Справа № 638/6958/13-ц
Пр. № 2/638/673/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Дзержинський районний
суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ЛОСЄВОЇ
Д.А.

при секретарі - ВОРОНІНІ Д.Г.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя та зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності та стягнення коштів,

встановив:

17.05.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнених вимог, просить суд здійснити
поділ спільного майна подружжя,
визнати за ним право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та судові
витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
з 25 вересня 2004 року по 20 листопада 2012
року перебував у зареєстрованому шлюбі
з відповідачем ОСОБА_3, від вказаного
шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка після розірвання шлюбу проживає з
відповідачем у спірній квартирі
АДРЕСА_1.

Вказана квартира придбана під час
перебування у шлюбі. В 2005 році
подружжям був укладений договір
пайової участі у будівництві
двокімнатної квартири НОМЕР_2
загальною 72,3 кв. м, житловою площею 36,7
кв. м. в будинку АДРЕСА_1 (будівельна
адреса - АДРЕСА_1). Згідно вказаного
договору - вартість квартири становила
176901,50 грн. Право власності на квартиру
було зареєстровано на ім'я відповідача
16 липня 2007 року. Підставою реєстрації
права власності є свідоцтво про право
власності, видане згідно рішення
виконавчого комітету Дзержинської
районної в м. Харкові ради. Згідно
технічного паспорту, виданого
Харківським МБТІ 15 березня 2007 року,
квартира складається з двох
ізольованих кімнат - № 1 площею 20,5 км. м.
та № 2 площею 16,2 кв. м., а також підсобних
приміщень - кухні площею 13,0 кв. м.,
ванної кімнати площею 4,4 кв. м.,
вбиральні площею 3 кв. м., коридору
площею 12,6 кв. м. Квартира обладнана
балконами площею 4,5 кв. м. та 3,9 кв. м.
Відповідно до ідеальних часток кожному
із співвласників квартири належить по
18,35 кв. м. житлової площі, але у зв'язку з
конструктивною особливістю поділити
квартиру відповідно до ідеальних
часток неможливо.

19.09.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання квартири АДРЕСА_1 своєю
особистою приватною власністю,
стягнення з ОСОБА_1 на її користь
вартості належного їй на праві
особистої приватної власності
автомобіля у сумі 73000 грн. та стягнення
з ОСОБА_1 на її користь ? частини
депозитного вкладу в банківській
установі в сумі 36821,03 грн..

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
з 25.09.2004 р. до 20.11.2012 р. перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від шлюбу мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання
шлюбу проживає з позивачем ОСОБА_3

У 2005 році ОСОБА_3 вирішила придбати
квартиру, у зв'язку з чим 22.06.2005 року з
ВАТ «Трест Житлобуд-1» був укладений
договір № 06/22-12 пайової участі в
будівництві житлового будинку,
підписаний відповідачем ОСОБА_1

На виконання п. 2.4 вказаного договору
здійснені платежі: 18.10.2005 р. - 31500,00 грн.;
24.10.2005 р. - 20000,00 грн.; 31.11.2005 р. - 8000,00 грн.;
10.05.2006 р. - 15500,00 грн.; 15.05.2006 р. - 15200,00 грн.;
06.06.2006 р. - 26500,00 грн.; 30.06.2006 р. - 10000,00 грн.;
05.07.2006 р. - 4500,00 грн.; 14.07.2006 р. - 15000,00 грн.;
21.07.2006 р. - 5000,00 грн.; 31.08.2006 р. - 14900,00 грн.;
14.09.2006 р. - 10801,50 грн., а всього - 176901,50 грн.

Вказані платежі були здійснені за
рахунок особистих коштів ОСОБА_3, які
вона особисто брала в борг у своїх
батьків, відповідач ОСОБА_1 згоди на їх
отримання та на участь у їх поверненні
не надавав. Підтвердженням визнання
ОСОБА_1 належності вказаних коштів
особисто ОСОБА_3 свідчить додаткова
угода № 1 від 14.11.2006 року до договору №
06/22-12 від 22.06.2005 року, за якою договір №
06/22-12 від 22.06.2005 року був розірваний,
грошові кошти в сумі 176901,50 грн.
зараховані в оплату за договором №
77987/11 від 18.10.2006 року пайової участі в
будівництві житлового будинку,
укладеного ОСОБА_3 з ВАТ «Трест
Житлобуд-1». 20.02.2007 року квартира була
передана ОСОБА_3 за актом
приймання-передачі житла, а 31.05.2007 року
Дзержинською районною радою м. Харкова
було видане свідоцтво про право
власності на вказану квартиру на її
ім'я. Вважає, що відповідач ОСОБА_1,
визнаючи, що квартира сплачувалась за
рахунок її особистих коштів,
добровільно погодився на оформлення
права власності на квартиру на її ім'я.

Крім того, під час шлюбу, 16.04.2008 року був
придбаний новий автомобіль HYUNDAI ELANTRA,
державний номер НОМЕР_1 вартістю 96000,00
грн., зареєстрований на ім'я
відповідача. Оплата вартості
автомобіля також здійснювалась за
рахунок особистих коштів ОСОБА_3, які
вона брала в борг у своїх батьків. В
листопаді 2011 року відповідач без її
відома та згоди, всупереч інтересам
сім'ї, продав вказаний автомобіль,
кошти від його продажу приховав та
потім використав на власні потреби, без
урахування інтересів сім'ї. Вказаний
продаж оформлявся 22.11.2011 року в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО».

Вважає, що за вказаних обставин, згідно
ст. 57 СК України, квартира АДРЕСА_1 та
автомобіль HYUNDAI ELANTRA д. н. НОМЕР_1 є її
особистою приватною власністю,
оскільки набуті хоч і під час шлюбу, але
за кошти, які належали їй особисто.

Крім того, ОСОБА_1, який при поданні
позову про розірвання шлюбу між ними в
січні 2012 року вказував, що у нього
маленька заробітна плата і він не в
змозі задовольнити потреби сім'ї,
13.07.2011 року оформив договір депозиту №
SAMDN3994 в розмірі 76642 грн. у
відділенні № 85 ХГРК «Приватбанк»,
приховавши від неї вказані кошти, які,
згідно приписів ст. 60 СК України,
належать їм на праві спільної сумісної
власності.

В судовому засіданні позивач за
основним позовом ОСОБА_1 та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, проти задоволення
зустрічного позову заперечували.

При цьому ОСОБА_1 пояснив, що рішення
щодо придбання квартири було сумісно
прийняте у 2005 році на той час з
дружиною - ОСОБА_3 Що стосується
внесення платежів за квартиру - в
квитанціях чітко зазначено платника, а
саме - ОСОБА_1 Дійсно під час шлюбу,
16.04.2008 року нами придбаний новий
автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. НОМЕР_1
вартістю 96 000 гривен, зареєстрований на
ім'я ОСОБА_1 У зв'язку з тим, що у
оперативного співробітника дійсно
мала заробітна плата, то 22.11.2011 року він
був вимушений продати автомобіль.
Автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. НОМЕР_1 був
придбаний у шлюбі. 22 листопада 2011 року,
ОСОБА_1, через Товариство з обмеженою
відповідальністю «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО»
продав автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н.
НОМЕР_1, однак грошеві кошти витратив в
інтересах сім'ї .

Договір купівлі - продажу автомобіля
НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. НОМЕР_1 було укладено 22
листопада 2011 року, тобто за рік до
розлучення, а тому ОСОБА_1 діяв за
згодою відповідачки, і діяв в інтересах
сім'ї, а не всупереч інтересам сім'ї, що
підтверджується у тому числі й
обізнаністю ОСОБА_3 щодо місця,
вартості, способу продажу автомобілю.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_3
та її представник проти задоволення
основного позову заперечували у
повному обсязі та підтримали зустрічні
позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому пояснили, що 2005 році ОСОБА_3
вирішила придбати квартиру, у зв'язку з
чим 22.06.2005 року з ВАТ «Трест Житлобуд-1»
був укладений договір № 06/22-12 пайової
участі в будівництві житлового
будинку, підписаний відповідачем
ОСОБА_1 На виконання п. 2.4 вказаного
договору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснені
платежі всього - 176 901,50 грн. Вказані
платежі були здійснені за рахунок
особистих коштів ОСОБА_3, які вона брала
в борг у своїх батьків, що підтверджено
відповідними розписками. Ці кошти
передавались її батьками в борг
особисто, відповідач ОСОБА_1 згоди на їх
отримання та на участь у їх поверненні
не надавав. 20.02.2007 року квартира була
передана ОСОБА_3 за актом
приймання-передачі житла.

16.04.2008 року вони придбаний новий
автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. НОМЕР_1
вартістю 96 000 гривен, зареєстрований на
ім'я ОСОБА_1 Оплата вартості автомобіля
також здійснювалась за рахунок
особистих коштів ОСОБА_3, які брала в
борг у своїх батьків,а в листопаді 2011
року ОСОБА_1 без її відома та згоди,
всупереч інтересам сім'ї, продав
вказаний автомобіль, кошти від його
продажу приховав та потім використав
на власні потреби. Крім того відповідач
за первісним позовом вказала, що
13.07.2011року ОСОБА_1 оформив договір
депозиту №SAMDN3994 в розмірі 76 642 грн.
у відділенні №85 ХГРК «Приватбанка».

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що основний
позов підлягає задоволенню, а
зустрічний позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

На підставі ст.60 СК України майно ,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності, незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини(
навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку( доходу).
Вважається , що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності.

На підставі ч 1 ст.61 СК України об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
25.09.2004 р., що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб, виданого 25 вересня
2004 року Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції, актовий запис № 357.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 листопада 2012 року
зазначений шлюбу було розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу проживає з матір'ю
ОСОБА_3

Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.
„Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК) відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Під час шлюбу, 22.06.2005 року між ОСОБА_1 та
ВАТ «Трест Житлобуд-1» був укладений
договір № 06/22-12 пайової участі в
будівництві житлового будинку. На
виконання п. 2.4 вказаного договору
здійснені платежі: 18.10.2005 р. - 31500,00 грн.;
24.10.2005 р. - 20000,00 грн.; 31.11.2005 р. - 8000,00 грн.;
10.05.2006 р. - 15500,00 грн.; 15.05.2006 р. - 15200,00 грн.;
06.06.2006 р. - 26500,00 грн.; 30.06.2006 р. - 10000,00 грн.;
05.07.2006 р. - 4500,00 грн.; 14.07.2006 р. - 15000,00 грн.;
21.07.2006 р. - 5000,00 грн.; 31.08.2006 р. - 14900,00 грн.;
14.09.2006 р. - 10801,50 грн., а всього - 176901,50 грн.

14.11.2006 року була укладена додаткова
угода № 1до № 06/22-12 від 22.06.2005 року, за
якою цей договір був розірваний,
грошові кошти в сумі 176901,50 грн.
зараховані в оплату за договором №
77987/11 від 18.10.2006 року пайової участі в
будівництві житлового будинку,
укладеного ОСОБА_3 з ВАТ «Трест
Житлобуд-1». 20.02.2007 року квартира була
передана ОСОБА_3 за актом
приймання-передачі житла, а 31.05.2007 року
Дзержинською районною радою м. Харкова
було видане свідоцтво про право
власності на вказану квартиру на її
ім'я.

Допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які є
батьками відповідачки ОСОБА_3 пояснили,
що спірна квартира була придбана за їх
кошти, які вони разом відкладали, та
була зареєстрована на доньку ОСОБА_3
Крім того, свідки вказали, що
автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA також був
придбаний за їх рахунок. Вони продали
автомобіль Опель, додали кошти та
купили зазначений автомобіль.

Допитаний свідок ОСОБА_9, яка є
подругою ОСОБА_3, пояснила , що сторони
спочатку мешкали у матері позивача
ОСОБА_1, зі слів ОСОБА_3 вона знала, що
ОСОБА_3 зверталась за допомогою у
придбанні квартири до своїх батьків, що
стосується автомобіля, то грошей у
сторін на його придбання не було,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також допомагали
грошима у придбанні автомобіля.

Допитаний свідок ОСОБА_10, яка
приходиться подругою ОСОБА_7 та ОСОБА_8
вказала, що вона чула що гроші на
квартиру ОСОБА_3 позичала у своїх
батьків, автомобіль також покупався за
гроші ОСОБА_7 та був оформлений на
ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснив, що він є другом сім'ї
відповідачки ОСОБА_3 , що він не один
раз позичав батькові відповідачки
гроші для придбання квартири та
автомобіля Опеля Вектра, який потім
продали та купили ОСОБА_3 за ці гроші
автомобіль НYUNDАІ.

Твердження ОСОБА_3 про те, що платежі за
квартиру загальною сумою 176901,50 грн.
здійснені за рахунок її особистих
коштів, які вона брала в борг у своїх
батьків на підтвердження цього надала
суду розписки, суд не приймає, оскільки
суд не вважає їх об'єктивними.

Посилання ОСОБА_3 на зазначені
розписки, як на доказ, що всі кошти які
сплачені за спірну квартиру та
автомобіль є її особисті кошти, суд
оцінює критично, оскільки згідно з ч. 3
ст. 61 СК України, де закріплено що, якщо
одним із подружжя був укладений
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, які були одержані за цим
договором, є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України,
договір, який був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого, якщо майно,
одержане за даним договором,
використане в інтересах сім'ї.

Поєднання вказаних підстав надає
можливості розглядати другого з
подружжя як зобов'язану особу,
незважаючи на те, що така особа не брала
особисто участі в укладенні договору. З
цього випливає, що закон при вирішенні
цього питання закріплює не
суб'єктивний, а об'єктивний підхід,
оскільки не пов'язує виникнення
обов'язку другого з подружжя з фактом
надання ним згоди на укладення
правочину. Навіть якщо другий з
подружжя не знав про укладення
договору він вважатиметься
зобов'язаною особою, якщо об'єктивно
цей договір було укладено в інтересах
сім'ї та одержане майно було
використано в інтересах сім'ї.

З наведених норм законодавства
простежується, що спільною сумісною
власністю подружжя є майно або грошові
кошти, які хоча і були придбані одним з
подружжя, але при цьому були
використані в інтересах сім'ї.

І тому, всі розписки надані
відповідачкою за основним позовом, це
виникнення зобов'язальних, а не речових
правовідносин за участю одного з
подружжя. Той з подружжя, хто укладає
договір позики, не розпоряджається
майном, а бере на себе обов'язок щодо
повернення предмета позики.

Крім того, будь-яких доказів того, що
саме ті кошти, про які йде мова в
розписках були сплачені при купівлі
квартири та автомобіля суду не надано.

Також, суд критично ставиться до
пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
ОСОБА_10 ОСОБА_11 зі сторони
відповідачки за первісним позовом, які
є її батьками та їх знайомими, оскільки
вони зацікавлені в результаті
розгляду судового спору між сторонами
і не є належним доказом в розуміння
ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що ОСОБА_3 всупереч ст. 60 ЦПК України, не
довела ті обставини, що спірна квартира
була придбана за рахунок її особистих
коштів, у зв'язку з чим суд відмовляє у
задоволенні її позову в частині
визнання за нею права власності на
спірну квартиру.

Суд приходить до висновку, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана у період шлюбу, а
тому є спільною сумісною власністю, і
тому відповідно до вимог ч. 1 ст.70 СК
України підлягає поділу в рівних
частинах, таким чином первісний позови
ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Крім того суд вважає, що підлягають
частковому задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_3 за зустрічним позовом в частині
стягнення з ОСОБА_1 вартості автомобіля
НYUNDАІ ЕLАNTRA, державний номер НОМЕР_1,
оскільки зазначений автомобіль був
також придбаний сторонами у період
шлюбу і є спільною сумісною власністю
подружжя.

Згідно наданої ОСОБА_3 копії
довідки-рахунку ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС
АВТО» від 22.11.2011 року - автомобіль HYUNDAI
ELANTRA, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3
вартістю 72448,56 грн. був придбаний
ОСОБА_12

Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України№11 від 21.12.2007
року « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» -« Поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-752 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду
справи….»

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 визнав, що згідно вказаної
довідки-рахунку він продав автомобіль
ОСОБА_12 за вказаною ціною, таким чином
суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 підлягає стягненю ? частина
вартості автомобіля, що складає 36 224
грн.

Не приймаються до уваги посилання
ОСОБА_1 на те, що зазначений автомобіль
він був вимушений продати, а грошеві
кошти витратив в інтересах сім'ї,
оскільки будь-яких доказів на
підтвердження цього суду не надав.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
про стягнення з ОСОБА_1 ? частину вкладу
за депозитом № SAMDN3994 від 13.07.2011
року в розмірі 36821,03 грн., то вони не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

В ході судового розгляду було
встановлено, що сторони фактично
припинили шлюбні відносини з травня 2011
року, про що вони не заперечували. Крім
того зазначений факт також встановлено
в рішенні Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 листопада 2012 року, де
зазначено, що з травня 2011 року сторони
шлюбні відносини фактично припинені ,
тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
даний факт не підлягає доказуванню.

В пункті 30 Постанови №11 Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007р. з наступними
змінами і доповненнями вказано, якщо
під час окремого проживання подружжя
після фактичного припинення шлюбних
відносин спільне майно членами не
придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст.57
СК України може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте кожним з них за цей період
та за вказаних обставин і провести
поділ тільки того майна, що було їхньою
спільною власністю до настання таких
обставин.

Оскільки договір депозиту № SAMDN3994
був укладений 13.07.2011 року, тобто вже
після того, як сторони припинили шлюбні
відносини та не вели спільне
господарство, хоча і перебували в
зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що
зазначене майно не відноситься до
спільної сумісної власності подружжя
та не може бути поділено між сторонами
відповідно до засади рівності часток
подружжя, що відповідає вимогам ч. 6 ст.
57 СК України.

Оскільки судові витрати, провадиться
відповідно до пропорційності
задоволених вимог, суд дійшов до
висновку про те, що відповідно до ст. 88
ЦПК України судові витрати, понесені
сторонами, не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 57, 60, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, 88,
130, 174, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя - задовольнити:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права власності та стягнення
коштів - задовольнити частково:

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 36224
(тридцять шість тисяч двісті двадцять
чотири) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через
Дзержинський районний суд міста
Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ: