АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9665 /2014
інстанції - Бобровник О .В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарях Меєчко Д.П., Боярській
І.І.

за участі осіб:
позивача ОСОБА_2

представників позивача -ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача Ягодіна В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Інститут агроекології і
природокористування Національної
академії аграрних наук України, третя
особа: Територіальна державна
інспекція праці у м. Києві про визнання
винесених доган незаконними, визнання
звільнення незаконним, зміну
формулювання та причин звільнення,
зміну дати звільнення, стягнення
моральної шкоди та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року

в
с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Інституту агроекології і
природокористування Національної
академії аграрних наук України про
визнання винесених доган незаконними,
визнання звільнення незаконним, зміну
формулювання та причин звільнення,
зміну дати звільнення, стягнення
моральної шкоди та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував тим, що він
належним чином виконував свої посадові
обов'язки, трудову дисципліну не
порушував, прогулів не скоював, а тому
до дисциплінарної відповідальності
був притягнутий незаконно, з роботи був
звільнений незаконно. Його порушені
трудові права підлягають судовому
захисту.

Позивач та його представники в суді
першої інстанції позовну заяву
підтримували та просили суд про
задоволення позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував в повному обсязі
посилаючись на те, що дисциплінарні
стягнення на ОСОБА_2 накладались у
повній відповідності до встановленого
чинним законодавством порядку та за
фактично вчинені порушення. У зв'язку
із зазначеним представник відповідача
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 13.06.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на те, що суд першої
інстанції, у порушення вимог статей
212-215 ЦПК України, не надав йому
можливості надати усі докази для
всебічного та повного розгляду справи,
а висновки суду

базуються виключно на фактах,
наведених відповідачем, а відтак
рішення суду є однобоким, необ'єктивним
та таким, що не відповідає дійсним
обставинам справи. Рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а отже підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Апелянт зазначає про те, що він
виконував належним чином свої посадові
обов'язки і наказ про винесення йому
доганивід 26 червня 2013 року є
незаконним. Суд в оскаржуваному
рішенні взагалі не обґрунтовує свої
висновки з приводу доцільності і
законності винесення даної догани. Все
це є грубим порушенням норм
матеріального права, що вказує на
необґрунтованість судового рішення та
може стати підставою для його
скасування.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув жодної уваги на ігнорування
відповідачем Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» , відповідно до ст. 6 якого «
науковий працівник може виконувати
науково-дослідну, науково-педагогічну,
дослідно-конструкторську,
дослідно-технологічну,
проектно-конструкторську,
проектно-технологічну, пошукову,
проектно-пошукову роботу та (або)
організовувати виконання зазначених
робіт у наукових установах та
організаціях, вищих навчальних
закладах ІІІ-ІУ рівнів акредитації,
лабораторіях підприємств».

Суду було зазначено, що на даний час
позивач готує дисертаційну роботу на
тему «Формування системи екологічного
аудиту в аграрному секторі економіки
України» на здобуття наукового ступеня
доктора економічних наук і закріплений
здобувачем наукового ступеня в
державній установі «Інститут
економіки природокористування і
сталого розвитку НАН України», а відтак
видання вищезазначеного наказу є
грубим перешкоджанням науковій
діяльності позивача.

ОСОБА_2 вказав на те, що прогулів він не
скоював, працював в лабораторному
корпусі в закріпленому за ним кабінеті,
а тому до дисциплінарної
відповідальності був притягнутий
незаконно і звільнений з роботи був
незаконно.

Крім того, суд першої інстанції, в
порушення вимог про об'єктивність,
неупередженість та повноту судового
розгляду справи, відмінив свою ж раніше
прийняту ухвалу про задоволення
клопотання представника позивача з
приводу виклику свідків.

Це є порушенням норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті. Адже
показання свідків є доказами по справі,
а суд необґрунтовано відмовив йому у
наданні цих доказів.

Оскільки його попередили про
скорочення його посади і він
відмовився від запропонованої
йомупосади наукового співробітника в
Секторі моніторингу сировинних
ресурсів для виноробства, то вважає за
доцільне змінити формулювання причини
звільнення із «звільнений у зв'язку з
невиконанням наказу Інституту від 01
липня 2013 року № 38-в та враховуючи те, що
до нього протягом цього року вже
застосовувались дисциплінарні
стягнення»,п.3 ст.40 КЗпП на «звільнений
у зв'язку з відмовою від продовження
роботи у зв'язку зі зміною істотних
умов праці», п.6 ст. 36 КЗпП України.

