Справа № 569/4589/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" в особі
рівненської філії публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про повернення
безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що в
липні 2010 року йому випадково стало
відомо, що за час роботи по сумісництву
в ДП «Оптіма-740-Р» йому нараховувалась
заробітна плата, про що він не знав. У 2012
році позивач звернувся до Рівненського
міського суду з позовом до «Оптіма-770-Р»
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, під час розгляду якої було
з'ясовано, що з червня 2006 року по липень
2010 року заробітна плата
перераховувалася на карткові рахунки
відкриті в Рівненському відділені ПАТ
КБ «Приватбанк». Рішенням Рівненського
міського суду від 13 листопада 2013 року
на користь позивача з ДП «Оптіма-740-Р»
ТОВ «Севен Севенті Петролеум» було
стягнуто заборгованість по заробітній
платі в розмірі 11 556 грн., у стягненні
решти заборгованості у розмірі 19 718 грн.
з ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено з
посиланням невідповідності вимог,
оскільки вимога фактично
обґрунтовувалася нормами трудового
законодавства, в той час як позивач не
перебував у трудових відносинах. Таким
чином позивач вважає, що ПАТ КБ
«Приватбанк» без достатніх на те
підстав утримує у себе кошти. Тому
позивач просить суд зобов'язати
відповідача в особі рівненської філії
ПАТ КБ «Приватбанк» повернути
безпідставно набуте майно у розмірі 19
718, 58 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені у
позові, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог та просила
застосувати строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені вимоги
є не обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, у
період з 01 січня 2005 року по липень 2010
року ОСОБА_1 працював в ДП «Оптіма-740-Р»
по сумісництву. В липні 2010 року позивач
звільнився та йому стало відомо, що за
весь період роботи йому нараховувалась
заробітна плата з січня 2005 року по
червень 2006 року на платіжні відомості,
а з червня 2006 року на картковий рахунок,
відкритий в Рівненському відділенні
ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 до ДП «Оптіма-740-Р»
ТОВ «Севен Севенті петролеум»,
Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк»
про стягнення невиплаченої заробітної
плати та моральної шкоди задоволено
частково /а.с.6-8/. Стсягнуто з ДП ДП
«Оптіма-740-Р» ТОВ «Севен Севенті
петролеум» на користь ОСОБА_1 11 556, 38 грн.
заборгованості по невиплаченій
заробітній платі, 1 000 грн. моральної
шкоди та судові витрати по справі. В
частині стягнення заробітної плати з
Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк»
ОСОБА_1 було відмовлено з тих, підстав,
що останній не перебував у трудових
відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк».

Звертаючись з позовом до суду, позивач
посилається на безпідставність
отримання грошових коштів
відповідачем та просить такі кошти
повернути згідно із положеннями ст. 1212
ЦК України.

Згідно з правилами ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виникають за наявності таких вимог:
необхідно, щоб одна особа набула
(зберегла) майно за рахунок іншої;
набуття майна однією особою за рахунок
іншої особи відбулось без достатньої
правової підстави, передбаченої
законом або угодою.

Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином. При цьому,
обов'язок повернути безпідставно
отримане майно є різновидом
цивільно-правової санкції, а не мірою
відповідальності.

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ДП
«Оптіма-740-Р» ТОВ «Севен Севенті
петроліум» було укладено договір № 010
про розрахункове-касове
обслуговування підприємства з видачі
заробітної плати з використанням
платіжних карток, а саме шляхом
безготівкового перерахування
підприємством заробітної плати
працівників на транзитний банківський
рахунок банку із значенням підстав
проведення оплати - «Заробітна плата
працівників» /а.с.29-33/.

На ім'я ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» було
виготовлено зарплатну картку № НОМЕР_1.
Як вбачається з виписки з картрахунку
ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» зараховував
на картрахунок позивача заробітну
плату /а.с.39-44/. Згідно копії журналу
видачі карток всі зарплатні картки в
тому числі і картка ОСОБА_1 була
передана головному бухгалтеру ДП
«Оптіма-740-Р» ТОВ «Севен Севенті
петроліум» ОСОБА_2 під розпис /а.с.34-36/.

В матеріалах справи відсутні докази
безпідставності отримання коштів
відповідачем.

Таким чином суд не знаходить підстав
для задоволення позовних вимог
позивача, виходячи з недоведеності
позивачем своїх вимог та відсутності
підстав вважати, що відповідач отримав
кошти безпідставно, оскільки
правовідносини, які склалися між
сторонами, регулюються нормами
зобов'язального права, а не статтею 1212
ЦК України, на яку посилався позивач як
на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257, 261 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Представником
відповідача заявлено у судовому
засіданні про її застосування.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 11 постанови Пленуму Верховного
суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення
з позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Судом встановлено, що в липні 2010 року
позивач дізнався про порушення свого
права. Однак до суду звернувся лише 27
березня 2014 року, тобто після спливу
трирічного строку позовної давності,
який сплинув ще в липні 2013 року. Позивач
пропустив строк позовної давності для
подання позовної заяви.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" в особі
рівненської філії публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про повернення
безпідставно набутого майна -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова