Справа № 182/4475/14-ц
Провадження № 2/0182/2765/2014
Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області в
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, упущеної вигоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про відшкодування
шкоди. В обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на наступне.
Він працював приватним підприємцем
- надавав послуги з перевезення
пасажирів. 27.07.2005 року прийняв на роботу
з випробувальним терміном ОСОБА_2 на
посаду водія та із ним був укладений
договір про повну індивідуальну
відповідальность. З 27.07.2005 року ОСОБА_2
був включений в графік роботи таксі.
27.07.2005 року приблизно о 17-00 годині
ОСОБА_2 керував належним йому
автомобілем НОМЕР_1, використовуваному
під таксі, виконуючи замовлення. В
автомобілі знаходився пасажир - ОСОБА_3
Він рухався по вул. К.Лібкнехта з боку
вул. Першотравневій в бік вул.
Ушинського зі швидкістю 78 км/год. На
перехресті вул. К.Лібкнехта та вул.
Некрасова сталося зіткнення
автомобіля під керуванням ОСОБА_2. з
автомобілем Пежо-405 держномер НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_4
В результаті зіткнення пасажир, який
перебував в автомобілі, отримав тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили його
смерть. Водієм ОСОБА_2 грубо були
порушені п.п. 1.3; 12.3; 12.4; 12.9 ПДР, що стало
причинним зв'язком з наслідками, що
настали. За даним фактом було порушено
кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Постановою Нікопольського
міськрайонного суду від 31.08.2007 р.
(справа №1-804/07) кримінальну справу
стосовно ОСОБА_2 було припинено
внаслідок застосування до нього Закону
України "Про амністію" від 19.04.2007 р.
В результаті розгляду цивільного
позову потерпілих з нього, як з
роботодавця ОСОБА_2, було стягнуто в
рахунок відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої смертю
ОСОБА_3, 4 000 грн. на користь ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, що підтверджується ухвалою
Нікопольського міськрайонного суду
від 22.04.2008р. (справа №2-1721/08). Крім того, в
результаті ДТП був пошкоджений
автомобіль, який використовувався
ОСОБА_1 для здійснення перевезення
пасажирів таксі. На управління та
розпорядження автомобілем йому була
видана довіреність його власницею
ОСОБА_7, серії ВВЕ №547217, засвідчена
08.06.2004г. і дійсна до 08.06.2024 г. Автомобіль
отримав механічні пошкодження, а саме:
деформовані переднє і заднє ліве крило,
деформований капот, пошкоджено бампер,
деформовані обидві ліві двері,
пошкоджена передня панель приладів;
пошкоджена передня ліва фара,
пошкоджений радіатор, пробитий піддон
двигуна, розбито вітрове скло,
деформований дах, мається перекіс
кузова. Автомобіль був оглянутий
спеціалістом-автотоварознавцем.
Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження від 16.08.2005 р., вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля склала 10 183,35 грн.
Ні копійки з вказаної суми ОСОБА_2 не
відшкодував на його користь. Ремонт
автомобіля проводився повністю за його
рахунок. За проведення
автотоварознавчого дослідження
позивачем було сплачено 240 грн.
Оригінали зазначених документів, а
також довіреність від імені ОСОБА_7 від
08.06.2004 р. на право управління і
розпорядження ним (ОСОБА_1.) автомобілем
індивідуальну відповідальності від
27.07.2005 р., укладений між ним і ОСОБА_2,
знаходяться в матеріалах кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_2, яке
передано в архів Нікопольського
міськрайонного суду (справа №1-804/07).
Відповідно до п. 4 Постанови пленуму
ВСУ від 27.03.1992 р. № 6 (із змінами): "Під
власником джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, який здійснює
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки на підставі права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або на інших
підставах (договору оренди,
Відповідно до даних вимог, він є
власником пошкодженого транспортного
засобу, яким керував ОСОБА_2 і має право
вимагати з останнього відшкодування
заподіяної матеріальної та моральної
У зв'язку із здійсненням Позивачем
підприємницької діяльності, пов'язаної
з перевезенням пасажирів, він щодня, з
моменту ДТП, тобто з 27.07.2005 року,
гос.номер НОМЕР_1 не міг піддаватися
експлуатації. В результаті простою
автомобіля-таксі на добу він
недоодержував в середньому 70 грн .
Таким чином, розмір упущеної вигоди,
пов'язаної з ДТП, складає 25 550 грн. (з
27.07.2005 року по 27.07 2006 р: 70 грн. х 365 днів = 25
550 грн.). 27.07 2006 р вказаний автомобіль
позивачем був проданий.
Таким чином, заподіяна йому діями
ОСОБА_2 шкода становить 39 973,35 грн.
ОСОБА_2 не заперечував проти
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, заподіяної транспортному засобу
в результаті ДТП. Однак, в даний час
відмовляється відшкодовувати
заподіяну Позивачу з його вини шкоду,
не бажає спілкуватися з ним з цього
Порушення водієм ОСОБА_2 ПДР
перебувало в причинному зв'язку зі
скоєним їм ДТП і заподіянні Позивачу
матеріальної шкоди. ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах із ОСОБА_1 на
момент вчинення ДТП, тому стягнення
були проведені з Позивача, як з
Відповідно до ст. 1191 ЦК України:
"Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі сплаченого відшкодування, якщо
інше не встановлено законом". Крім того,
Позивачу завдано моральної шкоди. Він
переніс величезний психологічний
стрес, який виразився в тому, що втратив
нормальний сон, не міг спокійно
працювати. Позивач постійно переживав
через ДТП, що сталося, та яке мало місце
27.07.2005 р., ДТП підірвало авторитет його
підприємства. Крім того, він змушений
був постійно витрачати свій час, нерви,
відвідуючи суди, міліцію.
Через те, що ОСОБА_2 відмовився
добровільно відшкодовувати заподіяну
з його вини шкоду, позивач був змушений
для збору документів, необхідних для
звернення в суд, відриватися від
роботи, нервувати. У зв'язку з цим він
відчував додаткові незручності,
хвилювання, витрачав свій час. Такими
емоційними навантаженнями позивачу
заподіяно моральну шкоду, яку він
оцінює в 10 000 грн. Загальна ціна позову
становить 49 973 грн. 35 коп. (визначено як
сума матеріального збитку розміром 39 973
грн. 35 коп. та моральної шкоди розміром
10 000 грн.00 коп.). За таких обставин
звернувся до суду.
В судове засідання позивач не прибув,
надав заяву про розгляд справи у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
і просить суд їх задовольнити. Проти
заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не
прибув, про день та час розгляду справи
по суті неодноразово був повідомлений
належним чином і судовими повістками з
поштовими повідомленнями. Про причини
неявки до суду не повідомляв,
заперечень на позов не надав.
Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1187 ЦПК України,
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об"єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст.1172 ЦК України, юридична
або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Відповідно до ч.3
п.4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 року „Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанова суду з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 року „Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична особа
або юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керуючи
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою , яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно - правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склались, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до ст.1191 ЦК.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ „Про
судову практику у справах про
відшкодування Згідно п.3 Постанови
Пленуму ВСУ „Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4,
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв"язку з ушкодженням здоров"я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв"язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв"язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови
Пленуму ВСУ „Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4,
суд має з"ясувати, чим підтверджується
факт заподіянні потерпілому моральних
чи фізичних страждань, за яких обставин
діями (бездіяльністю) вони завдані,
ступінь вини заподіювача, яких
моральних чи фізичних страждань зазнав
потерпілий, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі (за
правовідносинами, що виникли після
08.06.1993 року) він оцінює пов"язані з ними
витрати та з чого при цьому виходить, а
також інші обставини, які мають
значення для вирішення даного спору.

Згідно абз.1 п.9 Постанови Пленуму ВСУ
„Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року № 4, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних
страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин.

Судом встановлено, що 27.07.2005 року
приблизно о 17-00 годині ОСОБА_2 керував
належним ОСОБА_1 автомобілем НОМЕР_1,
використовуваному під таксі, виконуючи
замовлення. В автомобілі знаходився
пасажир - ОСОБА_3 Він рухався по вул.
К.Лібкнехта з боку вул. Першотравневій
в бік вул. Ушинського зі швидкістю 78
км/год. та на перехресті вул.
К.Лібкнехта та вул. Некрасова сталося
зіткнення автомобіля під керуванням
ОСОБА_2. з автомобілем Пежо-405 держномер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

В результаті зіткнення пасажир, який
перебував в автомобілі, отримав тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили його
смерть. Водієм ОСОБА_2 грубо порушені
п.п. 1.3; 12.3; 12.4; 12.9 ПДР. В результаті
зіткнення був пошкоджений автомобіль
НОМЕР_1.

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду від 31.08.2007 р. у
кримінальній справі №1-804/07 ОСОБА_2 був
визнанний винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а
кримінальна справа стосовно ОСОБА_2
припинена внаслідок застосування до
нього Закону України "Про амністію" від
19.04.2007 р.

Володільцем джерела підвищеної
безпеки - автомобіля НОМЕР_1 є позивач
ОСОБА_1 В судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_2 на момент
вчинення ДТП перебував у трудових
відносинах з відповідачем ОСОБА_1, який
використовував вказаний вище
автомобіль під таксі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду від 22.04.2008 р. (справа №2-1721/08) за
результатами розгляду цивільного
позову потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
затверджено мирову угоду між
потерпівшими та ОСОБА_1, згідно якої
ОСОБА_1, як роботодавцець ОСОБА_2,
відшкодував їм матеріальну та моральну
шкоду, завданою смертю ОСОБА_3, у
повному обсязі у розмірі 4 000 грн. Ухвала
набула чинності і до цього часу не
скасована та не змінена.

У зв'язку із здійсненням Позивачем
підприємницької діяльності, пов'язаної
з перевезенням пасажирів, він щодня, з
моменту ДТП, тобто з 27.07.2005 року,
зазнавав збитків. Автомобіль ВАЗ-21063
гос.номер НОМЕР_1 не міг піддаватися
експлуатації. В результаті простою
автомобіля-таксі на добу позивач
недоодержував в середньому 70 грн.

Таким чином, розмір упущеної вигоди,
пов'язаної в ДТП, складає 25550 грн. (з
27.07.2005 року по 27.07 2006р: 70 грн. х 365 днів =
25550 грн.). 27.07.2006 р автомобіль НОМЕР_1
позивачем був проданий.

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження від 16.08.2005 р., вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля НОМЕР_1 внаслідок ДТП склала
10 183,35 грн. За проведення
автотоварознавчого дослідження та за
складання зазначеного висновку
позивачем було сплачено 240 гривень 00
копійок, що підтверджується квитанцією
№ 128/1 від16.08.2005 р.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач повинен відшкодувати на
користь позивача матеріальну шкоду в
розмірі 39 973 грн. 35 коп.

Крім того, суд вважає за необхідне
частково задовольнити і позовні вимоги
в частині стягнення моральної шкоди.
Зважаючи на глибину фізичних та
душевних страждань, які виразились в
порушенні звичного життєвого укладу, в
неможливості нормального відпочинку,
подавленого стану та з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення, керуючись вимогою розумності
та справедливості, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 300 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд-

В
И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 973
грн. ( тридцять девять тисяч девятсот
сімдесят три грн.) 35 коп. в якості
відшкодування завданої в результаті
ДТП майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300
грн. (триста грн.) 00 коп. в якості
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 399 грн. 73 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду першої інстанції може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: О. В. Рунчева