Судом першої інстанції також
безпідставно відмовлено у задоволенні
позову в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди. Судом не
взято до уваги ті обставини, що він,
маючи за плечима багаторічний досвід
роботи, в тому числі наукової, вже
протягом року не може влаштуватися на
роботу. Захист дисертаційної роботи,
призначений попередньо на вересень 2013
року, так і не відбувся, оскільки для
подання документів для захисту
необхідно подати до спеціалізованої
вченої ради особову справу із
вкладеною формою з місця роботи (на
вересень 2013 року), але у зв'язку зі
звільненням, та ще й за такою ганебною
статтею, він не має змоги це зробити.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2, його представники ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача Ягодін В.В. заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення.

Представник третьої особи
Територіальної державної інспекції
праці у м.Києві в судове засідання не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином.

Неявка представника третьої особи в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Так, відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2 законно та обґрунтовано
був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності, звільнення його з
роботи відбулось з підстави та за
процедурою, встановлених законом, а
тому його позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки вони не відповідають
зібраним по справі доказам та вимогам
закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 був призначений на посаду
заступника директора Інституту
агроекології і природокористування
НААН України з наукової роботи та
інноваційної діяльності наказом від 22
листопада 2011 року № 333-к. Цим же наказом
на нього було покладено виконання
обов'язків завідувача відділом
управління природними ресурсами
агросфери (без оплати).

Відповідно до посадової інструкції
заступника директора Інституту з
наукової роботи та інноваційної
діяльності, затвердженої директором
Інституту агроекології і
природокористування НААН України
ОСОБА_7 10 січня 2012 року та підписаної
ОСОБА_2, до посадових обов'язків
позивача було віднесено, в тому числі,
контроль за виконанням фрагментів
науково-дослідних робіт
відповідальними виконавцями,
підготовкою і складанням звітів про
науково-дослідні роботи, веденням
первинної документації на наукові
дослідження.

21.06.2013 року надійшла доповідна записка
завідувача відділу економіки
природокористування в агросфері
ОСОБА_8 про неналежне виконання
науково-дослідної роботи, яка
виконувалась відповідно до договору з
Інженерно-технологічним інститутом
«Біотехніка». Резолюцією директора
Інституту агроекології і
природокористування НААН України
ОСОБА_7 було зобов'язано комісію у
складі заступника директора з наукової
роботи ОСОБА_9, вченого секретаря
ОСОБА_19, завідувача відділу економіки
науково-дослідних робіт ОСОБА_10 та в.о.
юрисконсульта Ягодіна В.В. провести
розслідування цього питання та
відібрати пояснення у ОСОБА_2

Вказаною комісією було складено акт
від 26 червня 2013 року, з якого вбачається
що ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень.

Наказом Інституту агроекології і
природокористування НААН України від 26
червня 2013 року № 39-в на ОСОБА_2 було
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за неналежне виконання
посадових обов'язків в частині
контролю за виконанням фрагментів НДР,
підготовкою і складанням звітів про
НДР та веденням первинної документації
на наукові дослідження, що призвело до
порушення термінів виконання договору
№ 01/02 від 27.02.2013 року, укладеного з
Інженерно-технологічним інститутом
«Біотехніка».

Відповідно до акту комісії у складі
в.о. завідувача відділу наукових кадрів
та аспірантури ОСОБА_11, завідувача
відділу економіки науково-дослідних
робіт ОСОБА_10 та вченого секретаря
ОСОБА_19, ОСОБА_2 відмовився
розписуватись в ознайомленні із
зазначеним наказом.

ОСОБА_2 заперечує зазначені обставини
та пояснив суду, що будь - яких пояснень
від нього не вимагали та з даним
наказом він був ознайомлений лише на
початку липня 2013 року. ОСОБА_2 пояснив,
що за конкретними договорами, яки
укладались Інститутом визначались
вченою радою інституту конкретні
виконавці цього договору і
керівництвом

Інституту видавався наказ, яким
обов'язки по виконанню договору, по
контролю за виконанням договору
покладались на певних осіб. Будь - яких
обов'язків за цім договором на нього
покладено не було і тому він не був
зобов'язаний здійснювати контроль за
виконання договору № 01/02 від 27.02.2013
року, укладеного з
Інженерно-технологічним інститутом
«Біотехніка».

Такі пояснення позивача
підтверджуються показаннями свідка
ОСОБА_12, який є доктором технічних наук
з 1993 року, професором, академіком НААН
України, був членом вченої Ради
Інституту та займав в даному Інституті
посаду завідувача лабораторії
сировинних ресурсів дуба для
виноробства з 2001 року по 2013 рік. ОСОБА_12
показав суду, що керівників та
виконавців робіт по виконанню
договорів, які укладались Інститутом
визначала вчена рада Інституту,
оскільки виконувати певні роботи за
договорами могли тільки фахівці і
тільки вчена рада могла визначити цих
фахівців. Керівник та виконавці
визначались вченою радою, а потім про
це видавався наказ керівника
інституту. ОСОБА_2 не був фахівцем в
роботах по виконанню договору
укладеного з Інженерно-технологічним
інститутом «Біотехніка», а тому він не
призначався а ні керівником, ні
виконавцем цих робіт.

Вказані обставина також
підтверджуються і тим, що в подальшому
наказом директора Інституту від 01.07.2013
року № 40 - в на ОСОБА_2 було покладено
обов'язок по забезпеченню до 15.07.2013 року
повного виконання договору № 01/02 від
27.02.2013 року, укладеного з
Інженерно-технологічним інститутом
«Біотехніка».

При ознайомленні із вказаним наказом
ОСОБА_2 власноручно зауважив, що повне
виконання договору покладається на
виконавців, а не на заступника
директора.

Таким чином, не перевіривши та не
встановивши дійсні причини
невиконання договору № 01/02 від 27.02.2013
року, укладеного Інститутом з
Інженерно-технологічним інститутом
«Біотехніка», відповідач безпідставно
наклав на позивача дисциплінарне
стягнення у вигляді догани, а за таких
обставин наказ від 26 червня 2013 року №
39-в є незаконним.

12 липня 2013 року комісією у складі в.о.
завідувача відділу наукових кадрів та
аспірантури ОСОБА_11, заступника
завідувача відділу економіки
науково-дослідних робіт ОСОБА_13 та
заступника директора з науково-
виробничої діяльності ОСОБА_14 було
зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на
робочому місці з 09 год. 10 хв. до 12 год. 40
хв. і з 14 год. 10 хв. до 17 год. 20 хв. про що
складено відповідні акти.

15 липня 2013 року комісією у складі
заступника директора з
науково-виробничої діяльності ОСОБА_14,
в.о. завідувача відділу наукових кадрів
та аспірантури ОСОБА_11 та наукового
співробітника ОСОБА_15 було зафіксовано
відсутність ОСОБА_2 на робочому місці з
13 год. 50 хв. до 16 год. 00 хв. і з 16 год. 00 хв.
до 17 год. 45 хв. про що складено
відповідні акти.

Наказом Інституту агроекології і
природокористування НААН України від 16
липня 2013 року № 46-в на заступника
директора Інституту агроекології і
природокористування НААН з наукової
роботи та інноваційної діяльності
ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
зазначені вище порушення трудової
дисципліни.

Зі змісту вказаних актів не вбачається
яке саме робоче місце позивача
перевірялось. Так, дійсно
наказом Інституту агроекології і
природокористування НААН від 01 липня
2013 року № 41-в заступнику директора
Інституту агроекології і
природокористування НААН з наукової
роботи та інноваційної діяльності
ОСОБА_2 було визначено робоче місце -
кабінет 503. Із зазначеним наказом
ОСОБА_2 був ознайомлений, про що
свідчить його підпис на наказі. Але, за
ОСОБА_2, як за завідувачем відділу, було
закріплено і інше робоче місце -
кабінет № 204 в лабораторному корпусі
інституту, обладнаний меблями,
оргтехнікою, телефонним зв'язком. Як
пояснив суду ОСОБА_2, оскільки від
кабінету № 503 йому не було передано ані
ключів, ані майна, яке там знаходиться,
він мав можливість працювати лише у
кабінеті № 204, де він і працював як 12 так
і 15 липня 2013 року.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув жодної уваги на ігнорування
відповідачем Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» , відповідно до ст. 6 якого
«науковий працівник може виконувати
науково-дослідну, науково-педагогічну,
дослідно-

конструкторську,
дослідно-технологічну,
проектно-конструкторську,
проектно-технологічну, пошукову,
проектно-пошукову роботу та (або)
організовувати виконання зазначених
робіт у

наукових установах та організаціях,
вищих навчальних закладах ІІІ-ІУ
рівнів акредитації, лабораторіях
підприємств».

Суду було зазначено, що на даний час
позивач готує дисертаційну роботу на
тему «Формування системи екологічного
аудиту в аграрному секторі економіки
України» на здобуття наукового ступеня
доктора економічних наук і закріплений
здобувачем наукового ступеня в
державній установі «Інститут
економіки природокористування і
сталого розвитку НАН України»,
представник відповідача зазначену
обставину не оспорював.

