Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.
м.
Одеса

Суворовський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючої судді
- Виноградової Н.В.,

при секретарі судового
засідання - Голованець Н.Б.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення від права на спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 звернулись до суду із
позовною заявою до ОСОБА_1, в якій
просили усунути перешкоди у здійсненні
права на спадкування та визнати за ними
в порядку спадкування за законом право
власності на частину квартири, яка
належала їхньому батькові ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погодившись із позовними
вимогами відповідач ОСОБА_1 звернулась
до суду із зустрічною позовною заявою
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якій просила
встановити факт проживання із ОСОБА_4
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнати квартиру об'єктом спільної
сумісної власності, визнати право
власності на ? частину квартири та
усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом - обов'язкову
частку у спадщині, після ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

27 березня 2013 року позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 звернулись із заявою про
уточнення позовних вимог, за якими
просили визнати в порядку спадкування
за законом право власності по 1/6 частин
квартири за кожною, що належала ОСОБА_4.

17 грудня 2014 року представник
позивачів за первісним позовом
звернувся із заявою, в якій просив
позовні вимоги про визнання в порядку
спадкування права власності залишити
без розгляду.

17 грудня 2014 року представник
позивача за зустрічним позовом
звернувся із заявою, в якій просив
позовні вимоги про встановлення факту
проживання із ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
об'єктом спільної сумісної власності,
визнання право власності на ? частину
квартири залишити без розгляду.

Ухвалами Суворовського районного
суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року
зазначені заяви задоволено.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_1 просила суд усунути
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом - обов'язкову
частку у спадщині, після ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У судовому засіданні позивач та
її представник позов підтримали,
просили задовольнити його.

Представник відповідачів у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити в їх задоволенні в повному
обсязі з підстав викладених у
запереченнях.

Вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.01.2009 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - одружилися, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
виданим Першим Суворовським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції,
актовий запис (а.с.51).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у м. Одесі
Одеського міського управління юстиції,
актовий запис № 7636 (а.с.10).

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Таким чином, внаслідок смерті
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1, грошові
внески та недоотриману пенсію.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт,
посвідчений Восьмою ОДНК 12.05.1998 року за
№1-2603, за яким усе майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалося
заповів ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 1233 ЦК
України - заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Згідно заповіту посвідченого
Туйск Ф.Л., державним нотаріусом
Восьмої одеської державної
нотаріально контори від 20.05.1998 року -
ОСОБА_4 залишив все майно, що буде йому
належати на день смерті і на що за
законом буде мати право - ОСОБА_1 (а.с.52).

Згідно фотокопії спадкової
справи за №1022/2012 щодо майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 21.08.2012 року від
ОСОБА_1 до нотаріальної контори
надійшла заява про прийняття спадщини
(а.с.140).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є доньками
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвами
про народження в яких в графі «батько»
зазначений ОСОБА_4 (а.с.8,9).

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи
та ОСОБА_3 є пенсіонеркою, що
підтверджується довідкою акта огляду
МСЕК № 082353, серія 2-18 ОД від 28.03.11 (а.с.24,147)
та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1,
серії НОМЕР_2 (а.с.28,151). Вони мають право
на половину частки вказаного майна, яка
б належала б їм у разі спадкування за
законом незалежно від змісту заповіту,
відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Разом з тим, із заявами про
прийняття спадщини до Четвертою
одеської державної нотаріальної
контори звернулись доньки ОСОБА_4 -
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
склали заяви про прийняття належної їм
обов'язкової частки у спадщині, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи (а.с. 139-156).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
- малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Таким чином, відповідачі є
непрацездатними дітьми спадкодавця, що
підтверджується матеріалами справи і
незалежно від змісту заповіту
спадкують половину частки, яка
належала б кожному з них у разі
спадкування за законом (обов'язкова
частка).

Відповідно до ч.1-5 ст.1224 ЦК
України є два види усунення від права
на спадкування, а саме: 1. Усунення, яке
відбувається автоматично в силу закону
та не потребує судового рішення про
усунення від права на спадкування.
Випадки цього виду усунення закон
визначає у ч.1 та 2 ст.1224 ЦК України - за
негативні дії щодо спадкодавця; у ч.3
ст.1224 ЦК України - за невиконання
обов'язків щодо спадкодавця, в тому
числі при підтвердженні певної
обставини судом; у ч.4 ст.1224 ЦК України -
через відміну певного правового
статусу по відношенню до спадкодавця.
2. Усунення, яке відбувається в силу
судового рішення про усунення від
права на спадкування за законом (ч.5
ст.1224 ЦК України).

При цьому постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 поняття "безпорадний стан"
тлумачиться як стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування (абзац другий пункту 6
постанови).

В листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищий
спеціалізований суд з рогляду
цивільних і кримінальних справ
зазначив: «Виходячи зі змісту
зазначеної норми, суд при вирішенні
такої справи згідно з вимогами ст. 214
ЦПК повинен встановити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи. При
розгляді справ цієї категорії суди
нерідко постановляють рішення про
усунення від спадкування спадкоємця,
коли у справі немає жодного доказу про
умисне ухилення спадкоємця від надання
допомоги спадкодавцю, крім того факту,
що сторони не спілкувалися протягом
тривалого часу, ігноруючи при цьому
статті 10, 60 ЦПК. відповідно до яких
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Для постановлення рішення про усунення
від спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.»

Правовою підставою для
застосування судом ч.5 ст.1224 ЦК України
є сукупність таких обставин: 1.
Спадкоємець за законом ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві. 2.
Спадкодавець через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. 3. Спадкодавець
потребував допомоги.

Під безпорадним станом слід
розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично та матеріально самостійно
забезпечувати умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який потребує
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов`язку забезпечити
підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення,
пов`язане з винною поведінкою особи,
яка усвідомлювала свій обов`язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У судовому засіданні позивачем не
надано належних та допустимих доказів
про те, що спадкодавець перебував у
безпорадному стані, відповідачі
свідомо ухилялись від надання
спадкодавцеві допомоги. Доводи
позивача про те, що відповідачі не
виконували свої обов'язки, передбачені
сімейним законодавством суд не може
прийняти до уваги, так як вони
стосуються моралі та відносяться до
категорії оціночних. Протягом розгляду
справи ОСОБА_1 клопотань з приводу
призначення експертиз до суду не
заявляла.

Крім того суду не було приведено
жодного доказу того, що коли б ОСОБА_1
просила б відповідачок про помічь, а
останні в цьому їй відмовили, натомість
протягом розгляду справи, ОСОБА_1
наголошувала на тому, що ані померлий
ані вона не зверталися до відповідачок
та взагалі жодного разу не
спілкувалися з ними. Крім того, ОСОБА_1
також зазначила, що у ОСОБА_4 були
неприязні відносини із доньками в
зв'язку з чим, вона навіть не
зателефонувала до останніх та не
сповістила про смерть їх батька.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, так як вони не
підтверджені, у зв`язку з чим підстав
для усунення від спадкування ОСОБА_2
та ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
від права на спадкування за законом -
відмовити

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: