АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2949/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3246/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на ухвалу Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 вересня
2014 року

за поданням державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції (далі - ВДВС Лубенського МУЮ)
Поліщук В.О. про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи Комунальне підприємство
«Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації», реєстраційна служба
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності на частину житлового
будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 вересня
2014 року у задоволенні подання відділу
ДВС Лубенського МУЮ про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документу для виїзду за кордон
відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила стягувач у
виконавчому провадженні ОСОБА_1, яка в
поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить ухвалу місцевого суду
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою подання державного виконавця ВДВС
Лубенського МУЮ В.О. Поліщук про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України
задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що боржник
добровільно не виконав рішення суду,
ухилявся від отримання документів
державного виконавця та не з'являвся на
його виклики, що свідчить про ухилення
від виконання рішення суду.

Зазначає, що боржник часто виїжджає за
межі України до Російської Федерації
за місцем роботи, що підтверджується
довідкою №223 від 23.04.2013р., наданою
боржником у суді першої інстанції при
розгляді справи про розірвання шлюбу, а
тому тимчасове обмеження у виїзді
боржника за кордон спонукатиме його до
сплати коштів за рішенням суду, та
завадить йому не повернутися в Україну.

Вважає, що ухвала суду порушує її права
стягувача у виконавчому провадженні,
оскільки суд фактично сприяв боржнику
уникнути матеріальної
відповідальності та ухилитися від
виконання судового рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали місцевого суду
в межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів
справи, рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 04.06.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу позовні вимоги
задоволено. Шлюб, зареєстрований 25
грудня 1998 року у Відділі РАЦС
Лубенського міськвиконкому
Полтавської області, актовий запис №
429, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, дошлюбне
прізвище Панченко, розірвано. після
розірвання шлюбу позивачці залишено
прізвище ОСОБА_1 (т.1, а.с.122).

Рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 23.01.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
спільним сумісним майном подружжя,
його розподіл, яке набрало законної
сили, позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано спільним сумісним майном
подружжя: автомобіль Wolksvagen TRANSPORTER, 2004
року виготовлення, ДНЗ НОМЕР_2, двигун
НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1; автомобіль
ГАЗ-24 спг 1981 р.в., д.н.з НОМЕР_4; скутер HONDA
SUPER DIO 1994 року виготовлення, ДНЗ НОМЕР_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2
частину спільного сумісного майна, що
складається з вказаних транспортних
засобів та визнано право власності на
них за ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
289,64грн. судового збору та 2000,00грн. за
надання правової допомоги (т.1, а.с.129-132).

Рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27.06.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на частину
житлового будинку, яке набрало
законної сили, позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 7/25 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/50
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
6422,61грн. судових витрат.

На виконання вказаних рішень видано
виконавчі листи: від 29.07.2014р. по справі
№539/3418/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 6422,61грн. судових витрат;
від 13.08.2014р. по справі №539/2127/13-ц про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошової компенсації за 1/2 частину
спільного сумісного майна в розмірі
28964,43грн. та від 13.08.2014р. по справі №
№539/2127/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 289,64грн. судового збору
та 2000,00грн. за надання правової
допомоги (т.2, а.с.152-154).

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
постановами державного виконавця ВДВС
Лубенського МУЮ від 13.08.2014р. та 21.08.2014р.
відкрито виконавчі провадження з
виконання виконавчого листа №539/3418/13-ц,
виданого Лубенським міськрайонним
судом Полтавської області 29.07.2014 року
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 6422,61
грн. (а.с.157) та № 539/2127/13-ц, виданого
Лубенським міськрайонним судом 13.08.2014р.
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2
частину спільного сумісного майна, що
складається з автомобіля Wolksvagen TRANSPORTER,
2004 року виготовлення, ДНЗ НОМЕР_2,
двигун № НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1,
автомобіля ГАЗ-24 спг 1981 Р.В., д.н.з
НОМЕР_4, скутера HONDA SUPER DIO 1994року
виготовлення, ДНЗ НОМЕР_5 в розмірі
28964,43грн. та 289,64грн. судового збору, 2000,00
грн. за надання правової допомоги, а
всього: 2289,64 грн. (т.2, а.с.155-157, 152-154).

22.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася з заявою
до в.о. начальника ВДВС Лубенського МУЮ
Іванко О.В. про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
(т.2, а.с.158).

03.09.2014 року державний виконавець ВДВС
Лубенського МУЮ Поліщук В.О. звернувся
до суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3, без вилучення
паспортного документа до виконання
зобов'язання за рішенням суду та
просили доручити виконання ухвали
Адміністрації Державної прикордонної
служби України (т.2, а.с.149-151).

Як зазначалося вище, ухвалою
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 04.09.2014 року у
задоволенні подання відділу ДВС
Лубенського МУЮ про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документу для виїзду за кордон
відмовлено (а.с.161-162).

При постановленні ухвали про відмову у
задоволенні подання державного
виконавця місцевий суд обґрунтовано
виходив із того, що до подання
державним виконавцем не надано даних
про те, що ним вживалися заходи,
спрямовані на виконання рішення суду в
примусовому порядку, та відсутні
докази вручення боржнику копії
постанов про відкриття виконавчого
провадження, де встановлено строк для
добровільного виконання рішення суду.

Такий висновок місцевого суду
відповідає встановленим по справі
обставинам та ґрунтується на законі.

У відповідності до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Законом України
від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на
здійснення права кожного залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною не можуть бути встановлені
жодні обмеження, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначене право також може у певних
місцевостях підлягати обмеженням, що
встановлені згідно із законом і
виправдані суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон передбачені Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього
Закону громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

Частиною другою ст.6 цього Закону
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

На виконання п.2 Указу Президента
України «Про додаткові заходи щодо
підвищення ефективності виконання
рішень судів» від 24.03.2008р. №261/2008, яким
передбачено врегулювання порядку
виїзду за кордон осіб, які мають
невиконані зобов'язання, покладені на
них рішеннями судів, в тому числі зі
сплати аліментів, було видано Лист
Міністерства юстиції України «Щодо
виїзду за кордон осіб, які мають
невиконані зобов'язання, в тому числі
зі сплати аліментів, покладені на них
рішеннями судів» від 06.06.2008р. N 25-32/507 та
спільний Лист Міністерства юстиції
України та Адміністрації Державної
прикордонної служби України «Щодо
запровадження єдиного порядку
застосування державними виконавцями
деяких норм чинного законодавства» від
27.05.2008р. №№25-32/463, 25-5347, в яких зазначено,
що наявність в особи невиконаних
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням, у тому числі аліментних, є
підставою для обмеження її у праві
виїзду за межі України, причому питання
щодо такого обмеження вирішується
судом.

Державним виконавцем не надано доказів
на підтвердження того, що боржник
ОСОБА_3 свідомо ухиляється від
виконання свого обов'язку по сплаті на
користь ОСОБА_1 грошової компенсації в
сумі 28964,43 грн. та судових витрат у
розмірі 2289,64 грн. та 6422,61 грн., що
стягнуті з нього рішеннями Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27.06.2014р. та від 23.01.2014р. Так,
відсутні докази направлення та
вручення боржникові копії постанов про
відкриття виконавчого провадження від
13.08.2014р. та від 21.08.2014р., не надано жодних
підтверджень щодо вжиття державним
виконавцем заходів, спрямованих на
виявлення рухомого та нерухомого майна
боржника, грошових заощаджень тощо, за
рахунок яких можливо було б виконати
зазначені рішення суду.

За таких обставин, місцевий суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
подання державного виконавця ВДВС
Лубенського МУЮ В.О.Поліщук про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
боржник добровільно не виконав рішення
суду, ухилявся від отримання
документів державного виконавця та не
з'являвся на його виклики, що свідчить
про ухилення від виконання рішення
суду, - нічим не підтверджені та є
припущеннями стягувача.

Посилання в апеляційній скарзі на
довідку №223 від 23.04.2013р. про проживання
ОСОБА_9 на території Російської
Федерації з 20.09.2012р. по 23.04.2013р. не
доводять факт ухилення ОСОБА_3 від
виконання рішення суду та його намір на
виїзд на постійне місце проживання до
іншої держави.

Інші доводи апеляційної скарги також
не заслуговують на увагу та зводяться
переважно до незгоди з постановленою
ухвалою.

Ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
цивільного процесуального
законодавства України, тому підстав
для її скасування з мотивів, викладених
в апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Згідно п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312 ЦПК
України, за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

Розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що при
подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 не
сплачено 121,80грн. судового збору, які
підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1
ст.312, ст.ст.315,317 ЦПК України, колегія
суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - відхилити.

Ухвалу Лубенського районного суду
Полтавської області від 04 вересня 2014
року, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 121,80 (сто двадцять
одну гривню 80коп.) грн. судового збору в
дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М.
Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун