Провадження №2/761/102/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді: Волошина
В.О.

при секретарі:
Криворучко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про усунення особи, що
має право на обов'язкову частку у
спадщині, від права на спадкування та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: приватні нотаріуси
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

В вересні 2012р. позивач ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач за первісним
позовом/відповідач за зустрічним
позовом) звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідача ОСОБА_2 (далі по тексту -
відповідач за первісним
позовом/позивач за зустрічним позовом),
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, в якому просив суд:
усунути від права на спадкування
обов'язкової частини у спадщині після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
її сина - відповідача за первісним
позовом.

Свої позовні вимоги позивач за
первісним позовом обґрунтовував тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина -
ОСОБА_5, мати відповідача за первісним
позовом, з якою позивач перебував з 1978р.
у фактичних шлюбних стосунках, а в
зареєстрованому шлюбі з 2004р. Після
смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на
квартиру АДРЕСА_1, земельну ділянку в
с/т «Колос» на території Рожнівської
сільської ради Броварського району
Київської області, садовий будинок,
гараж в ОК «Дружба» по АДРЕСА_2 та
автомобіль ВАЗ-21063 д.н. НОМЕР_1. За життя
померлою було складено на користь
позивача за первісним позовом заповіт.
Проте, при зверненні з заявою про
прийняття спадщини, позивач за
первісним позовом дізнався, що
відповідачем за первісним позовом
також була подана заява про прийняття
спадщини, як спадкоємцем, який має
право на обов'язкову частку у спадщині.

Оскільки за життя відповідач за
первісним позовом злісно ухилявся від
своїх обов'язків, покладених на нього
законом, щодо утримання та піклування
про свою матір, яка цього потребувала і
перебувала у безпорадному стані, весь
тягар по утриманню ніс безпосередньо
позивач за первісним позовом, останній
вимушений був звернутися до суду про
усунення відповідача за первісним
позовом від права на спадкування на
підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

В свою чергу відповідач за первісним
позовом, в порядку ст. 123 ЦПК України
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, треті особи:
приватні нотаріуси Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в якому просив суд: визнати
заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений 14
січня 2011р. за № 78 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 недійсним.

Свої позовні вимоги позивач за
зустрічним позовом обґрунтовував тим,
що за життя його матір'ю - ОСОБА_5 14 січня
2011р. було складено на користь її
чоловіка - відповідача за зустрічним
позовом заповіт. На думку сторони
позивача за зустрічним позовом,
вказаний заповіт повинен бути визнаний
судом недійсним, оскільки на час
складання оспорюваного заповіту
померла ОСОБА_5 не розуміла значення
своїх дій та не могла ними керувати, а
тому на підставі ст. ст. 203, 215, 1247, 1257 ЦК
України позивач за зустрічним позовом
просив суд зустрічний позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом,
заявлений первісний позов підтримав, з
підстав, зазначених в ньому, і просив
суд первісний позов задовольнити, а
зустрічний позов залишити без
задоволення, зазначаючи, що померла
ОСОБА_5 перед смертю перебувала у
безпорадному стані, потребувала
стороннього догляду, і тільки її
чоловік позивач за первісним позовом,
піклувався про неї незважаючи, що також
є інвалідом І групи.

Представник відповідача за первісним
позовом, заперечувала проти
задоволення первісного позову, вважала
його безпідставним та необґрунтованим,
та просила суд задовольнити зустрічний
позов, як такий що ґрунтується на
вимогах закону. Наголошувала, що за
життя померлої ОСОБА_5, між її сином -
позивачем за зустрічним позовом та
чоловіком - відповідачем за зустрічним
позовом, склались неприязні стосунки,
останній перешкоджав позивачу за
зустрічним позовом спілкуватись з
матір'ю, звертала увагу суду, що позивач
за зустрічним позовом також є
інвалідом, йому заборонені подорожі
літаком, і він повинен постійно
перебувати під наглядом лікаря.

Треті особи, як за первісним, так і за
зустрічним позовами, про час та місце
розгляду справи оповіщалися в
установленому законом порядку,
поважності причин неявки суду не
повідомили. Третя особа ОСОБА_3
клопотала перед судом про розгляд
справи у її відсутність.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він з
позивачем за первісним позовом
знайомий більше 10 років, знаходився у
дружніх відносинах з ним та його
дружиною - ОСОБА_5, допомагав останній,
знав, що у неї був син, який інколи
дзвонив їй по телефону, потім вона дала
свідку електронну адресу для того, щоб
він написав сину прохання подзвонити
їй, відповідач за первісним позовом
написав лише декілька раз, одного разу
направив фото, однак, останній рік, він
не присилав ніяких листів і ні про що не
запитував. З позивачем за первісним
позовом у ОСОБА_5 були дуже хороші
відносини, він доглядав за нею, при
цьому свідку невідомо, щоб їх сім'ї
хтось надавав матеріальну допомогу. На
час укладення шлюбу ОСОБА_5 була у
гарному здоров'ї, про факт укладення
останньою заповіту свідку відомо не
було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він
дільничний лікар, лікував ОСОБА_5 з 2006 р.
і по день смерті, остання неодноразово
перебувала на стаціонарному лікуванні.
Останній раз бачив ОСОБА_5 незадовго до
смерті, був у неї по виклику. В 2011р.
ОСОБА_5 мала відповідний назначений
курс лікування, при цьому
орієнтувалась в просторі і в часі, на
питання відповідала чітко, стан
здоров'я погіршився різко за 3-4 дні до
смерті. В неї було порушення функцій
тазових органів, у зв'язку із чим
потребувала постійного догляду, без
допомоги зі сторони вона не могла дійти
до туалету. Незважаючи на це, вона була
належним чином доглянута, в неї була
няня, безпосередньо позивач за
первісним позовом, враховуючи свій
стан здоров'я, сам за нею доглядати не
міг. Свідку відомо, що частину ліків
сім'я отримувала через благодійну
організацію, інколи хвора ОСОБА_5
скаржилась на те, що син їй не допомагав
та не дзвонив.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він
знаходиться в дружніх стосунках з
сім'єю позивача за первісним позовом та
ОСОБА_5, свідок відвідував їх вдома, а
також ОСОБА_5 коли вона була у
стаціонарі, на прохання позивача за
первісним позовом завозив ОСОБА_5 в
лікарню гроші та ліки, остання була у
нормальному стані, стан здоров'я
погіршився в останні роки. ОСОБА_5
розповідала, що в неї є син від першого
шлюбу, з яким вона не спілкувалась, при
цьому, одного разу розповіла, що син по
телефону запропонував їй йти до
будинку «пристарілих», остання була
дуже засмучена таким фактом. Сім'я
позивача та ОСОБА_5 потребувала
матеріальної допомоги. В момент
посвідчення заповіту ОСОБА_5 впізнала
свідка, назвала його по імені та
усвідомлювала свої дії, сказала, що
хоче заповісти майно своєму чоловіку.
Текст заповіту нотаріус привіз із
собою, процедура посвідчення заповіту
зайняла приблизно 20 хвилин.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він
підтримує дружні відносини з позивачем
за первісним позовом, знайомий з ним з
2008р., допомагав їх сім'ї, із сином ОСОБА_5
не знайомий, взагалі його не бачив.
Свідок був присутнім при підписанні
заповіту, ОСОБА_5 була після інсульту,
але була адекватна, розмовляла зі
свідком, хоча фізично підписати
заповіт не могла. Про свого сина ОСОБА_5
говорила мало, однак свідку зі слів
останньої було відомо, що син відмовив
у наданні допомоги сім'ї своєї матері
та позивачу за первісним позовом,
запропонувавши звернутись до будинку
«пристарілих». Посвідчення заповіту
відбувалось приблизно 20 хв., на
посвідчення заповіту свідка запросив
позивач за первісним позовом, коли
свідок з'явився у нотаріуса уже був
виготовлений текст заповіту, позивач
за первісним позовом був у сусідній
кімнаті. Щодо укладення іншого
заповіту свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він
спілкувався з ОСОБА_5, приходив додому,
в лікарню. Син останньої перебуває в
Австралії, при цьому він спілкувався з
нею по телефону. Позивач за первісним
позовом перешкоджав спілкуванню
матері з сином, в результаті чого
останньому необхідно було
спілкуватись зі своєю матір'ю через
сусідів. Погані відносини між
позивачем та відповідачем за первісним
позовом були з самого початку і надалі
лише погіршувались через поганий
характер позивача, оскільки він був
«домашнім деспотом». Факт смерті
ОСОБА_5 був прихований від рідних.
Свідку відомо лише про заповіт
укладений на користь свого сина. При
цьому, свідок деякий час не спілкувався
з ОСОБА_5 через прохання останньої та по
забороні її чоловіка. Про поганий
матеріальний стан та необхідність
грошей свідку відомо не було. Конфлікт
між позивачем та відповідачем за
первісним позовом виник після розмови
про необхідність грошей позивачу,
відповідач же зазначив про продаж
квартири чи гаражу, водночас, як відомо
свідку, ОСОБА_5 сама збиралась
продавати квартиру.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він
товариш відповідача за первісним
позовом. Свідку відомо, що ОСОБА_5
потрапила під дуже глибокий вплив
свого чоловіка - позивача за первісним
позовом. Останній весь час намагався
зіпсувати стосунки ОСОБА_5 зі своїм
сином, завжди відбирав телефонну
слухавку і не дозволяв останній ні з
ким розмовляти. При цьому, відповідач
за первісним позовом коли від'їздив
залишив гроші, машину, дачу і гараж, які
були ним же зароблені. На думку свідка,
ОСОБА_5 боялась свого чоловіка. У
відповідача за первісним позовом хворе
серце і тому він не міг приїжджати до
своєї матері. Матеріальне становище
ОСОБА_5 було задовільне, оскільки вже
після виходу на пенсію вони побудували
дачу, при цьому, позивач за первісним
позовом постійно дорікав ОСОБА_5 про те,
що син її покинув. З відповідачем за
первісним позовом свідок спілкується
по телефону, та останній йому
розповідав, що з матір'ю йому забороняє
спілкуватись позивач за первісним
позовом, при цьому, свідку відомо, що
відповідач за первісним позовом
спілкувався зі своєю матір'ю поштовим
зв'язком через когось із сусідів.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, допитавши
свідків, про допит яких клопотали перед
судом представники сторін, розглянувши
подані сторонами документи, повно і
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позови, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вважає, що первісний та зустрічний
позови не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5 - мати відповідача за
первісним позовом, та дружина позивача
за первісним позовом (а.с. 5, 7), після
смерті якої відкрилась спадщина,
зокрема на: квартиру АДРЕСА_1, земельну
ділянку в с/т «Колос» на території
Рожнівської сільської ради
Броварського району Київської області,
садовий будинок, гараж в ОК «Дружба» по
АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ-21063 д.н.
НОМЕР_1 (а.с. 18-22).

За життя ОСОБА_5 14 січня 2011р. було
складено заповіт на користь позивача
за первісним позовом (а.с. 16), зі змісту
заповіту вбачається, що він був
складений у присутності двох свідків:
ОСОБА_9, ОСОБА_12, та підписаний ОСОБА_8

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

У відповідності з ст. 81 КпШС України
діти зобов'язані піклуватися про
батьків і подавати їм допомогу.

Утримання непрацездатних батьків, які
потребують допомоги, є обов'язком їх
повнолітніх дітей.

Діти можуть бути звільнені від
обов'язків щодо утримання своїх
батьків і стягнення витрат по догляду
за ними, якщо судом буде встановлено, що
батьки ухилялися від виконання
батьківських обов'язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 172 СК України
дитина, повнолітні дочка, син
зобов'язані піклуватися про батьків,
проявляти про них турботу та надавати
їм допомогу.

Частиною 1 ст. 202 СК України повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син
можуть бути звільнені судом від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Як зазначено в ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на
всіх спадкоємців, у тому числі й на тих,
хто має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6
ст. 1224 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 6 Постанови «Про судову
практику у справах про спадкування» за
№ 7 від 30 травня 2008 р. при встановленні
факту ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
суду слід враховувати поведінку особи,
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього, та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.
Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК.

Судом достовірно встановлено, що
померлій ОСОБА_5 з 16 березня 2006р. була
встановлено безстроково І група
інвалідності, за своїм станом здоров'я
остання потребувала постійно
стороннього догляду (а.с. 10), хворіла на
цукровий діабет, в 2001, 2007, 2010р., померла
тричі переносила інсульт, поступово
втрачала зір та слух.

Допитані в судовому засіданні, за
клопотанням сторони відповідача за
зустрічним позовом свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11 пояснювали, що між позивачем за
первісним позовом та відповідачем за
первісним позовом склались неприязні
стосунки, оскільки чоловік ОСОБА_5
намагався зіпсувати стосунки матері та
сина, крім того, свідок повідомив, що
йому відомо, що коли відповідач за
первісним позовом виїздив за кордон на
постійне місце проживання він залишив
матері грошові кошти на утримання, а
також майно, також свідок ОСОБА_8 суду
повідомив, що стосунки між
відповідачем за первісним позовом та
його матір'ю зіпсувались після того, як
він запропонував матері переселитись
до будинку «пристарілих», і щоб там за
нею здійснювали догляд.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач за первісним позовом з 1994р.
страждає на ішемічну хворобу серця,
потребує постійного нагляду лікаря,
тричі був госпіталізований, і йому за
станом здоров'я заборонені подорожі
(а.с. 99).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що в задоволенні
первісного позову слід відмовити,
оскільки в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у
безпорадному стані саме, коли
перенесла другий інсульт, що
підтвердили в судовому засіданні
допитані свідки, і в цей час відповідач
за первісний позовом, за своїм станом
здоров'я та матеріальним становищем не
мав можливості доглядати та надавати
матеріальну допомогу своїй матері.

Стосовно зустрічних позовних вимог, то
вони також не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом, сторона позивача за
зустрічним позовом наголошувала, що
під час складання заповітну,
спадкодавець ОСОБА_5 не розуміла
значення своїх дій та не могла ними
керувати. Крім того, на думку сторони
позивача за зустрічним позовом,
оспорюваний заповіт складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, а тому є нікчемним.

За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 2. 3 ст. 1247
ЦК України).

Частиною 2 ст. 1248 ЦК України
передбачено, що нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України, заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 Постанови № 7 від 30 травня
2008р. «Про судову практику у справах про
спадкування», право на пред'явлення
позову про недійсність заповіту
виникає лише після смерті заповідача.

Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, зокрема, недієздатною,
малолітньою, неповнолітньою особою
(крім осіб, які в установленому порядку
набули повну цивільну дієздатність),
особою з обмеженою цивільною
дієздатністю, представником від імені
заповідача, а також заповіт, складений
із порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на
підставі статті 215 ЦК визнання такого
заповіту недійсним судом не
вимагається.

Згідно з висновками посмертної
судово-психіатричної експертизи (акт
судово-психіатричного експерта № 435
від 21 травня 2014р.), проведеної комісією
експертів Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи, яка
була призначена ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 жовтня 2013р. за клопотанням
сторони позивача за зустрічним
позовом, ОСОБА_5 у період з 2010р. по
травень 2011р. страждала на «Органічне
ураження головного мозку судинного
ґенезу (церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба, ДЕП, наслідки
перенесених ГПМК) з мнестичним
зниженням» (шифр по МКХ-10 F06.8);
спадкодавець ОСОБА_5 у період
підписання заповіту (14 січня 2011р.) могла
самостійно приймати рішення; під час
укладення заповіту (14 січня 2011р.) за
своїм психічним станом усвідомлювала
значення своїх дій та могла ними
керувати.

Враховуючи все вищевикладене, а також
беручи до уваги, висновок посмертної
судово- психіатричної експертизи,
оцінюючи в сукупності з показами
допитаних в судовому засіданні
свідків, суд приходить до висновку, що
під час розгляду справи в суді не
знайшло свого підтвердження, що на час
складання та посвідчення оспорюваного
заповіту спадкодавець ОСОБА_5 не
розуміла значення своїх дій та не могла
ними керувати.

Твердження сторони позивача за
зустрічним позовом, що оспорюваний
заповіт є нікчемним також не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки в судовому
засіданні не встановлено, що на момент
складання та посвідчення оспорюваного
заповіту спадкодавець ОСОБА_5 повністю
втратила зір та слух, як про це
наголошувала представник позивача за
зустрічним позовом, з посиланням на
виписку з амбулаторної картки
спадкодавця від 05 липня 2012р. (а.с. 31),
однак, зазначена виписка не відповідає
вимогам, які затверджені Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
14 лютого 2012р. № 110, зареєстрованим в МЮ
України 28 квітня 2012 р. за № 682/20995. Також
судом не встановлено, що під час
посвідчення заповіту були порушені
положення ст. 1253 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
зустрічні позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах Закону, а тому
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 -
215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 1220, 1222, 1224,
1233, 1241, 1247, 1248, 1251-1253, 1257 ЦК України; ст. 81
КпШС України; ст. ст. 172, 202, 204 СК України;
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» за № 7 від 30 травня 2008
р., суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про усунення особи, що має право на
обов'язкову частку у спадщині, від
права на спадкування та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
приватні нотаріуси Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним
- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: