АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1 - й інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

16 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 08 вересня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто» про
стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 08 вересня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Просто» про стягнення моральної
шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 08 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на
те, що рішення суду 1-ї інстанції є
незаконним, необґрунтованим внаслідок
неправильного встановлення обставин,
які мають значення для справи,
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що між нею та відповідачем
було укладено угоду щодо придбання
автомобіля за допомогою участі в
програмі «Авто-Просто». У зв'язку із
здійсненням Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто»
нечесної підприємницької діяльності
угоду, укладену між сторонами, в
судовому порядку було визнано
недійсною. Внаслідок укладення
протиправної угоди їй було спричинено
душевні страждання, переживання та
постійні хвилювання, що призвели до
знервованості і дратівливості. Вважає,
що її право на відшкодування
відповідачем моральної шкоди
встановлено ст.22 Закону України «Про
захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
повністю підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто» в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, надав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а тому, колегія судів
вважає можливим слухати справу за його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2011
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» та
ОСОБА_3 було укладено угоду за №377442,
відповідно до умов якої, ОСОБА_3
надаються послуги системи АвтоТак,
спрямовані на придбання автомобіля.

Відповідно до додатку №1 до угоди№377442
від 28 листопада 2011 року позивач отримав
право на придбання автомобіля ВАЗ 210994,
вартістю 64 200 грн.

У лютому 2012 році ОСОБА_3 звернулась до
Шевченківського районного суду міста
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Просто» про захист прав
споживачів шляхом визнання угоди №377442
від 28 листопада 2011 року недійсною та
стягнення грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 19.02.2013 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто» про
захист прав споживачів шляхом визнання
угоди №377442 від 28 листопада 2011 року
недійсною та стягнення грошових
коштів.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 16.04.2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 19.02.2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Визнано недійсною угоду №377442 від 28
листопада 2011 року, укладену між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» та
ОСОБА_3.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» на
користь ОСОБА_3 18321,15 грн.

Оскільки на думку позивача угодою №377442
від 28 листопада 2011 року їй крім
матеріальних збитків було ще й завдано
моральної шкоди, то 05.08.2014 року ОСОБА_3
звернулась до Шевченківського
районного суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто» про
стягнення моральної шкоди в сумі 25 000
грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Просто» про стягнення моральної
шкоди в сумі 25 000 грн., суд 1-ї інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а тому правові
підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до змісту ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України в п.2
постанови пленуму «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995
р. надав роз'яснення, що спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, коли право на
відшкодування моральної шкоди
безпосередньо передбачене нормами
Конституції України або випливає з її
положень, або закріплене
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди.

Так, рішенням Апеляційного суду міста
Києва від 16.04.2013 року угода № 377442 від 28
листопада 2011 року, укладена між
сторонами, була визнана недійсною, так
як містить несправедливі умови та
внаслідок здійснення ТОВ «Авто
Просто» нечесної підприємницької
практики. Судом було застосовано
наслідки недійсності правочину і
стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_3 сплачені нею за угодою кошти в
сумі 18 321, 15 грн.

З досліджених судом доказів
вбачається, що між сторонами склались
договірні стосунки і умовами договору
не передбачено відшкодування
моральної шкоди.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Просто» про
стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
право позивача на відшкодування
відповідачем моральної шкоди
встановлено ст.22 Закону України «Про
захист прав споживачів», колегія
суддів вважає необґрунтованими, так як
позивачем не надано доказів того, що
внаслідок укладення між нею та
відповідачем угоди №377442 від 28
листопада 2011 року та визнання цієї
угоди в подальшому недійсною в
судовому порядку з підстав здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності, їй було заподіяну моральну
шкоду в розумінні вимог Закону України
« Про захист прав споживачів».

Доводи апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів у даній справі та не
здійснював аналізу фактичних обставин
справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого, суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 08 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: