Справа № 382/2051/14 Головуючий у І
інстанції Кисіль О. А.Провадження №
22-ц/780/7013/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою відділу державної
виконавчої служби Яготинського
районного управління юстиції
Київської області на ухвалу
Яготинського районного суду Київської
області від 23 вересня 2014 року у справі
за поданням відділу державної
виконавчої служби Яготинського
районного управління юстиції
Київської області про тимчасове
обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

Відділ державної виконавчої
служби Яготинського районного
управління юстиції в Київській області
звернувся до суду з поданням про
обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2, в
котрому зазначено, що у Відділі на
виконанні знаходяться виконавче
провадження по примусовому виконанню
судового наказу № 382/1115/14 від 04.06.2013 року
Яготинського районного суду Київської
області про стягнення із ОСОБА_2 на
користь Яготинської філії по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Київоблгаз» заборгованості в сумі
1211,11 гривень. Так як боржником не
вчинено дій спрямованих на виконання
рішення суду, то просили встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон.

Ухвалою Яготинського районного
суду від 23 вересня 2014 року подання ВДВС
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відділу
державної виконавчої служби
Яготинського районного управління
юстиції Київської області ставиться
питання про скасування ухвали суду
першої інстанції з посиланням на її
необґрунтованість та невідповідність
вимогам закону з передачею справи до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу

Згідно ст. 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах кожної
держави. Кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи й
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Відповідно до ст. 13 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України та в»їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в»їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв»язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону
передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон, наявність невиконаних
зобов»язань, але лише до моменту
виконання зобов»язань, або
забезпечення заставою, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов»язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов»язання за рішенням.

Виходячи зі змісту вищенаведених
правових норм, обов»язковою
обставиною, яка підлягала з»ясуванню
судом першої інстанції, є факт умисного
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов»язань та доведення цього факту
заявником в порядку, встановленому ст.
60 ЦПК України.

В силу ст. 377-1 ЦПК України, питання про
тимчасове обмеження боржника-фізичної
особи або керівника боржника-юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця.

Відповідно до ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» держаний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові. Постанова про
відкриття виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

По справі встановлено, що 04 червня 2014
року суддею Яготинського районного
суду видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Київоблгаз» Яготинська філія по
експлуатації газового господарства
заборгованості за послуги з
газопостачання природного газу в сумі
1089,31 грн. та судового збору в сумі 121,80
грн.

З виконавчого провадження №5
відкритого 05 липня 2014 року ВДВС
Яготинського РУЮ видно, що виконавче
провадження відкрито про примусове
виконання судового наказу №382/1115/14-ц
виданого Яготинським районним судом 04
червня 2014 року (вик.пров. а.с.2 зв.).

Матеріали виконавчого провадження
містять лист від 05 липня 2014 року 5321 про
направлення гр.ОСОБА_2 постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 05 липня 2014
року для виконання та до відома,
винесену на підставі Судового наказу
№382/1115/14-ц від 04 червня 2014 року (
вик.пров. а.с.2)..

Будь-які докази, що зазначений лист з
копією постанови судового виконавця
було отримано боржником ОСОБА_2 в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні.

В матеріалах виконавчого провадження є
запити судового виконавця до
відповідних органів та установ,
зокрема, відділу Держкомагенства в
Яготинському районі щодо наявності,
зокрема, у ОСОБА_2 зареєстрованих
земельних ділянок, що належать йому на
праві власності та відповідь на запит
(вик.пров. а.с.12-13) до пенсійного фонду
(вик.пров. а.с.4), до ( вик.пров. а.с.5),
інформаційна довідка з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(вик. пров. а.с.6).

Крім того, постановою старшого
державного виконавця від 05 серпня 2014
року надано доручення начальнику
Яготинського РВГУ МВС України вирішити
питання про примусовий привід ОСОБА_2
до виконавчої служби з посиланням на
те, що боржник неодноразово викликався
державним виконавцем, але ігнорує
виклики. Проте, як встановлено з
матеріалів виконавчого провадження,
дані про те, що державним виконавцем
надсилалися виклики на адресу
боржника, тим більше, «неодноразово»
відсутні, будь-яку інформацію щодо
цього матеріали провадження не
містять.

З рапорту дільничого інспектора від 06
серпня 2014 у ході виконання привода
гр.ОСОБА_2 доставити останнього до
державного виконавця не представилося
можливим При цьому, причини, з яких
неможливо було доставити боржника, в
рапорті не зазначено (а.с.11).

Відмовляючи з задоволенні подання
відділу державної виконавчої служби
Яготинського районного управління
юстиції Київської області про
тимчасове обмеження виїзду за кордон
ОСОБА_2, суд виходив з того, що ВДВС не
надано належних та допустимих доказів
підтвердження щодо отримання
боржником постанови про відкриття
виконавчого провадження, роз'яснення
йому його прав і обов'язків, відповідно
до ст. ст. 11, 12 Закону України "Про
виконавче провадження", а також
відсутні обґрунтування тих обставин та
докази, що боржник ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим наказом, а саме,
погашення заборгованості у сумі 1089,31
грн., а також, що його було повідомлено у
відповідності до вимог чинного
законодавства, про видачу такого
наказу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Так, відповідно до рішення
Європейського суду з прав людини
"Хлюстов проти Росії" від 11 липня 2013
року, суд визнав порушення п.п. 2 та 3 ст. 2
Протоколу № 4 до Конвенції по захисту
прав людини та основоположних свобод, в
зв'язку з необґрунтованим втручанням в
право заявника на виїзд з країни.
Оскільки в якості обґрунтування
обмеження права заявника на виїзд з
країни, служба судових виконань
посилалась на несплату заборгованості
по судовому рішенню добровільно, не
зазначивши ніяких інших причин для
застосування даної міри, не пояснивши,
як обмеження на виїзд може допомогти
меті стягнення заборгованості. З
врахуванням викладеного Європейський
суд дійшов висновку, що національна
влада не виконала своїх обов'язків по
забезпеченню того, що будь-яке
втручання в право особи на виїзд з
країни, виправдано і співрозмірно на
протязі всього терміну його дії у
відповідних обставинах справи.

З огляду на викладене, посилання
апелянта на те, що, державний
виконавець допускає можливості
перетину державного кордону України з
метою уникнення сплатити
заборгованості в сумі 1089,31 грн., на
думку колегії, є голослівною та
ґрунтується на припущеннях.

Ухвала суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону,підстав до її
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 312 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Яготинського
районного управління юстиції
Київської області - відхилити.

Ухвалу Яготинського районного суду
Київської області від 23 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: