АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

при секретарі Данилко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредо-Центр» про
захист прав споживача, за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредо-Центр» на
рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 20 серпня 2014
року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ТзОВ
«Кредо-Центр» про захист прав
споживача.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04
березня 2014 року між ним та ТОВ
«КРЕДО-ЦЕНТР» був укладений договір №
140289 про надання послуг спрямованих на
придбання транспортного засобу. Після
роз'яснення йому умов договору, він
вважав, що уклав договір на отримання
кредиту в сумі 80000 гривень на умовах
програми «Кредо-Центр» та вніс
обов'язковий первинний реєстраційний
внесок у розмірі 5% від кредиту, а саме
4000 гривень. Внесення вказаної суми
підтверджується квитанцією № 17 від 21
березня 2014 року АТ «Укрсиббанк», проте
відповідачем будь-якої інформації щодо
права на отримання товару йому не було
надано. Пізніше він дізнався, що
сплачував відповідачу власні кошти
фактично за можливість одержання
компенсації, у вигляді права на
отримання товару, яке надавалося не за
рахунок ТзОВ «Кредо-Центр», а за
рахунок залучення інших споживачів та
їх коштів до програми, а право на
отримання товару залежить від розміру
фонду учасників програми і внесення
коштів іншими учасниками програми та
власного розсуду відповідача.

___________________________________________________________________

№ 22ц/794/1419/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції Руснак А.І.

Категорія: 57
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

Тобто, відповідно до умов договору він
повинен сплачувати кошти не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару. Вважає, що
діяльність відповідача з реалізації
програми «Кредо-Центр» є такою, що
вводить його як споживача в оману і
порушує його права.

Крім того, позивач вказував, що він
поніс витрати при укладенні та
виконанні зобов'язань за спірним
договором, так як з 21.03.2014 року (з дня
оплати реєстраційного внеску) та по
теперішній час позбавлений можливості
користуватися та вільно
розпоряджатися своїми коштами з вини
відповідача, чим порушуються його
права власності.

Просив винести рішення, яким стягнути
з ТзОВ «КРЕДО-ЦЕНТР» на його користь
4000,00 гривень, сплачених за договором, а
також просить стягнути з ТзОВ
«КРЕДО-ЦЕНТР» на його користь витрати
на правову допомогу в розмірі 3470
гривень.

Рішенням Хотинського районного
суду Чернівецької області від 20 серпня
2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
повністю. Стягнуто з ТзОВ «Кредо-Центр»
на користь ОСОБА_1 грошові кошти в
розмірі 4000 гривень, які були сплачені
як реєстраційний платіж, а також
стягнуто 3470 гривень витрат на правову
допомогу. Вирішено питання судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ТзОВ «Кредо-Центр»
подало апеляційну скаргу, в якій
вважає, що судом першої інстанції не
досліджено матеріали справи по суті
спору, неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
з яких позов не підлягає до
задоволення. Вважає,що позовні вимоги
ОСОБА_1 є безпідставними і такими, що не
узгоджені з діючим цивільним
законодавством України, а наведені в
позовній заяві обставини є такими, що
не відповідають дійсності.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що діяльність ТзОВ
«Кредо-Центр» провадиться на підставі,
згідно та в порядку Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах. Згідно
п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів групи, об'єднання цих
коштів з метою придбання та розподілу
товарів між учасниками групи.
Посилання позивача на те, що програма
«Кредо-Центр» є такою, що вводить його
як споживача в оману і порушує його
права є необґрунтованими, оскільки
умови договору були сторонами детально
та повністю узгоджені і письмово
визначені під час складання договору.

Крім того вказує, що позивач
необґрунтовано розраховував отримати
повернення сплачених грошових коштів,
що здійснено в якості реєстраційного
платежу в сумі 4000 гривень, так як
учасник групи, який не отримав товар,
має право односторонньо відмовитися
від договору про адміністрування не
пізніше 14 днів з дати його укладення.
Позивачем даного строку не додержано,
тому відсутні умови для повернення
реєстраційного платежу.

Разом з тим, Хотинським районним
судом не досліджено та не надано
належної оцінки доказам щодо
правомірності визначення розміру та
підстав для задоволення позову.
Просило суд скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про захист прав споживача та стягнення
грошових коштів, суд першої інстанції
виходив з того, що при укладенні
договору про надання послуг ОСОБА_1
останнього було введено в оману, так
які він сплачував кошти не за сам товар,
а за можливість одержання права на
купівлю товару, тобто цей договір
містить несправедливі умови та
суперечить вимогам статті 19 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Судом встановлено, що ТзОВ «Кредо
-Центр» без залучення власних коштів
формувало групи клієнтів, за рахунок
коштів яких здійснювалась передача
права на купівлю товару одному з
учасників групи, що є компенсацією за
рахунок коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності програми
«Кредо -Центр», тобто розподіл коштів
між учасниками програми являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

Однак, колегія суддів не
погоджується з даними висновками суду
першої інстанції, вважає їх такими, що
не відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що 04.03.2014 року між
позивачем та відповідачем був
укладений договір № 140289 про надання
послуг, предметом якого є надання
компанією, яка діє від свого імені в
інтересах і за рахунок клієнта, системи
послуг, спрямованих на придбання
клієнтом товару, зазначеного в додатку
№ 1 до цього договору, на умовах
(«додаток № 2 до договору»).

Як вбачається із умов договору
клієнт оцінює вигідність придбати
товар за попередньо накопичені ним
кошти, можливість отримання у
власність лише частково сплаченого
майна з наступним погашенням його
залишкової вартості протягом
достатнього для клієнта періоду часу з
мінімальними адміністративними
витратами.

Дослідивши матеріали справи колегією
суддів встановлено, що відповідно до
пункту 7.1 невід'ємними складовими
договору є додатки № 1 та № 2. Додаток №
2 визначає загальні умови програми
"Кредо-Центр", пункт 1.3 яких передбачає,
що предметом договору є послуги, які
надаються шляхом формування об'єднання
учасників програми "Кредо-Центр" та
створення фонду з метою придбання
товарів у групах. У пункті 1.5 цих умов
зазначено, що внесені ОСОБА 1 суми
чистих платежів використовуються для
формування грошового фонду з метою
здійснення почергової оплати товарів
на користь кожного з учасників
програми.

Процедура отримання товару
учасником програми врегульована у
статті 4 додатку № 2. Згідно з пунктом 4.1
цього додатку компанія організовує та
проводить видачу коштів на придбання
товару. Учасник набуває право брати
участь у найближчій видачі коштів
після вчасної чергової проплати
чистого внеску. Згідно з пунктом 4.7
додатку № 2 право на отримання товару
надається шляхом підрахунку чистих
платежів та графіка платежів.
Пріоритетне право на отримання товару
має учасник з найбільшою кількістю
сплачених чистих платежів згідно з
графіком платежів, який своєчасно й
відповідно до умов договору виконує
свої зобов'язання.

Частиною першою статті 227 ЦК України
визначено, що правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

За змістом статті 9 Закону України
від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" та статті 34
Закону України від 12 липня 2001 року №
2664-ІІІ "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (далі - Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг") діяльність із
надання фінансових послуг підлягає
ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить
діяльність з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (пункт 11 1 частини
першої статті 1 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(Закон від 2 червня 2011 року № 3462-VII).

Відповідно до положень, закріплених у
частині першій, пункті 7 частини
третьої, частини шостої статті 19 Закону
України "Про захист прав споживачів",
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема, згідно
з пунктом 7 частини третьої статті 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз пункту 7 частини третьої статті
19 Закону України "Про захист прав
споживачів" дає підстави для висновку,
що поняття "пірамідальна схема" у
розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
оплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Отже, для кваліфікації "пірамідальної
схеми" необхідна наявність усіх
зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних
ознак виключає можливість визнання
схеми як "пірамідальної", тобто такої,
що порушує норми чинного законодавства
України.

Висновок про саме таке застосування
статті 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" міститься в постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року (справа № 6-14цс13).

Так, пірамідальній схемі властива
сплата коштів за можливість одержання
окремим учасником грошової
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той самий час предметом договору,
укладеного в рамках функціонування
системи придбання товару в групах
"Кредо-Центр", є надання учаснику
програми адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою придбання ним товару -
автомобіля.

Відповідно до статті 6 пункту 6.2
договору ТОВ "Кредо-Центр" гарантує
надання кожному учаснику отримання
товару за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених договором.

Таким чином, висновок суду про те, що
діяльність ТОВ "Кредо-Центр" за угодою
сторін є функціонуванням
"пірамідальної схеми", суперечить
змісту пункту 7 частини третьої статті
19 Закону України "Про захист прав
споживачів" у зв'язку з відсутністю в
діяльності товариства головних ознак
"пірамідальної схеми" - безтоварності
та отримання компенсації одним
учасником за рахунок інших учасників,
оскільки за програмою придбання
товарів у групах товар придбають усі
учасники за рахунок об'єднання
грошових внесків кожного з них. Різниця
між споживачами - учасниками цієї
програми є тільки в часі одержання
товару кожним із них, за умови
виконання учасником своїх зобов'язань.

Суд першої інстанції прийшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог про захист прав
споживачів, оскільки під час вчинення
оспорюваного правочину не існувало
жодних обставин, та відповідачем не
здійснювались дії, які б порушували
вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів»,
цивільного законодавства та свідчить
про досягнення сторонами договору
згоди щодо істотних умов, повну
зрозумілість умов договору позивачем
та про те, що договір спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним і те, що умови
договору не порушують прав на
інтересів позивача як споживача.

Крім того, учасник групи, який не
отримав товар, має право односторонньо
відмовитися від договору про
адміністрування не пізніше
чотирнадцяти календарних днів з дати
його укладення шляхом подання
відповідної письмової заяви
ліцензіату. Термін у 14 календарних днів
позивачем не дотримано, що відповідно
узгоджується з умовою повернення
грошових коштів, сплачений ОСОБА_1 в
якості реєстраційного платежу в
розмірі 4000 гривень, тому стягнення
судом першої інстанції на користь
позивача коштів (реєстраційного
платежу ) є необґрунтованим.

З огляду на наведене колегія
суддів вважає, що в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кредо-Центр» про захист прав
споживача, слід відмовити .

Таким чином рішення суду першої
інстанції внаслідок неправильного
застосування норм матеріального
закону підлягає скасуванню з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК
України у зв'язку із відмовою у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у розподілі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кредо-Центр» задовольнити .

Рішення Хотинського районного
суду Чернівецької області від 20 серпня
2014 року скасувати .

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредо-Центр» про
захист прав споживача, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: