АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Плахотнюк К.Г.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 02 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Анкор
Персонал Україна», третя особа: ОСОБА_3
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в квітні 2014 року.

Зазначав, що 03.06.2013 між сторонами був
укладений строковий трудовий договір.
В той же день, наказом № 387/1-к року був
прийнятий на посаду фахівця з питань
регіонального розвитку підвідділу з
обслуговування корпоративних клієнтів
департаменту надання послуг з
кадрового аутсорсингу в ТОВ «Анкор
Персонал Україна». У зв'язку з
недотриманням відповідачем взятих на
себе зобов'язань за укладеним
договором, а саме п.3.2.2. згідно з яким
роботодавець був зобов'язаний
повідомити позивача про об'єм робіт,
який був вказаний в заявці №1 від 31.05.2013
року на надання послуг за договором №
170/2013 від 31.05.2013 року, об'єм робіт
вказаний у заявці №1 не був доведений
до нього, що є порушення з боку
відповідача, а саме ст. 31 КЗпП України.

Зважаючи на викладене позивач просив
суд поновити його на посаді фахівця з
питань регіонального розвитку у
підвідділ з обслуговування
корпоративних клієнтів департамент
надання послуг з кадрового аутсорсингу
в ТОВ «Анкор Персонал Україна»,
стягнути з відповідача на свою користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 11.03.2014 року по день поновлення
його на роботі, а також моральну шкоду у
розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 02 липня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона забов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що
03.06.2013 року між ТОВ «Анкор Персонал
Україна» та ОСОБА_1 був укладений
строковий трудовий договір, відповідно
до якого працедавець надає
працівникові роботу за даною угодою,
направляючи його до клієнта де він бере
участь в обслуговуванні вказаної
компанії. Об'єм робіт для виконання
якого наймається працівник вказується
в заявці №1 від 31.05.2013 року на надання
послуг до договору № 170/2013 від 31.05.2013
року.

Наказом керівника департаменту
надання послуг з кадрового аутсорсингу
ТОВ «АНКОР Персонал Україна» від
03.06.2013 року №387/1-4к позивача прийнято на
роботу на посаду фахівця з питань
регіонального розвитку у підвідділ з
обслуговування корпоративних клієнтів
департамент надання послуг з кадрового
аутсорсингу на умовах строкового
трудового договору з 03.06.2013 року, на
термін виконання певних робіт на
підставі Заявки, з посадовим окладом
згідно штатного розпису.

Судом також встановлено, що 31.05.2013 року
між ТОВ «АНКОР Персонал Україна» та
Асеіtes Borges Pont був укладений договір
платного надання послуг №170/2013, за
умовами якого Асеіtes Borges Pont доручає, а
Анкор зобов'язався надати клієнтові
послуги з надання персоналу, необхідні
клієнтові у зв'язку зі здійсненням його
діяльності.

Пуктами 1.2.,1.2.,6.1.,7.1. укладеного договору
встановлено, що: враховуючи
комплексний характер послуг і
необхідність їх надання по місцю
знаходження Клієнта, Анкор надає
клієнтові послуги шляхом напряму до
нього своїх працівників або осіб, що
залучені до роботи по
цивільно-правових договорах, мають
необхідну кваліфікацію для виконання
відповідних робіт по обслуговуванню
Клієнта (далі виконавці); вид послуг, їх
об»єм і строк їх надання визначається
Клієнтом в письмовій заявці на надання
послуг. У разі, коли клієнт не може
точно визначити період, протягом якого
йому необхідні відповідні послуги, він
зобов»язаний вказати обставини з
настанням яких буде пов»язано
закінчення періоду обслуговування . З
моменту настання таких обставин Клієнт
повинен направити в Анкор письмове
повідомлення про відмову від надання
послуг не менше ніж за 2 тижні до дня
припинення надання послуг; у випадку
коли Клієнт повністю або частково
відмовляється від послуг АНКОРа,
передбачених відповідною Заявкою до
договору, що тягне дострокове
відкликання всіх або окремих
виконавців направлених до Клієнта, він
зобов»язаний письмово повідомити
АНКОР про таку відмову не менше ніж за 14
календарних днів до дня припинення
надання послуг та сплатити вартість
відповідних послуг за той же час;
договір вступає в дію 31 травня 2013 року і
діє до тих пір, поки одна із сторін не
буде вимагати його припинення.

31.05.2013 року Асеіtes Borges Pont було
направлено до ТОВ «АНКОР Персонал
Україна» заявку на надання послуг №1 до
Договору надання послуг №170/2013 від
31.05.2013 року, відповідно якої клієнтом
було замовлено у АНКОРа послугу
«просування продукції Клієнта на
ввіреній території».

24.02.2014 року Асеіtes Borges Pont було
направлено до ТОВ «АНКОР Персонал
Україна» повідомлення про відмову від
надання послуг за Заявкою на надання
послуг №1 до договору про надання
послуг №170/2013 від 31.05.2013 року,
відповідно до змісту якої Клієнт
проінформував АНКОР про закінчення
проекту «Здійснення заходів, що
сприяють збільшенню продажів
продукції» та повідомило про
припинення послуги «просування
продукції Клієнта на ввіреній
території» з 12.03.2014 року. Зазначено, що
останнім днем дії Заявки на надання
послуг №1 вважати 11 березня 2014 року
(а.с.44).

26.02.2014 року керівником департаменту
надання послуг з кадрового аутсорсингу
ТОВ «АНКОР Персонал Україна» видано
наказ №69-к про звільнення ОСОБА_1,
фахівця з питань регіонального
розвитку підвідділу з обслуговування
корпоративних клієнтів, департамент
надання послуг з кадрового
аутсорсингу, 11.03.2014 року у зв»язку з
закінченням терміну дії трудового
договору, за п. 2 ст. 36 КЗпП України

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновків
що припинення трудових відносин з
ОСОБА_1 відповідач здійснив з
дотриманням вимог укладеного
трудового договору та законодавства в
цілому, а тому підстав для задоволення
позовних вимог щодо поновлення на
роботі та виплати заробітної плати за
час вимушеного прогулу не вбачається.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції вважає
його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.2, 3ст. 23 КЗпП України
трудовий договір може бути таким що
укладається на невизначений строк,
встановлений за погодженням сторін та
таким, що укладається на час виконання
певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що укладення
строкового трудового договору між ТОВ
«Анкор Персонал Україна» та ОСОБА_1
03.06.2013 року не суперечить вимогам
чинного трудового законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки строк
трудового договору закінчився 11.03.2014
року на підставі повідомлення про
відмову від надання послуг від 24.02.2014
року (до заявки №1 від 31.05.2013 року на
надання послуг до договору № 170/2013 від
31.05.2013 року) згідно п. 1.2 строкового
трудового договору, у зв'язку з чим
позивач був звільнений із займаної
посади, при цьому ні норми трудового
законодавства, ні права позивача
порушені не були. Тому, підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

У зв'язку з тим що позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди є
похідними від позовних вимог про
поновлення на роботі та виплаті
заробітної плати за час вимушеного
прогулу суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку щодо відсутності
підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не був ознайомлений з заявкою
№1 від 31.05.2013 року на надання послуг до
договору № 170/2013 від 31.05.2013 року, а тому
неможливо визначити чи був виконаний
ним обсяг робіт, передбачений
укладеним строковим трудовим
договором, не може бути прийнятий судом
до уваги з огляду на те, що п.8.1
строкового трудового договору
передбачено, що підставою для
припинення даного договору буде
завершення виконання робіт, вказаних в
заявці у випадках коли клієнт
повідомляє про закінчення вказаної в
заявці роботи і припинення надання
послуг продавцем клієнтові відповідно
до договору № 170/2013 від 31.05.2013 року.

Зі змісту даного пункту вбачається що
факт виконання замовлених робіт
визначається клієнтом самостійно, про
що останній повідомляє про закінчення
вказаної в заявці роботи. З умовами
укладеного трудового договору позивач
був ознайомлений, що підтверджується
його підписом в п. 10.2.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Інших доводів, які б спростовували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 02 липня
2014 року

- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: