АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/2327/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1938/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Варвус Ю.Д., Заїки В.М.

при секретарі Гриньовій А.М.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Полонського
районного суду Хмельницької області
від 19 серпня 2014 року цивільну справу за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя
особа на стороні позивачів - ОСОБА_9,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог - Полонська міськра рада, про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою (земельного
сервітуту).

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначали, що вони є
власниками житлового будинку АДРЕСА_1
та земельної ділянки площею 0,09 га
наданої для обслуговування житлового
будинку. Дана земельна ділянка була
виділена в натурі на місцевості і
закріплена межовими знаками. До
земельної ділянки існував єдиний
проход з АДРЕСА_4 шириною 3,8 м, що
проходив між земельними ділянками
НОМЕР_1-НОМЕР_2.

Проте, між ними та власником
сусідньої земельної ділянки (АДРЕСА_2)
ОСОБА_6, що здійснює право власності на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку (серія ЯМ
№ 911450), при набутті та реалізації ними
права власності виник спір щодо меж
користування її земельною ділянкою.
При виконанні в 2000 р. державним
виконавцем відділу ДВС Полонського
районного управління юстиції рішення
Полонського районного суду від 16.02.1999 р.
були змінені межі земельної ділянки, в
тому числі проходу (проїзду) з АДРЕСА_4
до їх земельної ділянки. Фактично
ширина проходу (проїзду) була зменшена
зі сторони земельної ділянки ОСОБА_6 до
1,22 метра, хоча згідно схеми 1981 року
ширина проходу (проїзду) зі сторони
АДРЕСА_4 становить 3,8 м.

Після набуття права власності, 29
квітня 2013 року позивачі направили на
адресу ОСОБА_6 прохання дати згоду на
встановлення за ними права земельного
сервітуту (право проходу і проїзду)
стосовно земельної ділянки, що
знаходиться у власності відповідачки.
Але від відповідачки надійшла відмова
у задоволенні прохання, що не дає
можливості для мирного вирішення
спору. Зменшення ширини проходу
(проїзду) унеможливлює вільний прохід і
заїзд до земельної ділянки і робить
неможливим її використання за цільовим
призначенням. Відсутність заїзду також
унеможливлює під'їзд до будинку
спеціального транспорту, в тому числі,
пожежних машин, машин швидкої допомоги,
що створює загрозу їхньому життю та
здоров'ю, а також загрозу знищення їх
майна.

Враховуючи наведене, позивачі
просили суд встановити право
земельного сервітуту (право проходу і
проїзду) відносно земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
перебуває в користуванні ОСОБА_6, а
також визначити межі проїзду
(земельного сервітуту) та порядок
користування ним.

Рішенням Полонського районного
суду від 19 серпня 2014 року позов
задоволений.

Постановлено встановити для
ОСОБА_8, ОСОБА_7 земельний сервітут на
право проїзду на транспортному засобі
на частину земельної ділянки ОСОБА_6
площею 28 кв.м., формою багатокутника і
обмеженого лініями 1-2-3-4-5-1, які
знаходяться по АДРЕСА_2 та відображені
точками в додатку № 9 висновку судової
земельно-технічної експертизи від 08
липня 2014 року № 181/014.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 229 грн. 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

На підтвердження незаконності
рішення зазначається, що встановлення
сервітуту не має вести до позбавлення
власника земельної ділянки, щодо якої
встановлений земельний сервітут, права
володіння, користування та
розпорядження нею. Земельний сервітут
здійснюється способом, найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановлений.
Між тим, рішенням від 19.09.2014 року суд
фактично позбавив права власності на
земельну ділянку. Тобто, це є не
встановлення сервітуту, а вилучення
земельної ділянки з власності.

При розгляді справи судом не було
взято до уваги як доказ рішення
Полонського районного суду від 7.10.2002
року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, в
якому бкло вказано, що до жилого
будинку позивачки ОСОБА_9 з АДРЕСА_4
існує лише прохід, проїзду немає, вона
також позбавлена можливості
скористатися правом земельного
сервітуту - проїзду на транспортному
засобі по земльній ділянці ОСОБА_6
через складності конфігурації її
земельної ділянки, розташування на ній
надвірних споруд. Цим же рішенням суду
було вказано на те, що ОСОБА_9 має право
скористатися земельним сервітутом -
проїздом на транспорті по земельній
ділянці з облаштованим по ній заїздом
від сусідки ОСОБА_10 (АДРЕСА_3).

Полонським районним судом був
взятий тільки до уваги висновок
експертизи № 181/014 земельно - технічної
експертизи від 08 липня 2014 року, який є
необґрунтований та такий, що
суперечить іншим матеріалам справи: у
ньому нічого не сказано про
водопровідну криницю, водопровідний
колодязь та інженерні мережі, через які
встановити земельний сервітут
технічно неможливо.

Крім того, встановлюючи земельний
сервітут на земельну ділянку суд не
перевірив, чи є інший прохід та проїзд
до будинку із земельної ділянки
позивачів. У рішенні не наведено
висновків та доказів неможливості
задоволення такої потреби позивачів в
інший спосіб. Також судом у достатньому
обсязі не з'ясовано, чи не буде
встановленням сервітуту порушуватися
права власника земельної ділянки, а
саме, чи не буде його встановлення у
такий спосіб найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, яка має
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
Також невідомо на яких умовах позивачі
бажають встановити сервітут (платний
чи безоплатний; строковий чи
безстроковий), чи не будуть порушувати
права власника земельної ділянки де
встановлено сервітут.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_5, яка представляє інтереси
ОСОБА_6, апеляційну скаргу підтримала
з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_7 та ОСОБА_9 -
ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав,
рішення суду вважає законним і
обґрунтованим.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
представник Полонської міської ради в
судове засідання не з'явилися, про день,
час та місце слухання справи
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі рішення
сесії Полонської міської ради № 19 від
27.06.2012 року ОСОБА_6 видано Державний акт
на право власності на земельну ділянку
по АДРЕСА_2. На підставі рішення
Полонської міської ради народних
депутатів від 22 травня 1998 року за № 13
ОСОБА_9 видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1. Відповідно до договору
дарування від 29.08.2008 року ОСОБА_9
подарувала для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
рівних долях по 1/2 житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Вказані обставини
підтверджуються наявними у справі та
дослідженими судом доказами: копіями
державних актів на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 011450 та
серії ХМ № 2337, викопіровками з
генерального плану земельних ділянок
по АДРЕСА_1, договором дарування від
29.08.2008 р., витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

У відповідь на звернення ОСОБА_8
та ОСОБА_9, ОСОБА_6 заперечила проти
встановлення земельного сервітуту на
її земельній ділянці, про що надала
письмову відповідь 20.05.2013 р.

Відповідно до висновку експерта
181/014 ширина проходу (проїзду) до
житлового будинку по АДРЕСА_1 від
АДРЕСА_4 не відповідає будівельним
нормам та правилам. Крім того,
експертом запропоновано два варіанти
можливого встановлення земельного
сервітуту.

Враховуючи наведене, з
урахуванням способу найменш
обтяжливого для сторін, суд першої
інстанції вважав, що вимоги позивачів
обґрунтовані і підлягають задоволенню
шляхом встановлення земельного
сервітуту по першому варіанту висновку
експертизи 181/014.

Проте погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки вони
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном (
сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту це право власника
або земелекористувача земельної
ділянки на обмежене платне або
безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Частинами 1, 2 ст. 100 ЗК України
визначено, що власник або
землекористувач земельної ділянки має
право вимагати встановлення
земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, згідно з вимогами ст.
ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне використання своєї
земельної ділянки неможливо без
обтяження сервітутом чужої земельної
ділянки. При цьому, позивач
зобов'язаний довести, що задоволення
його потреб неможливо здійснити
яким-небудь іншим необтяжливим для
відповідача способом.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_6 є власником земельної ділянки
площею 0,0616 га по АДРЕСА_2, що
посвідчується Державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 911450, виданим 07.08. 2012 р. на підставі
рішення сесії Полонської міської ради
від 27.06.2012 р. № 19.

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які
користуються сусідньою земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, просили
встановити право проходу і проїзду
(земельного сервітуту) і визначити межі
проїзду по земельній ділянці ОСОБА_6,
оскільки в них відсутній проїзд до їх
земельної ділянки.

Відповідно до висновку експерта
181/014 від 08.07.2014 р. пропонувався перший
варіант, який і прийнятий судом першої
інстанції, встановлення сервітуту
«права проїзду на транспортному
засобі» на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на
частину земельної ділянки ОСОБА_6
площею 28 кв.м., формою багатокутника і
обмеженого лініями 1-2-3-4-5-1 за умови:
демонтажу огорожі з плоских
азбестоцементних листів обрамлених
металевим кутником, довжиною 15,78 м ( між
точками 1-2-3) та демонтажу дерев'яної
дощатої огорожі з металевими
стовпчиками, довжиною 16, 52 м (між
точками 3-4-5).

Отже, умовою встановлення
сервітуту за таким варіантом є
демонтаж огорожі на земельній ділянці
ОСОБА_6 загальною довжиною 32,30 м.

Як наслідок, частина земельної
ділянки ОСОБА_6, на яку встановлюється
земельний сервітут, фактично
вилучається в неї і приєднується до
земельної ділянки загального
користування.

Таким чином, немає підстав
вважати, що встановлення такого
сервітуту, у відповідності з приписами
ст. 98 ЗК України, здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений, оскільки його
встановлення призводить ще й до
заподіяння матеріальної шкоди
власнику земельної ділянки ОСОБА_6
необхідністю демонтажу огорожі.

Навпаки, встановлення сервітуту в
такому вигляді безумовно буде
порушувати права власника земельної
ділянки.

Крім того, заперечуючи проти
позову ОСОБА_6 вказувала, що встановити
земельний сервітут на її земельній
ділянці в тому місці, що визначено
висновком експерта, неможливо,
оскільки там знаходяться водопровідна
криниця, водопровідний колодязь та
каналізаційний септик.

На вказані обставини суд першої
інстанції уваги не звернув.

При цьому, в матеріалах справи є
висновок від 10.10.2012 р.
будівельно-технічного дослідження
щодо неможливості встановлення
земельного сервітуту, план схема меж
земельних ділянок по НОМЕР_1 та АДРЕСА_1,
на якій позначені місця розташування
інженерних мереж на земельній ділянці
і ці докази узгоджуються із
запереченнями ОСОБА_6 щодо
встановлення сервітуту.

Крім того, як видно з матеріалів
справи, в рішенні Полонського
районного суду від 7.10.2002 р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
заїздом та зустрічним позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про усунення порушень
допущених при проведенні водогону та
газової магістралі, стягнення
моральної шкоди зазначено, що при
огляді земельних ділянок сторін на
місці встановлено, що до жилого будинку
ОСОБА_9 з АДРЕСА_4 існує лише прохід,
проїзду немає, вона також позбавлена
можливості скористатися правом
земельного сервітуту - проїзду на
транспортному засобі по земельній
ділянці ОСОБА_6 із-за складності
конфігурації її земельної ділянки,
розташування на ній надвірних споруд.

В тому ж рішенні суду зазначено,
що ОСОБА_9 має право скористатися
земельним сервітутом - проїздом на
транспорті по земельній ділянці з
облаштованим по ній заїздом від
сусідки ОСОБА_10 (АДРЕСА_3).

Оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції не
мав підстав для встановлення
земельного сервітуту за першим
варіантом визначеним у висновку
експерта 181/014 від 08.07.2014 р.

Що стосується другого варіанту
висновку експерта 181/014 від 08.07.2014 р. про
встановлення земельного сервітуту, то
він також передбачає демонтаж огорожі
з металевої сітки з металевими
стовпчиками довжиною 12, 43 м, демонтажу
огорожі з азбестоцементних хвилястих
листів довжиною 0,78 м та демонтажу
огорожі з плоских азбестоцементних
листів обрамлених металевим кутником
довжиною 12,43 м, та ще й зі збільшенням
площі земельної ділянки, щодо якої
встановлюється сервітут, з 28 кв.м до 75
кв.м. При цьому, водопровідна криниця,
водопровідний колодязь та
каналізаційний септик будуть також
знаходитися на ділянці, на яку
пропонується встановити сервітут.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Полонського районного суду від
19 серпня 2014 року підлягає скасуванню, а
в задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8
слід відмовити.

Підставою для скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення є,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Полонського районного суду від
19 серпня 2014 року скасувати, а в
задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про встановлення права
користування чужою земельною ділянкою
(земельного сервітуту) відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис
Судді:підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду М.М.
Пастощук

==================================================================

Головуючий у І інстанції - Горгулько
Н.А.

Доповідач - Пастощук М.М.

Категорія № 47