Той факт, що відповідач не порушував
трудову дисципліну як 12 так і 15 липня 2013
року підтверджується і показаннями
свідка ОСОБА_16, який показав суду, що
він (тимчасово) працював охоронцем в
Інституті і заступник директора
ОСОБА_20 примусила його написати під її
диктовку доповідні записки про
відсутність на роботі ОСОБА_2 Свідок
ОСОБА_16 показав, що зі слів охоронця
ОСОБА_17 йому відомо, що і ОСОБА_17 писав
доповідну записку про відсутність на
роботі ОСОБА_2 під диктовку ОСОБА_20 Про
те, що ОСОБА_2 уходив в робочий час з
роботи, їм відомо не було, вони фактично
ОСОБА_2 оговорили, але про це він
повідомив особисто ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що наказ від 16
липня 2013 року № 46-в є незаконним.

Наказом № 143-к від 18.07.2013 року ОСОБА_2
був звільнений з роботи за пунктом 3
ст.40 КЗпП України, у зв'язку з
невиконанням наказу № 38-в від 01.07.2013
року та враховуючи стягнення в наказах
№ 39-в від 26.06.2013 року та № 46-в від 16.07.2013
року.

Виходячи зі змісту вказаної
статті, можна виділити чотири основні
складові (умови), за наявності яких
працівник може бути звільнений з
роботина підставі п.3 ст. 40 КЗпП України:

1) Належним чином зафіксований
факт протиправного винного
невиконання або неналежного виконання
працівником трудових обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку;

2) Невиконання трудових
обов'язків мало систематичний
характер;

3) До працівника раніше протягом
року вже застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення і
працівником надані пояснення по
кожному з таких стягнень;

4) Наявність вини працівника.

Так, у наказі про звільнення вказано,
що ОСОБА_2 не виконав наказ Інституту
від 01 липня 2013 року № 38-в, якого не
існує.

Вищезазначені накази про накладення
дисциплінарних стягнень на позивача є
незаконними.За таких обставин позивач
був звільнений з роботи незаконно та
підлягав би поновленню на роботі, але
він не має бажання продовжувати роботу
в даному Інституті, вимоги про
поновлення на роботі позивач не
заявляв.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, в порушення вимог про
об'єктивність, неупередженість та
повноту судового розгляду справи,
скасував свою ж раніше постановлену
ухвалу про задоволення клопотання
представника позивача з приводу
виклику та допиту свідків.

Це є порушенням норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті. Адже
показання свідків є доказами по справі,
а суд необґрунтовано відмовив
позивачеві у наданні цих доказів.

При оскарженні працівником
звільнення в судовому порядку суди
перевіряють всі обставини, підстави
звільнення та правильність
документального оформлення такого
звільнення. Якщо допущене хоча б якесь
порушення вимог законодавства з боку
роботодавця, суди мають ставати на
сторону працівника, поновлюючи його на
роботі, визнавши звільнення
незаконним.

Крім того, Верховний Суд України в п. 19
«Правових позицій щодо розгляду судами
окремих категорій цивільних справ
»»Трудове право» визначив:
«Встановивши, що звільнення з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу проведено
незаконно, суд на прохання працівника,
який у зв'язку з допущеними щодо нього
порушеннями законодавства про працю не
бажає продовжувати трудові відносини з
відповідачем, може визнати незаконним
звільнення із зазначених останнім
підстав, і не поновлюючи працівника на
роботі, змінити дату звільнення (з дня
постановления рішення) та формулювання
його причини.

Відповідно до п.3 ст. 235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Якщо
неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці
перешкоджаю працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
порядку і на умовах, передбачених
частиною другою цієї статті.

Оскільки ОСОБА_2 27.06.2013 року був
письмово попереджений про скорочення
займаної їм посади з 01.07.2013 року і він
відмовився від запропонованої йому
посади наукового співробітника в
Секторі моніторингу сировинних
ресурсів для виноробства, колегія
суддів змінює формулювання причин
його звільнення з роботи із звільнити
«У зв'язку з невиконанням заступником
директора Інституту з наукової та
інноваційної діяльності ОСОБА_2 наказу
Інституту від 01 липня 2013 року № 38-в та
враховуючи те, що до нього протягом
цього року вже застосовувались
дисциплінарні стягнення (накази
Інституту від 26 червня 2013 р. № 39-в та від
16 липня 2013 р. № 46-в)», за п 3 ст.40 КЗпП на
звільнений «У зв'язку з відмовою від
продовження роботи, пов'язаною зі
зміною істотних умов праці», за п.6 ст. 36
КЗпП України.

