№пр.2/521/5547/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, суд
Позивач звернулася до
Малиновського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_1 та просить визнати
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що на підставі ордеру №22 від 07.07.2008
року, її колишньому чоловіку, ОСОБА_1 на
сім*ю з трьох осіб було надано кімнату
АДРЕСА_1. На вказаній житловій площі
зареєстровані: позивач, ОСОБА_2, її
колишній чоловік ОСОБА_1 та їх спільна
дитина, ОСОБА_3, 2007 р.н. Рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси
від 30.01.2014 року шлюб між сторонами було
розірвано. В серпні 2013 року відповідач,
ОСОБА_1 зібрав усі свої речі та виїхав
зі спірного приміщення. Теперішнє
місце мешкання відповідача не відоме.
Посилаючись на ст..ст. 71,72 ЖК України, з
метою зняття відповідача з
реєстраційного обліку, позивач просить
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
Позивач у судове засідання не
з*явилася, проте надала до суду заяву, у
якій позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просили суд позов
задовольнити та розглянути справу за
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
розгляду повідомлявся належним чином.
Оцінивши наявні та зібрані
докази у їх сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що
відповідачу по справі, ОСОБА_1, як
працівнику ПП «Стройіндустрія», на
сім*ю з трьох осіб, 07липня 2008 року було
видано ордер за №22 на право зайняття
приміщення, кімнату АДРЕСА_1
Відповідно до ст. 127 ЖК Української
РСР, п. 2 Примірного положення,
гуртожитки призначаються лише для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період їх роботи або
Пленум Верховного Суду України в
п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» указав, що
вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з'ясовувати,
крім інших питань, і питання щодо
видачі відповідно до Примірного
положення ордера на зайняття жилої
Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК
Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного
положення на підставі спільного
рішення адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету про надання
жилої площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу в гуртожитку є
спеціальний ордер, який видає
адміністрація підприємства, установи,
організації на підставі спільного з
профспілковим комітетом рішення про
надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення
передбачено, що вселення громадянами,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, інших членів сім'ї, крім
своїх неповнолітніх дітей, в указані
приміщення допускається лише з дозволу
адміністрації, профспілкового
комітету, установи, організації та
письмової згоди членів сім'ї
громадянина, які проживають разом з
ним.

Право користування жилим
приміщенням у гуртожитку такого члена
сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є
похідним від права особи, якій у
встановленому законом порядку виданий
спеціальний ордер для проживання на
період її роботи.

Аналогічну позицію висловив й
Верховний Суд України в Постанові від
19.12.2011 року.

З вищевикладеного вбачається, що
єдиною підставою вселення позивача,
ОСОБА_2 у спірну кімнату вказаного
гуртожитку, було видача ОСОБА_1, як
працівнику ПП «Стройіндустрія» ордеру
на право зайняття кімнати АДРЕСА_1, а
право позивача на проживання у спірній
кімнаті є похідним від права, набутого
її колишнім чоловіком на підставі
отриманого ним ордеру за №22 від 07.07.2008
року, тому заявлені позовні вимоги є
безпідставні.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Заявлені позовні вимоги не є
вимогою щодо відновлення порушеного
права в сенсі ст. ст. 15, 16 ЦК, ст. 3 ЦПК
України, а відтак задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 39, 58,
129 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
О.М. Буран