Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/5750/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

за участі секретаря судового

засідання Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 1» Житомирської міської ради на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 25 серпня 2014 року у справі
за позовом Комунального підприємства
«Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 1» Житомирської міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
боргу,

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2014 року Комунальне
підприємство «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 1» Житомирської міської ради (далі -
Підприємство) звернулося до суду з
позовом, в якому просило ухвалити
рішення про стягнення з відповідачів у
солідарному порядку заборгованості за
надані ним житлово-комунальні послуги
у сумі 1767 грн. 70 коп. за період з січня 2003
року по грудень 2012 року. На
обґрунтування позову зазначало, що
ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 в м.
Житомирі. Спільно з ним у вказаній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_3 (дружина наймача) та ОСОБА_4 (син
наймача). Із січня 2003 року відповідачі
або не сплачували за надані
Підприємством послуги, або сплачували
їх у меншому розмірі, що призвело до
виникнення заборгованості.

Рішенням Богунського райсуду м.
Житомира від 25.08.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
Підприємство, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, зокрема ст. ст. 256,
257, 264 ЦК України, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що наймачем
квартири № АДРЕСА_1 в м. Житомирі є
ОСОБА_2 (а.с.9). Спільно з ним у вказаній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_3 (дружина наймача) та ОСОБА_4 (син
наймача). Із січня 2003 року відповідачі
або не сплачують за надані
Підприємством компослуги, або
сплачували у меншому розмірі, що
призвело до виникнення заборгованості
у розмірі 1767 грн. 70 коп..

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що Підприємством
пропущено строк позовної давності за
період з січня 2003 року до квітня 2011
року, а починаючи з 15 квітня 2011 року
відповідачі сплачували за
житлово-комунальні послуги регулярно,
а тому борг відсутній.

Проте, такий висновок суду є
помилковим.

Так, відповідно до положень ст. 256
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК). Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Із матеріалів справи, а саме
розрахунку суми боргу (а.с.11-13)
вбачається, що відповідачами у
листопаді 2005 року при нарахуванні за
житлово-комунальні послуги 22 грн. 84 коп.
сплачено 227 грн. 31 коп. У січні - квітні
2011 року при нарахуванні, відповідно,
183.38грн., 158.47 грн., 140.48 грн. та 139.78 грн.
фактично сплачено, відповідно 500 грн.,
183.38 грн., 158.47 грн. та 140.48 грн. Зі змісту
бухгалтерської довідки Підприємства №
18/2 від 23.10.2014 року (витребуваної
апеляційним судом) убачається, що
фактично сплачені боржниками суми за
вище вказаний період були зараховані
Підприємством частково, 22.84 грн., 183.38
грн., 158.47 грн., 140.48 грн. та 139.78 грн. як
оплата за листопад 2005 року та січень -
квітень 2011 року відповідно, та на
погашення заборгованості за
попередній період.

Отже, сплата відповідачами вище
зазначених платежів, призвела до
переривання перебігу позовної
давності, згідно з положеннями ч. ч. 1 та
3 ст. 264 ЦК України, а тому, у суду першої
інстанції не було підстав застосування
положень ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України.

Обов'язок споживача оплачувати
житло-комунальні послуги, включаючи
плату за користування житлом,
встановлений ст. 66 ЖК України, п. 5 ст. 20
Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" та
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків та гуртожитків,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572 (зі змінами та доповненнями).

Колегією суддів визнаються
необґрунтованими пояснення ОСОБА_2 про
те, що 227.31 грн. та 500 грн. були сплачені
ним на прохання старшого будинку для
проведення ремонтних робіт, оскільки
такі пояснення об'єктивно
спростовуються даними платіжних
доручень про оплату ОСОБА_2 саме
комунальних послуг (а не ремонтних
робіт) на рахунок, визначений для таких
цілей Підприємством.

Необґрунтованими є заперечення
ОСОБА_2 проти позову в частині
недоведеності позивачем розміру
нарахувань та не надання з боку
позивача комунальних послуг, так як
вказані заперечення спростовуються
наданими підприємством письмовими
доказами, зокрема рішеннями
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради та актами виконаних робіт.
Натомість відповідачами не надано суду
будь-яких, окрім пояснень ОСОБА_2,
доказів на підтвердження своїх
заперечень.

За таких обставин, коли суд при
ухваленні рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням, в порядку ст. 309 ЦПК України,
нового рішення про задоволення позову.

Із відповідачів підлягають
стягненню на користь Підприємства
понесені судові витрати, включаючи
судовий збір, сплачений за подання
апеляційної скарги (ст. 88 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 1» Житомирської міської ради
задовольнити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 25 серпня 2014 року
скасувати, ухваливши нове про
задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
(реєстраційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4
(реєстраційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3
на користь Комунального підприємства
«Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 1» Житомирської міської ради 1767 (одну
тисячу сімсот шістдесят сім) грн. 70 коп.
заборгованості за надані комунальні
послуги.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний
номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (реєстраційний
номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 1» Житомирської міської
ради по 175 грн. 17 коп. з кожного
сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді