Справа № 361/3970/14 Головуючий у І
інстанції Василишин В. О.Провадження №
22-ц/780/6916/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Суханової Є.М., Мережко
М.В.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 27 жовтня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет застави
в рахунок виконання зобов`язань за
кредитно-заставним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «КБ «ПриватБанк»
звернувся до Броварського
міськрайонного суду Київської області
із позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави в рахунок
виконання зобов'язань за
кредитно-заставним договором,
посилаючись на те, що 01 лютого 2008 року
між сторонами було укладено
кредитно-заставний договір, за яким
відповідачка одержала у кредит 12119,27
доларів США до 30 січня 2015 року. Для
забезпечення належного виконання
зобов`язань у заставу передано
транспортний засіб, який належить
ОСОБА_2 Разом із тим, відповідачка
належним чином не виконувала взяті на
себе зобов`язання за правочином, у
зв`язку із чим утворилася
заборгованість по кредиту в сумі 4203,61
доларів США.

Просив суд, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад
ПАТ «КБ «ПриватБанк» предмет застави -
автомобіль CHERY, модель: А15 AMULET, що
належить на праві власності ОСОБА_2;
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіля CHERY, модель: А15 AMULET, що
належить на праві власності ОСОБА_2;
звернути стягнення на предмет застави:
автомобіль CHERY, модель: А15 AMULET, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншого особою-покупцем.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 жовтня 2014
року, позов ПАТ «КБ «ПриватБанк»
задоволено частково, а саме: звернуто
стягнення на автомобіль марки CHERY,
модель A15 AMULET, який належить ОСОБА_2, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитно-заставним договором від 01
лютого 2008 року, в межах суми боргу в
розмірі 4203,61 доларів США, що
еквівалентно 53007,57 грн. Визначено
спосіб реалізації предмета застави
шляхом продажу на прилюдних торгах під
час процедури виконавчого провадження.
У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подав
апеляційну скаргу в якій посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, ухваленого з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просив змінити
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 жовтня 2014
року, задовольнивши позов у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 лютого 2008 року між ПАТ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитно-заставний договір (а.с. 11-19).

За умовами даного договору ОСОБА_2
одержала кредит у розмірі 12119,27 доларів
США строком користування до 30 січня 2015
року. Кредит було надано для придбання
автомобіля. У заставу за договором було
передано транспортний засіб марки CHERY,
модель A15 AMULET, вартість якого за
домовленістю сторін на дату підписання
договору становить 56620 грн.

10 березня 2014 року ПАТ «КБ «ПриватБанк»
направило ОСОБА_2 письмове
повідомлення про існування у неї
простроченої заборгованості по
кредиту й необхідність погашення цієї
заборгованості. Також повідомлено про
наслідки непогашення заборгованості, в
тому числі й про намір провести
звернення стягнення на предмет застави
(а.с. 9).

Станом на 10 квітня 2014 року
заборгованість позичальника перед
банківською установою становить 4203,62
долари США (а.с. 4-7).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
часткове задоволення позову, а саме в
частині звернення стягнення на предмет
застави в межах вартості невиконаних
грошових зобов'язань, які визначені
позивачем станом на 10 квітня 2014 року.
Суд вважав за необхідне визначити
спосіб реалізації предмета застави
шляхом продажу на прилюдних торгах під
час процедури виконавчого провадження.
Положення, які містяться у правочині,
що укладений між сторонами з питань
реалізації предмета застави
стосуються питань позасудового
вирішення спору.

З такими висновками колегія суддів
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно ст. 21 ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», до
забезпечувальних обтяжень належать
застава рухомого майна згідно з
параграфом 6 глави 49 ЦК України, що
виникає на підставі договору.

Стаття 24 даного закону передбачає, що
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Керуючись ст. 20 ЗУ «Про заставу»,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке
звернено стягнення, провадиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
Законом чи договором.

Відповідно до ст. 54 ЗУ «Про виконавче
провадження», визначає що звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом.

Суд, прийшов до вірного висновку, що
ОСОБА_2 порушила умови
кредитно-заставного договору, що у свою
чергу порушує права ПАТ «КБ
«ПриватБанк», які підлягають до
захисту, шляхом звернення стягнення на
предмет застави в порядку ЗУ «Про
виконавче провадження», а тому суд
вважає що вимоги в частині позову щодо
звернення стягнення на користь ПАТ «КБ
«ПриватБанк» на предмет застави:
транспортний засіб марки CHERY, модель A15
AMULET, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в
рахунок погашення заборгованості за
кредитно-заставним договором від 01
лютого 2008 року підлягають до
задоволення.

Також, суд вірно відмовляє в частині
всіх інших вимог позивача, оскільки
вони суперечать порядку звернення
стягнення на рухоме майно визначених в
ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
правильного висновку про необхідність
задоволення позову частково.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі,
що судом першої інстанції було неповно
з'ясовано та не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
а також є невідповідність висновків
суду обставинам справи, не знайшли
свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: