інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/1240/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 47
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 19 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області, треті особи:
Реєстраційна служба Сумського
міського управління юстиції, Сумська
міська рада, Виконавчий комітет
Сумської міської ради про скасування
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку, -

в с т
а н о в и л а:

ОСОБА_5, та ОСОБА_6 звернулися до суду з
позовом, який мотивують тим, що вони є
власниками домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
користувачами земельної ділянки за
цією ж адресою. Влітку 2013 року їм стало
відомо про те, що ОСОБА_3 у 1999 році
отримала Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0792 га за адресою
АДРЕСА_2. Але межі земельних ділянок за
адресою АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 не
відповідають фактичному користуванню
між землевласниками та
землекористувачами, яке зафіксовано у
планах КП «Сумське міське БТІ».
Зазначають, що конфігурація земельної
ділянки, яка знаходиться в їх
користуванні, має випуклу форму в бік
ділянки АДРЕСА_2. В той же час, земельна
ділянка відповідачки, що зазначена в
плані зовнішніх меж земельної ділянки
в Державному акті на право приватної
власності на земельну ділянку, має
прямокутну форму. Окрім цього, на
частині земельної ділянки, яка
відповідно до оспорюваного Державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку нібито має належати
ОСОБА_3, знаходиться частина належних
їм будівель: сарай та частина погребу.
Рішення Сумської міської ради від
28.04.1999 року в частині внесення уточнень
в площі земельних ділянок АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3 і видачі державних актів на
право приватної власності на зазначені
земельні ділянки, на підставі якого
відповідачці видано державний акт на
право приватної власності на землю,
скасовано рішенням Зарічного
районного суду міста Суми від 27 березня
2007 року. Тому просять визнати недійсним
Державний акт на право приватної
власності на землю ІІ-СМ № 022526 від 16
вересня 1999 року зареєстрований у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №13776 на
земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_2, та скасувати запис щодо його
реєстрації.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 19 травня 2014 року позов ОСОБА_5,
ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю
ІІ-СМ № 022526 від 16 вересня 1999 року,
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 13776 виданий
ОСОБА_3, та скасовано запис щодо його
реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
витрати, понесені по сплаті судового
збору в сумі 229 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 229
грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Вважає, що позивачами
пропущено строк позовної давності.
Крім того ними не надано належних
доказів, що посвідчують їх право
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.02.1978 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками 6/10
частини будинку з господарськими
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та користувачами земельної
ділянки за цією ж адресою, площею 784 кв.
м (а. с. 13).

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради народних
депутатів № 136 від 17.03.96 року ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,07 га для будівництва та
обслуговування житлових будинків і
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_2 (а. с. 160).

Рішенням УІІ сесії ХХІІІ скликання
Сумської міської ради від 28 квітня 1999
року внесено уточнення в площу
земельної ділянки, переданої у
приватну власність ОСОБА_3, які
виявлені при проведенні робіт по
складанню державних актів на право
приватної власності на землю та на
підставі цього рішення ОСОБА_3 16
вересня 1999 року видано Державний акт
про право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,0792 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2. (а. с.16;
162-163). Зазначена земельна ділянка,
передана у власність ОСОБА_3, є суміжною
з земельною ділянкою, яка знаходиться в
користуванні позивачів.

Рішенням Зарічного районного суду
міста Суми від 27.03.2007 року по справі №
2-96/07 за позовом прокурора Зарічного
району м. Суми в інтересах ОСОБА_9,
ОСОБА_3 до Сумської міської ради про
скасування окремих положень рішення
Сумської міської ради, яке набрало
законної сили, скасовано рішення
Сумської міської ради від 28.04.1999 року в
частині внесення уточнень в площі
земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 і
видачі державних актів на право
приватної власності на вказані
земельні ділянки.

Зазначеним рішенням суду встановлено,
що межі земельних ділянок за адресою м.
Суми, вул. Федько будинок АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 не відповідають фактичному
користуванню між землевласниками і
землекористувачами цих земельних
ділянок, зазначеному в планах КП
«Сумське МБТІ». Конфігурація земельної
ділянки АДРЕСА_1 має випуклу форму в бік
ділянки АДРЕСА_2. В той же час,
конфігурація земельної ділянки
АДРЕСА_2, що зазначена в плані зовнішніх
меж земельної ділянки в Державному
акті на право приватної власності на
земельну ділянку має прямокутну форму.
При передачі у власність ОСОБА_3
земельної ділянки не були належним
чином встановлені її межі у натурі (на
місцевості). Площа та конфігурація
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
зазначена в державному акті не
відповідає площі та конфігурації цієї
земельної ділянки, яка знаходиться у
фактичному користуванні ОСОБА_3 (а. с.
11-12).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням
суду скасовано рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
якого було видано Державний акт про
право приватної власності на землю
ОСОБА_3, при передачі їй у власність
земельної ділянки її межі не були
встановлені в натурі. Крім того
конфігурація земельної ділянки, яка
зазначена в державному акті на право
приватної власності на землю не
відповідає фактичному користуванню
суміжними земельними ділянки за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.02.1978 року
позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками
6/10 частини будинку з господарськими
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Вказану частину домоволодіння
вони успадкували після смерті своєї
матері ОСОБА_10, яка отримала її у
власність також в порядку спадкування
після смерті своєї матері ОСОБА_11. На
час, коли вказане домоволодіння
належало ОСОБА_11, воно мало адресу:
АДРЕСА_4. В подальшому адреса була
змінена рішенням органу місцевого
самоврядування на АДРЕСА_1.

Позивачі в установленому порядку
зареєстрували право власності на
належну їм частину будинку з
господарськими будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстраційним написом
Сумського ООБТІ на свідоцтві про право
на спадщину (а. с. 155).

На підставі рішення виконавчого
комітету Сумської міської Ради від 24
березня 1954 року за ОСОБА_11 була
зареєстрована, передана їй в
користування земельна ділянка площею
783,6 кв.м за місцем розташування
належного їй домоволодіння по АДРЕСА_4
(на даний час АДРЕСА_1) (а. с. 157 оборот; 158)

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Земельного
кодексу УРСР 1970 року, який діяв на час
набуття ОСОБА_5, ОСОБА_6 права власності
на будинок з господарськими будівлями
по АДРЕСА_1, при переході права
власності на будівлю переходить також
і право користування земельною
ділянкою або її частиною.

Пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР
«Про порядок введення в дію Земельного
кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року
передбачав, що громадяни, які мають в
користуванні земельні ділянки, надані
їм до введення в дію цього Кодексу,
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

Пункт 6 Перехідних положень Земельного
кодексу України 2001 року з урахуванням
Рішення Конституційного Суду України
№ 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року також
передбачає збереження права
користування земельними ділянками, які
на час введення в дію цього Кодексу
громадяни та юридичні особи мали в
постійному користуванні.

Таким чином при переході права
власності на будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування, до позивачів перейшло і
право користування земельною ділянкою,
яка була надана в користування
попередньому власнику будинку.

З викопіровок плану будівельного
кварталу від 12.02.1953 року, від 03.02.1965 року,
від 26.01.1978 року, від 17.06.1993 року на
присадибну ділянку АДРЕСА_1, якою
користуються позивачі, вбачається, що
загальний розмір земельної ділянки
становить 0,0784 га і вона з 1953 року має
випуклу форму в бік ділянки АДРЕСА_2.
Крім того в цій випуклій частині
земельної ділянки знаходиться сарай
«Г» та частину погрібу «Ж», які
належать позивачам, так як на час
набуття ними права власності на 6/10
частини будинку з господарськими
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування, ці
господарські будівлі вже були
збудовані та внесені до складу
домоволодіння, що підтверджується
даними інвентаризаційної справи на
будинок (а. с. 157; 167-170).

Згідно викопіровок плану присадибної
ділянки АДРЕСА_2 від 12.02.1952 року; від
22.09.1987 року загальний розмір земельної
ділянки становить 0,0675 га, а згідно
викопіровки плану цієї присадибної
ділянки від 18.11.1999 року загальний
розмір земельної ділянки становить0,0686
га та з 1952 року вона має вогнуту форму з
боку земельної ділянки АДРЕСА_1 (а. с.
164-166).

В той же час конфігурація та площа
земельної ділянки АДРЕСА_2, що
зазначена на плані зовнішніх меж
земельної ділянки в Державному акті на
право приватної власності на земельну
ділянку має прямокутну форму, що не
відповідає конфігурації меж по
фактичному користуванню між
землевласниками та землекористувачами
земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
та свідчить про те, що на підставі
зазначеного Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_3 до цього часу належить
на праві власності частина земельної
ділянки, яка знаходиться у
користуванні позивачів та на якій
розташована частина належних їм
господарських будівель.

Вказана обставина, яка свідчить про
порушення прав позивачів як суміжних
землекористувачів та власників
будинку, також була встановлена
рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 27.03.2007 року по справі № 2-96/07 за
позовом прокурора Зарічного району м.
Суми в інтересах ОСОБА_9, ОСОБА_3 до
Сумської міської ради про скасування
окремих положень рішення Сумської
міської ради, яким скасовано рішення
Сумської міської ради від 28.04.1999 року в
частині внесення уточнень в площі
земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 і
видачі державних актів на право
приватної власності на вказані
земельні ділянки.

Позивачі участі в розгляді вказаної
справи не приймали та дізналися про
нього влітку 2013 року з акту комісії
Сумської міської ради, складеного за
результатами розгляду звернення
ОСОБА_12, який було надіслано ОСОБА_5 на
її запит управлінням містобудування та
земельних відносин Сумської міської
ради (а. с. 9-10).

Виходячи з зазначених обставин,
колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
позивачами пропущено строк звернення
до суду з даним позовом. Посилання
представника ОСОБА_3 в обгрунтування
цих доводів на ту обставину, що ОСОБА_5
брала участь як відповідач в цивільній
справі № 2-106/2007 за позовом ОСОБА_3 до
Сумської міської ради, виконавчого
комітету Сумської міської ради, ОСОБА_9,
ОСОБА_14, ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні власністю, відновлення
меж земельних ділянок, визнання
частково незаконним рішення виконкому
Сумської міської ради та державного
акту на землю та з матеріалів цієї
справи їй було відомо про видачу ОСОБА_3
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку, колегія
суддів не може взяти до уваги, так як
про незаконність рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
якого було видано ОСОБА_3 Державний акт
про право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,0792 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2,
позивачі дізналися з акту комісії
Сумської міської ради, який було
надіслано ОСОБА_5 на її запит
управлінням містобудування та
земельних відносин Сумської міської
ради влітку 2013 року. Крім того позивач
ОСОБА_6 участі в зазначеній цивільній
справі № 2-106/2007 не брав.

Частиною першою статті 116 ЗК України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (1990 року),
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, передача земельних
ділянок у колективну та приватну
власність провадиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки. Передача
у власність земельної ділянки, що була
раніше надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки для: ведення
селянського (фермерського)
господарства у розмірі згідно з
статтею 52 цього Кодексу; ведення
особистого підсобного господарства у
розмірі згідно з статтею 56 цього
Кодексу; будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель (присадибна ділянка),
садівництва, дачного і гаражного
будівництва у розмірах згідно із
статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Передача у власність громадян
земельних ділянок, що перебувають у
власності або користуванні інших
громадян чи юридичних осіб,
провадиться місцевими Радами народних
депутатів після вилучення (викупу) їх у
порядку, встановленому статтями 31 і 32
цього Кодексу.

Отже, указаними положеннями земельного
законодавства визначено правові
підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності. Такими
підставами є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Згідно з положеннями ст. ст. 22, 23 ЗК
України (1990 року), який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.
Право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

В зв'язку з тим, що рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 27.03.2007 року
визнано незаконним та скасовано
рішення Сумської міської ради від
28.04.1999 року в частині внесення уточнень
в площу земельної ділянки АДРЕСА_2 і
видачі державного акту на право
приватної власності на цю земельну
ділянку ОСОБА_3, відсутня правова
підстава для набуття нею права
власності на земельну ділянку такої
площі (0,0792 га) та конфігурації, яка
зазначена в державному акті на право
приватної власності на цю земельну
ділянку.

Враховуючи зазначену обставину, а
також те, що Державним актом на право
приватної власності на землю, виданим
ОСОБА_3, порушуються права позивачів як
суміжних землекористувачів та
власників сусіднього будинку, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про наявність
правових підстав для визнання
недійсним зазначеного Державного акта
на право приватної власності на землю.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування
постановленого рішення. Рішення суду є
законним і обґрунтованим, відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районнного суду м.
Суми від 19 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді