Справа № 189/1751/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.12.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області

в складі головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретареві
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Головне управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - будинком на
АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтувала тим, що за нею відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом № 485 від 18.03.2014 року
зареєстровано право власності на
житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1. В
даному будинку зареєстрований
відповідач ОСОБА_2, проте останні 14
років відповідач фактично проживає в
іншому селі Великомихайлівка. Вважає,
що відсутність відповідача в будинку,
що належить їй на праві приватної
власності, відсутність участі
відповідача в утриманні даного житла -
є безумовними підставами для визнання
особи (відповідача) такою, що втратив
право користування жилим приміщенням.
На підставі викладеного позивач
просить ОСОБА_2 визнати таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - житловим будинком на
АДРЕСА_1, зняти відповідача з
реєстрації в Покровському районному
секторі державної міграційної служби
України в Дніпропетровській області за
вказаною адресою.

В ході розгляду справи позивач
підтримала позовні вимоги і
обґрунтування позову в повному обсязі
та просила його задовольнити, з підстав
зазначених у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, проти задоволення позову
заперечував з підстав зазначених у
письмовому запереченні на позовну
заяву /а.с. 24/.

Представник третьої особи -
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, заслухавши
пояснення сторін, свідків, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає що
позовна заява підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
позивач є власником житлового будинку
на АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину № 485,
виданого 18.03.2014 року Покровською
державною нотаріальною конторою
Дніпропетровської області /а.с. 6-7/.

Як вбачається з акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї
ОСОБА_1 від 1 жовтня 2014 року, складеного
комісією у складі депутата
Маломихайлівської сільської ради
ОСОБА_3, громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_1
отримала як спадок після смерті
чоловіка ОСОБА_6 будинок у АДРЕСА_1. У
цьому ж будинку прописаний брат ОСОБА_6
- ОСОБА_2, який мешкає останні 14 років у
с. Великомихайлівка з 13 травня 2000 року
/а.с. 8/.

Cвідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому
засіданні пояснили, що являються
родичами позивача та відповідача.
Позивач отримала цей будинок у
спадщину, будинок був побудований ще у
1985 році та належав чоловіку позивача
ОСОБА_9. Проте відповідач проживав весь
час за іншою адресою на АДРЕСА_2 у своїй
першій жінки. За вказаним адресом
відповідач не проживає з 2000 року, за
комунальні послуги не сплачував.

Відповідачем на підтвердження
володіння, користування та
розпорядження зазначеним будинком
надано копії квитанцій від 15.07.2011 року,
13.08.2010 року та 06.05.2012 року з яких видно,
що ОСОБА_2 дійсно сплатив податок за
землю. Проте, зазначені квитанції не
мають доказового значення для
вирішення цього спору, оскільки не
містять посилання про те, за яку саме
земельну ділянку сплачено податок за
землю.

Так само, згідно наданого
відповідачем акту приймання в
експлуатацію завершеного будівництвом
житлового будинку та господарських
будівель від 05.12.1989 року виданого на
ім'я ОСОБА_2, комісія вважала прийнятим
в експлуатацію житловий будинок в
АДРЕСА_1 (а.с. 30). Однак, даний акт не
затверджений виконкомом
Маломихайлівської сільської ради
Покровського району Дніпропетровської
області, а тому не має законної сили.

Аналогічно, згідно копії виписки
з рішення № 25 від 26.04. (рік
нечитабельний), дійсно ОСОБА_2 було
надано земельну ділянку для
будівництва житлового будинку (а.с. 29).
Однак, згідно виписки з рішення № 43 від
26.07.1989 року - Архівний витяг, дійсно
ОСОБА_2 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, але № будинку
будівництва в ньому не вказаний (а.с. 27).

Згідно копії протоколу № 2 від
15.04.1989 року, дійсно ОСОБА_2 була надана
земельна ділянка для будівництва
житлового будинку в с. Маломихайлівка,
але адреса будівництва - не вказана (а.с.
26).

Отже, позивач, відповідно до ст. 10
ЦПК України, довів за допомогою
належних та допустимих доказів, з
урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК
України, зазначені обставини, того, що у
будинку за адресою: АДРЕСА_1,
відповідач не проживає більше
чотирнадцяти років, а лише
зареєстрований в ньому.

В зв'язку з тим, що відповідач
зареєстрований у зазначеному будинку,
позивач не має можливості реалізувати
своє право на розпорядження своїм
майном.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду) про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Зі змісту ст. 391 ЦК України
вбачається, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Оскільки позивач, як встановлено
судом, є власником житла, до даних
правовідносин підлягають застосуванню
норми ст. 405 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405
ЦК України, член сім'ї власника житла
втрачає право користування ним при
його відсутності без поважних причин
понад один рік.

Визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
є підставою для зняття її з реєстрації
за цим приміщенням відповідно до ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003
року № 1382-IV.

Зважаючи на викладене, суд
приходить до висновку про те, що позов
ОСОБА_1, є обґрунтованим, доведеним
належними доказами, дослідженими в
судовому засіданні у справі, а тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що при
зверненні до суду позивачем сплачено
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., тому
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
судові витрати підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214,215,218
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Головне управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - житловим будинком
АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2 з реєстрації в
Покровському районному секторі
державної міграційної служби України в
Дніпропетровські області з адреси
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.С. Пустовар