Крім того, суд змінює дату
звільнення ОСОБА_2 з роботи із 18 липня
2013 року на 09 жовтня 2014 року, на дату
ухвалення по даній справі рішення суду.

У відповідності до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і
доповненнями) суд проводить розрахунок
середньої заробітної плати ОСОБА_2 за
час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середньої
заробітної плати суд керується даними
про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за 2
повні місяці, які передували
звільненню. Відповідно до довідки про
заробітну плату ОСОБА_2, в червні 2013 р.
він отримав заробітну плату у розмірі 4
911, 17 грн., в червні 2013 р. було 19 робочих
днів. В травні 2013 р. позивач отримав
заробітну плату у розмірі 4 945, 62 грн., в
травні 2013 р. було 20 робочих днів.
Середня заробітна плата ОСОБА_2 за 1
робочий день складала 252,74 грн. (4945,62 +
4911,17 = 9856,79 грн.; 9856,79 : на 39 робочих днів =
252,74 грн.). З 18.07.2013 р. (день звільнення
ОСОБА_2 з роботи) по 09.10.2014 р. включно
(день ухвалення судом рішення) було 317
робочих днів. Середня заробітна плата
ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу
складає 80 118, 58 грн. (252,74 Ч 317 = 80 118, 58 грн.).

Виходячи з викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що на
користь позивача необхідно стягнути
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 80 118, 58 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Незаконне звільнення позивача з роботи
завдало йому сильних моральних
страждань, переживань, оскільки
вимагало від нього значних додаткових
зусиль для організації свого життя.
Тривалий час ОСОБА_2 захищає свої
порушені права в суді.

Так, позивач маючи за плечима
багаторічний досвід роботи, в тому
числі наукової, не може влаштуватися на
роботу, що підтверджується показаннями
свідка ОСОБА_18, який показав суду, що
намагався допомогти позивачеві у
працевлаштуванні, але через підстави
звільнення ОСОБА_2 з роботи йому
відмовляли у прийнятті на роботу.
Колегія суддів бере до уваги і той факт,
що захист ОСОБА_2 дисертаційної роботи,
призначений попередньо на вересень 2013
року, так і не відбувся, оскільки для
подання документів для захисту
необхідно подати до спеціалізованої
вченої ради особову справу із
вкладеною формою з місця роботи (на
вересень 2013 року), але у зв'язку зі
звільненням з роботи, та ще й за п.3 ст.40
КЗпП України, позивач не має змоги це
зробити.

Враховуючи те, що відповідачем
порушене фундаментальне право
позивача на працю, яка є джерелом його
доходів, та значний проміжок часу,
протягом якого позивач перебуває в
непевності щодо своєї роботи і
вимушений захищати в суді свої трудові
права в зв'язку з незаконним
звільненням його з роботи, сума
відшкодування моральної шкоди,
завданої ОСОБА_2, повинна становити, на
думку колегії суддів 3 000 грн. Сума
моральної шкоди, визначена позивачем -
10 000 грн. є явно завищеною.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги позивача є
частково обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню,
тому частково задовольняє апеляційну
скаргу.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України суд стягує з Інституту
агроекології і природокористування
Національної академії аграрних наук
України на користь держави судовий
збір у розмірі 831,18 грн.

Висновки колегії апеляційного
суду відповідають фактичним
обставинам справи та наявним
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати незаконним наказ Інститут
агроекології і природокористування
Національної академії аграрних наук
України від 26 червня 2013 року № 39-в.

Визнати незаконним наказ Інститут
агроекології і природокористування
Національної академії аграрних наук
України наказу від 16 липня 2013 року №
46-в.

Визнати незаконним звільнення з роботи
заступника директора з наукової роботи
та інноваційної діяльності Інституту
агроекології і природокористування
НААН України ОСОБА_2.

Змінити формулювання підстав
звільнення з роботи ОСОБА_2 із
звільнити «У зв'язку з невиконанням
заступником директора Інституту з
наукової та інноваційної діяльності
ОСОБА_2 наказу Інституту від 01 липня 2013
року № 38-в та враховуючи те, що до нього
протягом цього року вже
застосовувались дисциплінарні
стягнення (накази Інституту від 26
червня 2013 р. № 39-в та від 16 липня 2013 р. №
46-в)», за п3 ст.40 КЗпП на звільнений «У
зв'язку з відмовою від продовження
роботи, пов'язаною зі зміною істотних
умов праці», за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з
роботи із 18 липня 2013 року на 09 жовтня 2014
року.

Стягнути з Інституту агроекології і
природокористування НААН України на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 80 118, 58
грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з Інституту агроекології і
природокористування НААН України на
користь держави судовий збір у розмірі
831,18 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: