Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4198/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.

Дашковська А.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4

та публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 серпня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду із вказаним позовом,
який обґрунтовували тим, що 04.04.2007 року
між позивачем та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №014/17-22/2596-70 про
надання кредиту у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії із
лімітом 20 200 доларів США строком до
04.04.2027 року із сплатою 13,25% річних.
Надання кредитних коштів проводилося
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок позичальника.

Відповідно до умов кредитного договору
відповідач зобов'язався щомісячно до
15-го числа кожного місяця повертати
кредитні кошти та сплачувати відсотки
з користування кредитними коштами
згідно графіку погашення та здійснити
остаточне погашення кредиту не пізніше
04.04.2027 року.

Проте, відповідачем вказані умови
кредитного договору не виконуються
належним чином та станом на 06.08.2013 року
заборгованість по кредиту становила 15
739,79 доларів США, що еквівалентно 125 808,14
грн., заборгованість по сплаті
відсотків - 4 856,08 доларів США, що
еквівалентно 38 814,65 грн., пеня за
невчасну сплату кредиту та погашення
відсотків - 1 995 344,14 грн..

Враховуючи вказані обставини, а також
те, що відповідач свідомо ухиляється
від виконання своїх зобов'язань, а
також не вживає відповідних заходів
щодо погашення боргу, чим спричиняє
банку матеріальну шкоду, позивач
просив суд стягнути з відповідача суму
заборгованості по кредиту в розмірі 2 159
966,93 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 125 808,14 грн.,
заборгованості по сплаті відсотків - 38
814,65 грн., пені за невчасну сплату
кредиту та відсотків - 1 995 344,14 грн., а
також стягнути витрати по оплаті
судового збору в сумі 3 441 грн..

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 серпня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
по відсоткам в сумі 26 572,73 грн., пеню в
сумі 26 572,73 грн., а всього 53 145,46 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в
сумі 531,45 грн..

В решті частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» також не
погоджуючись із вказаним рішенням
суду, подали апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просять рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, судові витрати покласти на
відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Встановлено, що 04.04.2007 року між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №014/17-22/2596-70, згідно
якого банк надав ОСОБА_3 кредит у
вигляді не відновлювальної кредитної
лінії з лімітом 20 200 доларів США, а
останній зобов'язався повернути
кредит, сплатити проценти та інші
платежі у строки й об'ємі, встановлені
договором у строк до 04.04.2027 року (а.с.5-7).

У зв'язку із порушенням позичальником
графіку погашення кредиту у 2008 році
банк звернувся до суду із позовом до
боржника в порядку ч. 2 ст. 1054 ЦК України
про дострокове повернення всієї суми
кредиту в розмірі 20 715 доларів США, що
еквівалентно 100 447,04 грн., а саме: суми
неповернутого кредиту - 19 249,29 доларів
США; нараховані і не сплачені відсотки
за користування кредитом - 871,92 доларів
США; несплачена пеня на заборгованість
- 28,27 доларів США, несплачена пеня на
заборгованість за відсотками - 566,18
доларів США, який рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 13 листопада 2008
року задоволений і на користь банку
стягнуто 100 447 грн. 04 коп.
заборгованості, нарахованої станом на
10 червня 2008 року (а.с.54-55).

25 грудня 2008 року Бердянським
міськрайонним судом було видано
виконавчий лист №2-5049 про стягнення з
ОСОБА_3 на користь позивача 101 481 грн. 51
коп. (а.с.69).

15.04.2013 року банк звернувся до ВДВС
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області із заявою №780 про
закінчення виконавчого провадження на
підставі п. 8 ст. 49, 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.68).

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області від 29 квітня 2013 року виконавче
провадження з примусового виконання
вказаного рішення суду закінчено в
зв'язку з повним фактичним виконанням
згідно заяви стягувача №780 від 15.04.2013
року (а.с.67-68).

Ніяких нових коштів за кредитним
договором відповідачу банком не
надавалося.

Зважаючи на те, що вже є рішення суду,
яким з відповідача стягнута достроково
вся заборгованість за кредитним
договором №014/17-22/2596-70 від 04 квітня 2007
року, укладеним між банком та ОСОБА_3,
повторний розгляд судом вимог про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту та процентів за користування
кредитом за період з 04.04.2007 року по
10.06.2008 року, суперечить вимогам ст. 205 ч. 1
п. 2 ЦПК України.

Отже, твердження апелянта ОСОБА_3 про
те, що провадження по справі необхідно
закрити з підстав ч.1 п.2 ст. 205 ЦПК
України, оскільки є рішення суду яке
набрало законної сили між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, заслуговують на увагу
частково - в частині позовних вимог про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту та процентів за користування
кредитом за період з 04.04.2007 року по
10.06.2008 року, а решта позовних вимог
стосується іншого періоду.

А тому, в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» про стягнення заборгованості за
тілом кредиту у розмірі 15 739,79 доларів
США, що за курсом НБУ складає 125 808,14 грн.,
та процентів за користування кредитом
у розмірі 871,92 доларів США, що за курсом
НБУ складає 6 969 грн. 26 коп., рішення суду
першої інстанції на підставі ст. ст. 310,
205 ч. 1 п. 2 ЦПК України підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
справі.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином ( ст..ст. 526,599
ЦК України)

У п. 17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції, дійшов правильного
висновку про те, що кредитор має право
на одержання процентів від суми
кредиту, інших визначених договором
виплат лише протягом строку дії
кредитного договору, а після його
закінчення, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання,
кредитор не позбавлений права на
отримання сум, передбачених ст.. 625 ЦК
України.

Проаналізувавши названі норми права,
судова колегія приходить до висновку
про те, що кредитор (позикодавець) має
право на одержання процентів від суми
кредиту (позики) лише протягом строку
дії договору, нарахування процентів за
користування кредитом після
закінчення строку дії договору ним не
передбачено, а після його закінчення, у
разі прострочення виконання грошового
зобов'язання, слід застосовувати
положення ст.625 ЦК України, однак таких
вимог позивачем заявлено не було.

Зобов'язання позичальника за кредитним
договором припинились повним
виконанням судового рішення ( 15.04.2013
року) виходячи з положень ст.. ст.. 526,599
ЦК України.

Отже, встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, суд першої інстанції
вірно визначив, що стягненню
підлягають проценти за користування
кредитом нараховані відповідно до умов
кредитного договору за період з 10.06.2008
року по 15.04.2013 року в сумі 3 324,50 доларів
США, що за курсом НБУ складає 26 572 грн. 73
коп., за вирахуванням стягнутої суми
заборгованості за відсотками за
рішенням суду від 13.11.2008 року, та
відсотків за користування кредитом,
нарахованих після погашення тіла
кредиту позичальником (4856,08 - 871,92 - 659,66 = 3
324,58).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позовних вимог про стягнення сум,
передбачених за прострочення
виконання грошового зобов'язання на
підставі ст..625 ЦК України , кредитором
не заявлялось.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача відсотків за
користування кредитними коштами після
закінчення строку дії договору у
зв'язку з чинністю останнього та
невиконанням зобов'язань є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на встановлених судом
фактичних обставинах справи та вимогах
закону.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Судова колегія також погоджується із
висновком суду першої інстанції про
зменшення розміру пені, оскільки в силу
ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути зменшений
за рішенням суду розмір неустойки, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Так, відповідно до рішення
Конституційного суду України № 7-рп/2013
від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого
зазначено, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу, засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Оскільки нарахована сума пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором кредиту у сумі 1 995 344 грн. 14
коп. не є співмірною із розміром
заборгованості за відсотками у сумі 26
572 грн. 73 коп., частина пені вже була
сплачена відповідачем за рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 13 листопада 2008
року та суду не надано будь-яких
доказів про негативні наслідки для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання, колегія суддів
погоджується із визначеним судом
першої інстанції розміром пені у сумі 26
572 грн. 73 коп., в цій частині відсутні
підстави для скасування або зміни
судового рішення.

За таких обставин при встановленні
зазначених фактів судом першої
інстанції не було порушено норм
цивільного процесуального закону,
зазначені висновки місцевого суду
відповідають обставинам справи, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 205, ст.. ст.. 307, 309, 310,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 та апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 серпня
2014 року у цій справі в частині відмови у
задоволенні позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№014/17-22/2596-70 від 04 квітня 2007 року за
тілом кредиту в сумі 125 808 грн. 14 коп. та
процентів за користування кредитом за
період з 04 квітня 2007 року по 10 червня 2008
року у розмірі 6 969 грн. 26 коп. - скасувати
та провадження у цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: