Постанови
передбачено, що правила ст.225 ЦК України
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
ст. 145 ЦПК України зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї зі сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

Однак вищезазначені підстави для
обов'язкового призначення експертизи
не стосуються даної справи, оскільки
позивач ставить під сумнів дійсність
виконання підпису від імені матері в
договорі дарування.

У своїх поясненнях, приватний нотаріус
Бориспільського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 вказує, що перед
засвідченням договору дарування
земельних ділянок, ним особисто
встановлювались особи ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, перевірено їх анкетні дані.
Зазначає, що договір дарування від 26
квітня 2005 року підписано особисто
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в його присутності і
він повністю відповідає вимогам
діючого законодавства України на
момент укладення договору.

Тому, при розгляді вказаної справи,
ухвалою суду від 4 вересня 2014 року
позивачу було відмовлено в призначенні
судово-почеркознавчої експертизи,
оскільки на думку суду третя особа у
справі, в судовому засіданні дала чіткі
пояснення стосовно всіх обставин
нотаріального посвідчення вказаного
договору дарування.

Встановивши вказані обставини справи,
взявши до уваги пояснення сторін, а
також досліджені в судовому засіданні
письмові докази суд суд першої
інстанції прийшов до вірних висновків
про недоведеність позивачем
недійсності договору дарування,
оскільки доводи позивача про те, що
ОСОБА_6 особисто не підписувала договір
дарування жодними належними доказами в
судовому засіданні не підтверджено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим в
судовому засіданні обставинам справи і
нормам матеріального та
процесуального права.

Доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення
апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, доказам дана
належна правова оцінка, а постановлене
рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: