Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Кашицьку С. А. , при секретарі
Сініловій Г.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до ПАТ "ММК ім. Ілліча",
зазначивши, що з 02.04.1988 року по 23.11.2008
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, з березня 2003 року
відповідачем не проводилась
індексація його заробітної плати,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого порушені його права на
оплату праці, які мають бути відновлені
шляхом зобов'язання підприємства
провести перерахунок. Просить стягнути
з відповідача на його користь
індексацію заробітної плати за період
з березня 2003 року по 23.11.2008року, а також
виплатити йому компенсацію, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України " Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати".

Позивач в судове засідання не з'явився,
у позовній заяві просив суд розглянути
справу за його відсутністю та надав
суду заяву про збільшення позовних
вимог, в якій просив стягнути на його
користь індексацію та компенсацію з
березня 2003 року по липень 2006 року,
середній заробіток за час затримки
розрахунку з дня його звільнення по
день винесення рішення, моральну шкоду
в розмірі 200 грн.

Представник відповідача ПАТ "ММК
ім.Ілліча" у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, розрахунок
суми індексації з компенсацією, що
підлягає сплаті позивачу та письмові
заперечення на предмет позову,
відповідно до яких позовні вимоги не
визнає в повному обсязі.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи в їхній
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позов до ПАТ «ММК ім. Ілліча»
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач з 02.04.1988
року по 23.11.2008 року перебував у трудових
відносинах в ПАТ "ММК ім.Ілліча", що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці.

За цей період йому нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно з ст.33 Закону України "Про оплату
праці" в період між переглядом розміру
мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі ЗУ "Про
індексацію грошових доходів населення"
та Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем,в якому індекс споживчих цін не
перевищив поріг індексації, зазначений
в частині першої цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п.1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати визначено у
статті 2 Закону України "Про оплату
праці", якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004 р.
№ 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП
України у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до висновків
Конституційного Суду України від 15.10.2013
року за №9-рп/2013, в аспекті
конституційного звернення, положення
частини другої статті 233 Кодексу
законів про працю України слід
розуміти так, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і, у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Статтею 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» встановлено, що
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Вирішуючи питання щодо суми, яка
підлягає стягненню, суд приходить до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час роботи позивача на підприємстві з
березня 2003 року по липень 2006 року при
перевищенні порогу інфляції, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток,
заробітна плата останнього не
індексувалась. За вказаний період сума
заборгованості індексації заробітної
плати з компенсацією складає 1070,60 грн.,
що підтверджується довідкою
підприємства. Вказаний розрахунок
позивачем не оспорюється та не
спростовується, та саме ця сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача. Інших даних суду не
надано, тому суд виходить з доказів
наданих до суду сторонами на момент
розгляду справи.

Наданий відповідачем розрахунок
позивачем не оспорюється та не
спростовується, у зв'язку з чим суд
приходить до переконання про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивача саме зазначеної в
розрахунку суми. Інших даних суду не
надано, тому суд виходить з доказів,
наданих суду сторонами на момент
розгляду справи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед позивачем при його
звільненні, то строки для звернення до
суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за затримку в
розрахунку для позивача не спливли,
тому посилання представників
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов
Верховного Суду України від 24 жовтня
2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з зазначенням суми
такого середнього заробітку у розмірі
46552,44 грн.

З наступного дня з дати звільнення
24.11.2008 року по 19.12.2014 рік, кількість
робочих днів складає 1521 днів.

Згідно із довідкою за № 1/105498, наданою
відповідачем, розмір середньоденної
заробітної плати ОСОБА_2 складає 220 грн.

При цьому суд зазначає,що цей
розрахунок зроблений відповідно до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8
якого нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середнього
заробітку за період з 24.11.2008 року по
19.12.2014 рік складає: 1521 х 200 грн. = 304200
грн.

Разом з тим, суд, враховуючи розмір
спірної суми, на яку мав право позивач,
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком,
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку у розмірі 2500 грн.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати разом із
компенсацією входять до структури
заробітної плати, з якої проводяться
відрахування податків та обов'язкових
платежів, які не зазначені у наданому
представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення,
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25 травня 2001 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань фізичних, душевних,
психічних) та з урахування інших
обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок не виплати відповідачем
позивачу частини заробітної плати,
останньому була спричинена моральна
шкода, розмір визначений позивачем 200
гривень.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
тривалу невиплату заробітної плати та
зусиль, вжитих для відновлення
трудових прав, приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
200 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 243,60
гривень за вимоги майнового характеру
та 243,60 грн. за вимоги немайнового
характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 33 ЗУ "Про оплату
праці", ст.ст.1,3 ЗУ «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», ст.4 ЗУ "Про індексацію
грошових доходів населення", ст.116, 117,
237-1, 233 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" про стягнення
заборгованості по заробітній платі -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
(ідентифікаційний код 00191129) на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який
проживає в АДРЕСА_1 індексацію та
компенсацію по заробітній платі за
період з березня 2003 року по липень 2006
року в сумі 1070,60 грн. , середній
заробіток за час затримки виплати
індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 2500 грн., з
утриманням ПАТ "ММК ім. Ілліча" з цих
сум передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплаті,
моральну шкоду у розмірі 200 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
(ідентифікаційний код 00191129) на користь
держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана в апеляційній суд
Донецької області через Іллічівський
районний суд м. Маріуполя протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:
С. А. Кашицька