Справа № 145/492/14-ц Провадження №
22-ц/772/3226/2014Головуючий в суді першої
інстанції Ратушняк І. О.Категорія 30
Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Колоса
С.С., Якименко М.М., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 про відшкодування витрат на
догляд, лікування та поховання
спадкодавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
30 вересня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернулася в суд 11 березня 2014 року.

Зазначала, що в січні 2008 року ОСОБА_11
звернувся до неї за допомогою з приводу
свого лікування. ОСОБА_6 погодилась
оплатити вартість лікування ОСОБА_11 та
здійснювати за ним догляд, а останній
зобов'язувався розрахуватись після
одужання, або залишити їй належну
частку житлового будинку. Умови
домовленості ОСОБА_6 були виконані,
однак після смерті ОСОБА_11 відповідачі
прийняли спадщину та звернулися з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння.
Відповідачі відмовляються повернути
кошти витрачені на догляд, лікування та
поховання ОСОБА_11, а тому просила
стягнути солідарно з відповідачів на
її користь витрати на догляд, лікування
та поховання ОСОБА_11 у розмірі 20369 грн. 81
коп., а також на відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. та судові
витрати.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 30 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6
витрати на догляд, лікування та
поховання спадкодавця ОСОБА_11 в
розмірі 17059 (сімнадцять тисяч п'ятдесят
дев'ять) гривень 78 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 на
відшкодування моральної шкоди 1 000 (одну
тисячу) гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6
судові витрати в сумі 732 грн. 67 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 7 листопада 2014 року у
рішенні суду виправлено описку, де
після слів «судові витрати в сумі»
замість слів та цифр «732 грн. 67 коп.»
виправлено на «775 грн. 17 коп.»

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посилаючись на
невідповідність висновків суд
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просять рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Позивач та її представник заперечували
доводи апеляційної скарги через їх
безпідставність та просили апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині визначення
розміру витрат на лікування, в частині
стягнення страхових платежів у сумі 220
грн., а також в частині відшкодування
моральної шкоди позивачу, не можна
визнати законним і обґрунтованим
виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами у справі, що
1 січня 2008 року ОСОБА_11 був
госпіталізований до Гніванської
міської лікарні з приводу хвороби
шлунка.

З 3 січня 2008 року по 6 лютого 2008 року
ОСОБА_11 перебував на лікуванні в II -й
міській лікарні м. Вінниці, де йому було
зроблено три операції з приводу
виразки шлунку.

Оскільки ОСОБА_11 з рідними був у
неприязних стосунках, то на його
прохання догляд та лікування за ним
здійснювала позивач ОСОБА_6, яка
приходиться покійному племінницею.
Вона також несла всі матеріальні
витрати на лікування хворого. Після
смерті ОСОБА_11 6 лютого 2008 року вона за
свої кошти похоронила його та
встановила на його могилі пам'ятник.

Безспірним є те, що спадкоємцями
померлого ОСОБА_11, які прийняли
спадщину, є його діти - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 а також його матір
ОСОБА_7 Свідоцтва про право на спадщину
за законом вони отримали 8 липня 2008 року
(а.с.6-12).

Задовольняючи позов частково та
стягуючи з відповідачів солідарно на
користь позивача витрати на догляд,
лікування та поховання спадкодавця
ОСОБА_11 в розмірі 17059 грн. 78 коп., а на
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.,
суд першої інстанції виходив із того,
як це вбачається із судового рішення,
що позивач довела належними та
допустимими доказами розмір понесених
нею витрат на догляд, лікування та
поховання ОСОБА_11, а також із того, що
позивачем доведено завдання моральної
шкоди, яка підлягає стягненню у
визначеному судом розмірі 1000 грн.

Однак, в частині визначення судом
загальної суми понесених позивачем
витрат на догляд, лікування та
поховання, в частині стягнення
страхових платежів у сумі 220 грн., як
витрат на лікування та догляд, та в
частині відшкодуванням моральної
шкоди, з висновком суду погодитись не
можна, оскільки суд не виконав всі
вимоги цивільного судочинства,
належним чином не дослідив надані
докази, допустив порушення норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно призвело до
неправильного вирішення справи у
зазначеній частині рішення.

Так, не можна погодитись із рішенням
суду в частині висновків про те, що
страхові платежі по договору
добровільного медичного страхування
№22-70/02/266117 від 31 січня 2008 року на суму 50
грн., а також по договору добровільного
медичного страхування №22-70/02/257195 від 17
січня 2008 року на суму 170 грн. є витратами
які підлягають відшкодуванню як такі,
що понесені позивачем на лікування.

Як вбачається із вказаних договорів
добровільного медичного страхування,
які набрали чинності 17 січня 2008 року та
31 січня 2008 року, строк дії яких, першого
- 1 місяць, другого - 3 місяці, договори є
добровільними та передбачають виплату
страхового відшкодування у випадках
визначених цими договорами. Правова
природа цих витрат витікає із договору
добровільного страхування, а тому до
обов'язкових, які понесені позивачем
вимушено не відносяться та
відшкодуванню не підлягають.

Крім того, за цими страховими
договорами страхувальником є ОСОБА_11, а
не позивач ОСОБА_6 в інтересах третьої
особи ОСОБА_11, а тому немає підстав
вважати, що ці витрати поніс позивач.

Суд першої інстанції на це уваги не
звернув і помилково погодився із
позивачем щодо вказаної суми 220 грн. та
безпідставно її стягнув на користь
ОСОБА_6

Також колегія суддів вважає, що до
розрахунку витрат на купівлю ліків не
можна включати гроші сплачені 05.02.2008
року, оскільки фіскальний касовий чек
№0375 від 05.02.2008 року, наданий позивачем
як доказ, не містить необхідної
інформації про назву ліків, а також їх
вартість.

На перевірку доводів апеляційної
скарги колегія суддів переглянула всі
касові чеки аптек наданих позивачем
ОСОБА_6 та прийшла до висновку, що
доведеною сумою витрат позивачем на
лікування ОСОБА_11 є витрати у сумі 7831
грн. 07 коп.

При цьому апеляційний суд дійшов до
висновку, що частина товарів включених
до загальної суми зазначеної у касових
чеках та прийнятими судом першої
інстанції до розрахунку, не
відносяться до ліків та відшкодуванню
позивачу не підлягають, а саме: зубна
паста вартістю 5 грн. 40 коп. згідно
фіскального касового чека від 09.01.2008
року №0149; мило-крем рідке дитяче 300 мл
вартістю 6 грн. 90 коп. згідно
фіскального касового чека від 15.01.2008
року №0014; накидка для відвідувача
вартістю 3 грн. 60 коп. згідно
фіскального касового чека від 04.02.2008
року №0077; вода мінеральна «Боржоми»
вартістю 5 грн. 60 коп. згідно
фіскального касового чека від 04.02.2008
року №0004; два пакети «Максим» вартістю
по 15 коп. кожен та пелюшки вартістю 11
грн. 25 коп. згідно фіскальних касових
чеків від 04.02.2008 року №0074 та від 30.01.2008
року №0121.

Отже, висновок суду першої інстанції
про понесені позивачем витрати на
лікування та догляд у розмірі 8395 грн. 78
коп. не можна визнати обґрунтованим, а
тому ця сума підлягає зменшенню до 7831
грн. 07 коп.

З витратами позивача на поховання та
установку пам'ятника в сумі 8664 грн. слід
погодитися і суд першої інстанції в цій
частині дійшов правильного висновку.

З матеріалів справи вбачається, і це
підтверджується належними та
допустимими доказами, що позивач
ОСОБА_6 провела поховання ОСОБА_11,
витративши 7 лютого 2008 року 2124 грн. Ці
витрати стверджується товарним чеком
№89 від 07 лютого 2008 року та квитанцією
до прибуткового касового ордеру. Нею
було замовлено та встановлено на
могилі ОСОБА_11 пам'ятник вартістю 6540
грн., (вартість пам'ятника 4790 грн. та 1750
грн. будівельний матеріал для
установки пам'ятника та вартість
установки), що підтверджується
накладною №13 від 03 квітня 2009 року.

Загальна сума витрат становить 16495 грн.
07 коп. ( 7831 грн. 07 коп. + 2124 грн. + 6540 грн. =
16495 грн. 07 коп.),

Виходячи із зазначеного, в частині
визначеної та стягуваної загальної
суми витрат на лікування, догляд та
поховання ОСОБА_11 рішення суду
підлягає зміні та зменшенню цієї суми з
17059 грн. 78 коп. до 16495 грн. 07 коп.

Також не можна погодитись із висновком
суду про доведеність завдання позивачу
моральної шкоди відповідачем та
наявність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Так, правовими підставами для
відшкодування витрат позивачу у цій
справі є положення статті 1232 ЦК
України.

Згідно із положенням частини 1 цієї
статті цього Кодексу спадкоємці
зобов'язані відшкодувати розумні
витрати, які були зроблені одним із них
або іншою особою на утримання, догляд,
лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма матеріального права не
передбачає відшкодування моральної
шкоди особі якій спадкоємцями
відшкодовуються витрати на утримання,
догляд, лікування та поховання
спадкодавця.

Відповідно до положення частини 1
статті 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини 2 цієї статті
цього Кодексу моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я ;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої , членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Із обставин які встановлені судом та
виходячи із правовідносин які склались
між сторонами у справі, наявності
правових підстав для задоволення
позову повністю або частково в частині
відшкодування моральної шкоди, не
вбачається.

Отже, оскільки у суду першої інстанції
не було правових підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди
позивачеві з відповідачів, то рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням нового про відмову у
задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Невідповідність висновків суду
обставинами справи, порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, відповідно до правил пунктів 1, 3
та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Щодо решти рішення суду, то рішення у
решті слід залишити без змін виходячи
із наступного.

У відповідності до положень статті 308
ЦПК України суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що це рішення у решті
вирішеного судом першої інстанції є по
суті правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Доводи апеляційної скарги щодо решти
рішення суду не можна визнати
обґрунтованими. Такі доводи не
спростовують правильного по суті
рішення суду у решті задоволених вимог.

Так, не можна погодитись із доводами
апеляційної скарги щодо
невідповідності вимогам закону (ст.1232
ЦК) визначеної позивачем та стягненої
судом на користь ОСОБА_6 сум витрат,
зокрема щодо розумності цих витрат.

Як вбачається із наданих доказів,
витрати позивача полягали у придбанні
ліків, медпрепаратів та іншого, що
необхідно було для лікування
спадкодавця та його догляду, а також
для його поховання, а тому немає
підстав вважати понесені позивачем
витрати нерозумними.

Не спростовують правильні висновки
суду у решті судового рішення й доводи
апеляційної скарги про те, що на
лікування спадкодавця також надавали
кошти й інші особи, зокрема й
спадкоємці. Такі доводи апеляційної
скарги не спростовують самого факту
несення витрат позивачем на утримання,
догляд, лікування та поховання
спадкодавця, а тому й не можуть бути
підставою для скасування цього
судового рішення.

Безпідставними є посилання
відповідачів у апеляційній скарзі
також й на те, що оскільки пам'ятник
позивачем установлений через рік після
поховання ОСОБА_11, то положення частини
1 статті 1232 ЦК України не поширюється на
придбання та встановлення пам'ятника.
Не ґрунтуються на законі також і
посилання на те, що судом неправильно
застосовано положення вказаної статті
щодо можливості стягнення витрат не
більше як за три роки до смерті
спадкодавця. До таких висновків, як це
вбачається із змісту апеляційної
скарги, апелянти дійшли через
неправильне трактування положень
вказаної вище норми матеріального
права, а тому указані доводи не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції у тій частині,
яка залишається без змін.

Отже у решті рішення суду слід залишити
без змін як таке, що є правильним і
справедливим, а тому скасуванню чи
зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 30 вересня 2014
року в частині задоволених судом вимог
про стягнення з відповідачів витрат на
догляд, лікування та поховання
спадкодавця ОСОБА_11 в розмірі 17059
(сімнадцять тисяч п'ятдесят дев'ять)
грн. 78 коп. змінити зменшивши цей розмір
до 16495 грн. (шістнадцять тисяч чотириста
дев'яносто п'ять) грн. 07 коп.

Рішення в частині задоволених частково
позовних вимог про стягнення солідарно
з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_6 на відшкодування
моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн. -
скасувати. В цій частині ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення
солідарно у відшкодування моральної
шкоди грошових коштів у розмірі 10000
(десяти тисяч ) грн. - відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
С.С. Колос

/підпис/ М.М.
Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук