22-ц/775/954/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів Супрун
М.Ю., Гусєва В.В.

при секретарі
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 14
травня 2014 року, додаткове рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 28
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Четверта
Маріупольська державна нотаріальна
контора, про визнання відмови від
прийняття спадщини недійсною, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
просив визнати недійсною відмову від
прийняття спадщини від 05 листопада 2010
року, яка відкрилася після смерті його
матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнати недійсним свідоцтво про
прийняття спадщини за законом від 12
лютого 2011 року, виданого на ім'я ОСОБА_4,
на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1 та ?
частину земельної ділянки за цією
адресою.

В обґрунтування посилався на те, що 05
листопада 2010 року ним до нотаріальної
контори була подана заява про відмову
від прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті їх з відповідачем матері -
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спадщина складалася з ? частини жилого
будинку АДРЕСА_1 та ? частини земельної
ділянки на якій розташований будинок.
Він є власником другої частини будинку
та земельної ділянки. Не маючи
відповідної освіти, не знав, що частина,
якою він фактично користується, є
більшою ніж та, що приходиться на його
частку. Відповідач вимагаючи поділу
будинку на підставі висновку експерта
запропонувала варіант, за яким кухня та
коридор, якими він користувався на
протязі тривалого часу, не входять до
його частки. Отже, відмовляючись від
спадщини, він помилявся щодо об'єкту
від якого відмовився. Якби не
відмовився його частка складала би ?
частини будинку.

Другою підставою позивач вказував на
те, що відповідач навмисно ввела його в
оману, вмовивши підписати заяву про
відмову від прийняття спадщини, яку він
не хотів підписувати. Відповідач
вмовила його, запевнивши, що він і
надалі буде користуватися тією
частиною будинку як і раніше.
Відповідач, вимагаючи поділу будинку,
позбавляє його права користування тією
частиною будинку, якою він
користувався ще за життя батьків з 1985
року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 14
травня 2014 року в задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання недійсною
відмови від прийняття спадщини від 05
листопада 2010 року, яка відкрилася після
смерті його матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

Додатковим рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 28 травня 2014 року
доповнено рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 14
травня 2014 року, в задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про прийняття спадщини за
законом, виданого Четвертою
Маріупольською державною нотаріальною
конторою 12 лютого 2011 року на ім'я
ОСОБА_4, на ? частину жилого будинку
АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки
за цією адресою, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_6, заперечення відповідача
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Положеннями ст.ст. 1273, 1274 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого ст. 1270
ЦК України. При цьому відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з підстав,
передбачених ст.ст. 225, 229-231 і 233 ЦК
України.

Підставою позовних вимог щодо визнання
недійсною відмови від прийняття
спадщини ОСОБА_3, як у суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді,
зазначав те, що він помилявся стосовно
об'єкту від якого відмовляється, йому
не було відомо, що частина будинку, якою
він фактично користується, є більшою
ніж та, що приходиться на його частку
(ст.229 ЦК України). Другою підставою
позивач ОСОБА_3 зазначав, що на його
волевиявлення вплинула відповідач
ОСОБА_4, яка обманула його щодо
наслідків укладеного правочину
запевнивши, що він і в подальшому буде
користуватися тією ж частиною будинку (
ст. 230 ЦК України).

Згідно зі статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України
позивач сам визначає зміст позовних
вимог, викладає обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, а суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. Право
визначення підстав і предмета позову
належить виключно позивачу і суд сам за
власною ініціативою їх змінити не може.

Таким чином, за наслідками розгляду
справи, суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягали
застосуванню, повно, всебічно та
обґрунтовано встановив обставини
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам, в наслідок чого ухвалив
законне й обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам ст. ст. 213- 214 ЦПК
України.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
спадкодавець ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді ?
частини будинку АДРЕСА_1 та ? частини
земельної ділянки за цією адресою.

Спадкоємцями за законом є діти
померлої позивач ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_3 05 листопада 2010 року
звернувся до Четвертої Маріупольської
державної нотаріальної контори із
заявою про відмову у прийнятті
спадщини, яка відкрилася після смерті
матері.

12 лютого 2011 року Четвертою
Маріупольською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_4 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом (реєстр №2-369) на ? частину
жилого будинку АДРЕСА_1 та ? частину
земельної ділянки на якій розташований
будинок, після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Інша ? частина будинку АДРЕСА_1 та ?
частина земельної ділянки за цією
адресою належать на праві власності
позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 11 вересня 2006
року, яка відкрилася після смерті
батька ОСОБА_7, померлого 18 лютого 2006
року.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Особа на підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним повинна
довести, що така помилка мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не
має правового значення помилка щодо
одержання користі від вчиненого
правочину. Помилка внаслідок
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання відмови від спадщини
недійсною з підстав, передбачених ст. 229
ЦК України, суд першої інстанції
правильно встановив, що позивач не
помилявся щодо обставин, які мають
суттєве значення, оскільки він
відмовився від спадщини, яка
відкрилася після смерті матері, а саме ?
частини будинку належного їй на праві
власності, будинок в натурі поділений
не був, а спірні коридор і кухня
знаходилися у спільному користуванні
між позивачем та його батьками за
життя.

Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч.1 ст.229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Позивач ОСОБА_3 не надав належних
доказів на підтвердження доводів щодо
наявності умислу в діях відповідача
ОСОБА_4, істотності значення обставин,
щодо яких його було введено в обману та
сам факт обману в розумінні ст. 230 ЦК
України.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволені позову про
визнання відмови від спадщини
недійсною і з підстав, передбачених ст.
230 ЦК України.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення, у
справі не встановлено.

В суді апеляційної інстанції позивач
та його представник на наявність нових
доказів чи обставин, які не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції та могли вплинути на рішення
суду, не посилалися.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення позву, у зв'язку з чим
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 14 травня 2014 року та додаткове
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 28 травня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: