АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6773/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 415/7210/13-ц
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Котелевець А.В.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Укркомунбанк» про розірвання
договору, стягнення грошових коштів за
договором та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
вище зазначеним позовом, та просила:

- розірвати договір № 83/2835 від 20 червня
2013 року про строковий банківський
вклад фізичної особи резидента в
національній валюті;

- стягнути з публічного акціонерного
товариства «Український комунальний
банк» (далі по тексту - ПАТ
«Укркомунбанк») вклад у розмірі 20 000
грн., та нараховані відсотки за
користування вкладом з 20.06.2013 року по
день набрання рішенням законної сили;

- стягнути з ПАТ «Укркомунбанк»
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 5000 грн. та судові витрати у
розмірі 300 грн.

В обґрунтування цих вимог позивач
зазначила, що 20.06.2013 року вона уклала з
ПАТ «Укркомунбанк» в особі начальника
центра обслуговування клієнтів по
роботі з фізичними особами ОСОБА_5
уклала договір про строковий
банківський вклад № 83/2835. Предметом
договору є внесок вкладника на
вкладний рахунок в сумі 20 000 грн. на
термін дій договору до 21 червня 2014 року
з нарахуванням 23,13 % річних щомісячно. З
її боку умови договору були виконані,
вона передала працівнику банку
обумовлені договором грошові кошти. 04
листопада 2013 року вона звернулась до
банку з заявою про дострокове
розірвання договору і повернення
внеску в сумі 20 000 грн., однак 08.11.2013 року
отримала відповідь про відсутність
грошей. Таким чином, відповідач порушує
її права і не повертає її гроші.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
вказане рішення та ухвалити нове яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що при укладанні 20
червня 2013 року договору № 83/2835 про
строковий банківський вклад фізичної
особи резидента в національній валюті
між позивачкою та відповідачем була
додержана письмова форма договору.
Внесення грошових коштів підтверджено
квитанцією про внесення грошових
коштів. Вважає, що суд прийшов до
хибного висновку про те, що укладений
між позивачем та відповідачем договір
є нікчемним на підставі того, що особа,
яка зазначена в договорі та діє від
імені банку, ОСОБА_5, не мала
повноважень на укладання договору,
оскільки жодна норма цивільного
кодексу, а також Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземній
валютах, на яку посилався суд, не
містить вимог про перевірку вкладником
повноважень працівника банку при
укладанні депозитного договору.

Апелянт вказує, що вкладник ОСОБА_3 -
споживач фінансових послуг - уклала
публічний договір у в відділені банку,
який мав вивіску про те, що дане
приміщення є відділенням ПАТ «
Укркомунбанк», в договорі зазначені
реквізити банку, договір скріплений
печаткою банку. Квитанція про внесення
грошових внесків також скріплена
печаткою банку.

При таких обставинах додержані всі
вимоги діючого законодавства при
укладанні депозитного договору.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, обговоривши доводи
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтовуючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено обставини, на які вона
посилається як на підставу позовних
вимог, що наданий позивачем договір
№83/2835 від 20.06.2013 року з боку відповідача
підписано нібито, ОСОБА_5 на підставі
довіреності №67 від 29.02.2012р., однак така
довіреність діяла лише до 01.03.2013 року і
представник відповідача заперечує
підписання договору ОСОБА_5, докази
укладення сторонам договору
депозитного внеску у письмовому
вигляді відсутні, а відтак вказаний
позивачем договір згідно положень ЦК
України є нікчемним. (а.с.109-110).

Однак з таким рішення суду колегія
суддів погодитися не може у зв'язку
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач ОСОБА_3 на підтвердження
доводів про укладення з ПАТ
«Укркомунбанк» договору надала суду
примірник укладеного в письмовій формі
договору №83/2835 від 20 червня 2013 року про
строковий банківський вклад, і
квитанції №4104_5 від 20 червня 2013 року про
отримання банком від ОСОБА_3 20000 грн. у
якості депозитного вкладу. (а.с.3-4, 91). До
справи долучено ксерокопії цих
документів, звірені суддею, головуючим
по справі, з їх оригіналами, Відповідач
з цим погодився, представник
відповідача не звертався до суду з
клопотанням про залучення до справи
оригіналів.

За формою і змістом текст договору
№83/2835 і квитанції №4104_5 від 20 червня 2013
року про отримання банком від ОСОБА_3
20000 грн. у якості депозитного вкладу
відповідають вимогам ст.1059 ЦК України,
якою передбачено, що договір
банківського вкладу укладається у
письмовій формі, а внесення грошової
суми підтверджується ощадною книжкою
або сертифікатом чи іншим документом,
що відповідає вимогам, встановленим
законом, іншими нормативними-правовими
актами.

За таких обставин суд першої інстанції
не мав підстав вважати вказаний
позивачем правочин нікчемним.

Відповідачем не спростовано факт
укладення зазначеного позивачем
строкового банківського вкладу.

Висновок суду першої інстанції про те,
що станом на 20.06.2013 року, тобто на момент
укладення договору, закінчилася дія
доручення №67 від 29.02.2012 року, яким
ОСОБА_5 була уповноважена на укладення
договорів від імені банку, не дає
підстав для визнання нікчемним
договору №83/2835 від 20 червня 2013 року,
оскільки в тексті договору не вказано
строк дії цього доручення, інших даних,
які б свідчили про обізнаність ОСОБА_3
щодо повноважень працівників банку,
зокрема ОСОБА_5, матеріали справи не
містять, а закон (ст.1059 ЦК України) не
передбачає обов'язковою умовою при
укладенні договору перевірку
вкладником повноважень працівника
банку на укладення з ним від імені
банку договору про строковий
банківський вклад.

Заперечення проти позову відповідач
обґрунтовує посиланням на те: що при
внутрішній перевірці встановлено
відсутність відображення в первинних
облікових даних про надходження до
банку грошових коштів у сумі 20000 грн. у
якості строкового банківського вкладу
громадянки ОСОБА_3; що договір з ОСОБА_3
підписано не ОСОБА_5, а, ймовірно, іншою
особою - керуючим Лисичанським
відділенням ПАТ «Укркомунбанк» ОСОБА_6;
що за заявою ПАТ «Укркомунбанк»
правоохоронними органами здійснюється
досудове розслідування за фактом
незаконного заволодіння посадовими
особами Лисичанського відділення №3
ПАО «Укркомунбанк» чужим майном
(грошовими коштами) за попереднім
зговором групою осіб за ознаками ч.3
ст.191 КК України.(а.с.6, 37-38, 78-81).

Однак позивач не зобов'язана нести
тягар відповідальності за стан
бухгалтерського обліку ПАТ
«Уккомунбанк» чи Лисичанського
відділення, за стан безпеки і
використання за призначенням круглої
печатки банку, за дотримання
працівниками банку своїх
функціональних обов'язків при роботі з
клієнтами, за посадові злочини діючих
чи вже звільнених працівників.

Не свідчить про доведеність факту
підписання договору від імені
уповноваженого працівника банку
ОСОБА_5 іншою особою, оскільки ці доводи
представника банку грунтуються
виключно на його припущеннях і не
забезпечені наданням належних та
допустимих доказів, як це передбачено
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено,
що доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Договір №83/2835 від 20.06.2013р. про строковий
вклад, укладений ОСОБА_3 і ПАТ
«Укркомунбанк» у особі начальника
Центру обслуговування клієнтів по
роботі з фізичними особами ОСОБА_5, є
чинним, у передбаченому законом
порядку недійсним не визнано.

За таких обставин, враховуючи
обумовлене п.2.1.4 договору №83/2635
обов'язок банку повернути достроково
вклад за першою вимогою вкладника на
підставі його письмової заяви, позовні
вимоги ОСОБА_3 в частині розірвання
договору і повернення банківського
вкладу на суму 20000 грн. підлягають
задоволенню.

У разі встановлення судом в
кримінальному провадженні, на яке
посилається представник банку, осіб чи
особи, яка, як ним вказується,
зловживаючи службовим становищем чи
іншим способом заволоділи чужим
майном, тобто грошовими коштами банку,
в тому числі і отриманих від ОСОБА_3 у
якості банківського вкладу, банк не
позбавлений права вимагати від цих
осіб чи особи відшкодування збитків у
порядку регресної вимоги.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення вимог позивача
та її представника в частині стягнення
нарахованих відсотків за користування
вкладом, в частині стягнення судових
витрат в сумі 300 грн., а також в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки ними не надано розрахунку та
загальної суми відсотків за
користування вкладом, не надано
доказів понесення судових витрат та
наявності підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні, оскільки умовами
договору №83/2835 від 20.06.2013р. про
строковий вклад, не передбачалося
обов'язку банку відшкодовувати шкоду у
разі порушення зобов'язань. Даних про
наявність передбачених ст.1167 ЦК
України підстав відповідальності
матеріали справи також не містять.

За таких обставин відсутні підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди і
судових витрат.

Оскільки при зверненні до суду з
позовом ОСОБА_3 не сплачувала судовий
збір, посилаючись на ч.3 ст.22 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та п.7 ст.5 Закону України «Про судовий
збір», колегія суддів у відповідності
до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення
судового збору з відповідача у розмірі,
передбаченому п/п.1 п.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4
ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Розірвати договір № 83/2835 від 20.06.2013 року
про строковий банківський вклад на
суму 20 000 грн. укладений між ОСОБА_3 і
публічним акціонерним товариством
«Український комунальний банк»

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Український комунальний
банк» на користь ОСОБА_3 20 000 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Український комунальний
банк» судовий збір на користь держави у
сумі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 16
червня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: