Справа № 591/219/14-ц
Провадження № 2/591/556/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року

м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:
головуючого - судді Сибільова О.В.,

за участю секретаря - Кірілової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Сумської міської ради,

про виключення запису про батька з
актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, який його представник в
судовому засіданні підтримав та свої
вимоги мотивував тим, що рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 28
липня 2000 року між ними було розірвано
шлюб, в період якого народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що ВРАГС
Зарічної районної в м. Суми ради
зроблено запис № 766 від 5 жовтня 1999 року.
Батьком дитини згідно з ч. 1 ст. 122
Сімейного кодексу України, був
записаний позивач, однак він з цим не
згоден, оскільки вважає, що не є батьком
ОСОБА_5. Під час шлюбу через часті
сварки і непорозуміння він
неодноразово чув від відповідачки, що
ОСОБА_5 не його син, а батьком ОСОБА_5 є
чоловік, з яким відповідачка після
розлучення з ним уклала шлюб. З цих
підстав відповідачка заборонила йому
бачитися і спілкуватися з дитиною
протягом багатьох років і по
сьогоднішній день. Спростуванням факту
батьківства є відсутність будь-якої
схожості між ОСОБА_5 і ним. Посилаючись
на ч. 1 ст. 136 СК України, згідно якої
особа, яка записана батьком дитини,
може оспорити своє батьківство,
пред'явивши позов про виключення
запису про нього як про батька з
актового запису про народження дитини,
просив виключити відомості про його
батьківство з актового запису № 766 від 5
жовтня 1999 року у ВРАГС Зарічної
районної в м. Суми ради про народження
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка позов не визнала,
зазначивши, що вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, в письмовій
заяві просив справу слухати без його
участі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
докази, вважає позов ОСОБА_1
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 7
вересня 1996 року.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_5, він народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про
що зроблено запис про народження № 766
від 5 жовтня 1999 року ВРАГС Зарічної
районної в м. Суми ради. Його батьками
записані сторони (а.с. 6 - 8).

Шлюб сторін розірвано рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 28
липня 2000 року. Цим же рішенням з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на
утримання сина ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

За клопотанням позивача в справі
ухвалами суду від 17 лютого 2014 року і від
31 липня 2014 року була призначена
судово-генетична експертиза на предмет
встановлення батьківства позивача
відносно дитини (а.с. 44, 114).

Експертиза не була проведена в зв'язку
з неодноразовою неявкою до експертних
установ відповідачки і дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про практику застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
оскільки підстави для визнання
батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК України, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС
України, суди, вирішуючи питання про те,
якою нормою слід керуватися при
розгляді справ цієї категорії, повинні
виходити з дати народження дитини.

Отже, якщо дитина, і батьківство щодо
якої оспорюється, народилась до 1 січня
2004 року, необхідно застосовувати до
спірних правовідносин норми КпШС
України.

Дитина народилася і реєстрація
народження була проведена у 1999 році,
тому спірні правовідносини
регулюються КпШС України, який був
чинним на той час, оскільки, згідно з п.
1 Прикінцевих положень СК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року і за загальним правилом
застосовується до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності.

Ст. 2 КпШС України, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
передбачала, що цей Кодекс встановлює
порядок і умови одруження, регулює
особисті і майнові відносини, які
виникають в сім'ї між подружжям, між
батьками і дітьми, між іншими членами
сім'ї, відносини, які виникають у
зв'язку з усиновленням, опікою та
піклуванням, прийняттям дітей на
виховання, порядок і умови припинення
шлюбу,порядок реєстрації актів
громадянського стану.

Згідно ст. 9 КпШС, на вимоги, що
випливають із шлюбних та сімейних
відносин, позовна давність не
поширюється, за винятком випадків,
коли строк для захисту порушеного
права встановлено законодавством
України.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 54 КпШС
України, взаємні права та обов'язки
батьків і дітей ґрунтуються на
походженні дітей, засвідченому у
встановленому законом порядку.

Походження дитини від батьків, які
перебувають між собою в шлюбі,
засвідчується записом про шлюб
батьків.

Батько і мати, які перебувають у шлюбі
між собою, записуються батьками дитини
в книзі записів народжень за заявою
будь-кого з них.

Ч. 1 ст. 56 КпШС передбачала, що особа,
записана як батько або як мати дитини в
книзі записів народжень або особа, яка
фактично є батьком дитини, в разі
смерті матері чи позбавлення її
батьківських прав має право оспорити
проведений запис протягом року з того
часу, коли їй стало або повинно було
стати відомо про проведений запис.

Запис про батька дитини в актовому
записі про народження був проведений в
1999 році на підставі ст. 52 КпШС України, а
не, як помилково зазначає позивач, на
підставі ст. 122 СК України, який набрав
чинності з 1 січня 2004 року,

У п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин), було роз'яснено, що,
оскільки перебіг встановленого ст. 56
КпШС України річного строку на
оспорювання батьківства починається з
того часу, коли особа, яка з її відома
записана батьком дитини, дізналась або
повинна була дізнатися про вчинення
запису, та обставина, що особа, з відома
якої вчинено запис, дізналася, що вона
не є батьком дитини, після закінчення
цього строку, не змінює порядок його
обчислення, але може бути врахована при
вирішенні питання щодо поважності
причин пропуску строку.

Таким чином, річний строк оспорення
батьківства, який є припинювальним, для
позивача закінчився, відповідно до
вимог ст. 56 КпШС України, 1 жовтня 2000
року, і КпШС України та нині діюче
сімейне законодавство не передбачає
можливості його поновлення.

Протягом року після реєстрації
народження дитини та внесення
відповідного запису про нього як про
батька дитини до актового запису про
народження сина позивач із
зазначеними вимогами не звертався.

До січня 2014 року позивач своє
батьківство не оспорював, хоча, як
встановлено судом, з дня реєстрації
народження дитини знав про те, що він
зареєстрований батьком в актовому
записі про народження сина.

З позовом в даній справі ОСОБА_1
звернувся після звернення ОСОБА_2 до
нього з позовом про стягнення пені за
несплату аліментів, тобто через 15 років
після народження сина.

Законодавство не передбачало і не
передбачає можливості задоволення
позову у зв'язку з поважністю причин
пропуску припинювального строку,
встановленого законом для захисту
певного порушеного права, чи його
поновлення з поважних причин.

Оскільки згідно зі ст. 56 КпШС України
річний строк звернення до суду з такою
вимогою є припинювальним, закінчився
за часу дії КпШС України і продовженню
не підлягає, правові підстави для
задоволення позову на підставі
вказаної норми закону відсутні і позов
задоволенню не підлягає.

В зв'язку з цим є безпідставними
посилання позивача на застосування до
спірних правовідносин положень нині
діючого СК України, зокрема, ст. 136 СК.

Згідно ч. ч. 1-3, 6 ст. 136 СК України, особа,
яка записана батьком дитини відповідно
до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу,
має право оспорити своє батьківство,
пред'явивши позов про виключення
запису про нього як батька з актового
запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла того, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

З огляду на встановлені судом
обставини відсутні підстави для
встановлення відсутності кровного
споріднення між позивачем і дитиною, як
роз'яснено про це в п. п. 11, 12 діючої
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» про те, що
оспорити батьківство мають право
особа, яка записана батьком дитини в
Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК -
шляхом пред'явлення позову про
виключення відомостей про неї як
батька з актового запису про
народження дитини, а також жінка, котра
народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), -
звернувшись із позовом про виключення
із цього запису відомостей про її
чоловіка як батька дитини. Предметом
доказування в справах про оспорювання
батьківства є відсутність кровного
споріднення між особою, записаною
батьком, і дитиною.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем пропущено річний строк для
оспорення проведеного запису про нього
як про батька дитини, передбачений КпШС
України,у позивача відсутнє право
оспорити своє батьківство за
правилами, встановленими діючим СК
України, норми якого, в тому числі і ст.
136 СК, не поширюються на спірні
правовідносини, що мали місце до 1 січня
2004 року.

Сплив передбаченого ч. 1 ст. 56 КпШС
України річного строку, який є
припинювальним, припинив суб'єктивне
право позивача на судовий захист свого
права шляхом позову про оспорення
батьківства, оскільки він заявлений
поза межами вказаного строку, який,
згідно закону, не призупиняється, не
переривається і не поновлюється.

Звернення до суду після спливу
передбаченого вказаною нормою закону
річного строку, початком перебігу
якого для позивача є дата реєстрації
народження дитини, оскільки він знав
про те, що зареєстрований батьком
дитини, з 1 жовтня 1999 року, є підставою
для відмови в позові за його
необґрунтованістю, а не у зв'язку зі
спливом позовної давності.

З огляду на зазначене, відсутні
підстави для задоволення заяви
представника позивача про визнання
факту, що позивач не є батьком дитини,
на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України, з
посиланням на те, що відповідачка
ухилилася від участі в проведенні
експертизи на предмет встановлення
батьківства, тобто для з'ясування
наявності чи відсутності кровного
споріднення між позивачем та дитиною.

Відтак позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 2, 9, 56 КпШС України, ст.
136 СК України, керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 80,
88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про
виключення запису про нього, як батька
з актового запису про народження
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зробленого 05 жовтня 1999 року Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Зарічної районної ради в м. Суми за № 766,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.В. Сибільов