22-ц/772/2722/2014Головуючий в суді першої
інстанції Дернова В. В.Категорія
27Доповідач Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Матківської М.В., Медвецького
При секретарі : Агеєвій Г.В.,
За участю сторін у справі: представника
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 липня 2014 року,
-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Посилається на те, що відповідно до
укладеного договору №DN3WNN00000018 від
01.08.2008 року ОСОБА_3 19.08.2008 року отримав
кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 34,80 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 17.08.2010 року.
Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості здійснюється за
графіком погашення кредиту та
процентів. Однак, у порушення
зазначених умов договору, відповідач
свої зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим, станом на 08.05.2014 року у
нього виникла заборгованість в розмірі
62 133,81 грн. з яких: 10142,56 грн. -
заборгованість по тілу кредиту,
заборгованість по процентам за
користування кредитом -2231,44 грн.,
заборгованість з комісії за
користування кредитом - 169,61 грн., 46155,26
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(процентна складова) - 2934,94 грн.

Таки чином, банк вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
заборгованість у розмірі 62 133,81 грн. за
кредитним договором № DN3WNN00000018 від
01.08.2008 року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 липня 2014 року
позов ПАТ "Приватбанк" задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ "Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором №DN3WNN00000018 від
01.08.2008 року у розмірі 25 087,22 грн., з яких 10
142,56 грн. - заборгованість за кредитом, 2
231,44 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 169,61 грн. -
комісія, 12543,61 грн. - неустойка. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
"Приватбанк" судовий збір в розмірі 250,87
грн.

В апеляційній скарзі відповідач у
справі - скаржник ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції від 14
липня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк». Зазначив, що рішення суду
вважає незаконним та необґрунтованим
через неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
позивача ПАТ «ПриватБанк» - ОСОБА_4
апеляційну скаргу не визнав та
заперечив проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність на
необґрунтованість. Просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 до суду апеляційної
інстанції не з'явився, хоча
повідомлявся про час і місце розгляду
справи, тому справа розглянута у його
відсутність, оскільки згідно ч. 2 ст. 305
ЦПК України його неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, що з'явився до
суду, дослідивши матеріали справи
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного Кредитного договору №
DN3WNN00000018 від 01.08.2008 року, 19.08.2008 року
відповідач ОСОБА_3 отримав у ПАТ КБ
«Приватбанк» кредит у розмірі 15 000 грн.,
що підтверджується заявою на видачу
готівки, зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 2,9% в
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту і винагороди (комісії) у
розмірі 0,2% на місяць на плановий
залишок по кредиту, строком до 17.08.2010
року включно.

Однак, станом на 08.05.2014 року
заборгованість за кредитом складає:
62133,81 грн., з яких: 10142,56 грн. -
заборгованість по тілу кредиту,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 2231,44 грн.,
заборгованість з комісії за
користування кредитом - 169,61 грн., 46155,26
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(процентна складова) - 2934,94 грн.

Зі змісту Анкети-заяви Позичальника
№DN3WNN00000018 від 01.08.2008 року встановлено,
що Позичальник ОСОБА_3 ознайомлений та
згоден з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам; він розуміє та
погоджується, що Анкета-заява
Позичальника з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
складає між ним та Банком кредитний
договір. Вказані письмові документи
містять усі істотні умови договору про
надання фінансових послуг, передбачені
ст.6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», а тому в силу
положень ст. 638 ЦК України суд першої
інстанції вважав, що даний договір
вважається укладеним.

Крім того, представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у своєму письмовому
запереченні оспорював розмір
заборгованості за кредитним договором,
однак іншого розрахунку, відмінного
від розрахунку банку, до суду надано не
було, а також не було заявлено
клопотання про призначення
судово-економічної експертизи, а тому
місцевим судом було взято до уваги
розрахунок розміру заборгованості,
наданий позивачем.

Також місцевий суд виходив з того, що
згідно п.5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, при порушенні
Позичальником будь-якого із
зобов'язань, Банк має право нарахувати,
а Позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню в розмірі 0, 5% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочки
платежу. Відповідно до п.5.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
при порушенні Позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених Договором
більш ніж на 30 днів, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Позивач просив стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 49 590,20 грн. (46155,26 грн.
- пеня; 500 грн. - штраф (фіксована
частина); 2934,94 грн. - штраф (процентна
складова)).

Однак, у даному випадку місцевим судом
було враховано те, що розмір пені
(неустойки) становить 49 590,20 грн., що
значно перевищує розмір збитків - 12 543,61
грн., з яких: 10142,56 грн. - заборгованість
по тілу кредиту, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
2231,44 грн., заборгованість з комісії за
користування кредитом - 169,61 грн. У
зв'язку з чим, прийшов до висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру неустойки до 12 543,61 грн.,
оскільки представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у своєму письмовому
запереченні клопотав про це.

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи вимоги ст.ст.4, 1055, 526, 530, 536, 625,
546, 549, 551 ЦК України, прийшов до висновку,
що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає
частковому задоволенню.

Разом з тим, місцевим судом також було
встановлено, що у спірних
правовідносинах судом не може бути
застосовано наслідки спливу
трирічного строку позовної давності,
передбаченні ст.267 ЦК України, оскільки
відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (з вказаними Умовами
відповідач ознайомився та погодився,
що підтверджується його підписом на
заяві Позичальника).

Тому, суд першої інстанції враховуючи
вимоги ст.ст. 256, 257, 259, 261 ЦК України, а
також те, що строк на звернення ПАТ КБ
«ПриватБанк» до суду з позовом про
стягнення заборгованості за Кредитним
договором № DN3WNN00000018 від 01.08.2008 року
закінчується лише 17.08.2015 року, а
відповідна позовна заява ПАТ КБ
«ПриватБанк» була подана до суду 20.05.2014
року, прийшов до висновку, що строк
позовної давності позивачем не
пропущено.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки судом першої
інстанції повно з'ясовані фактичні
обставини справи, які мають істотне
значення для справи в межах наданих
сторонами доказів, правильно визначені
правовідносини, що склалися між
сторонами, їх об'єктивний склад, права
та обов'язки сторін, вірно застосовані
норми матеріального права та не
порушені норми процесуального права, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
достатніх підстав для скасування
рішення суду.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, призначених змістом зобов'язання
(неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
параграфом 2 і не випливає із суті
кредитного договору.

Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, стаття 1050 ЦК України
зобов'язує його сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України
цього Кодексу. Також боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Як було встановлено в ході розгляду
справи в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанціях, згідно
укладеного Кредитного договору №
DN3WNN00000018 від 01.08.2008 року, 19.08.2008 року
відповідач ОСОБА_3 отримав у позивача
ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15
000 грн., що підтверджується заявою на
видачу готівки № 108907664 від 19.08.2008 р. зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 2,9% на місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту і
винагороди (комісії) у розмірі 0,2% на
місяць строком до 17.08.2010 року включно.
Однак, в порушення зазначених умов
договору відповідач свої зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав, у зв'язку з чим, станом на
08.05.2014 року у нього утворилась
заборгованість за кредитом, яка
складає 62 133,81 грн., з яких: 10142,56 грн. -
заборгованість по тілу кредиту,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 2231,44 грн.,
заборгованість з комісії за
користування кредитом - 169,61 грн., 46155,26
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(процентна складова) - 2934,94 грн.

Крім того, зі змісту Анкети-заяви
Позичальника №DN3WNN00000018 від 01.08.2008 року
встановлено, що Позичальник ОСОБА_3 був
ознайомлений та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам; він розумів та погодився, що
Анкета-заява Позичальника з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам складає між ним та Банком
кредитний договір, що свідчить про те,
що вказані документи містять усі
істотні умови договору про надання
фінансових послуг, передбачені ст.6
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», а тому в силу
положень ст. 638 ЦК України даний договір
вважається укладеним.

Також було встановлено, що згідно п.5.1
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 0, 5% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні.

Відповідно до п.5.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
при порушенні Позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 60 днів, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Позивач просив стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 49 590,20 грн. (46155,26 грн.
- пеня; 500 грн. - штраф (фіксована
частина); 2934,94 грн. - штраф (процентна
складова)).

Відповідно до положень ч.1 ст. 546 ЦК
України та ст. 549 ЦК України, виконання
зобов'язання забезпечується, зокрема,
неустойкою, яка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою чи іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду про те, що у даному випадку є усі
підстави для зменшення розміру
неустойки до 12543,61 грн., оскільки розмір
пені (неустойки) становить 49590,20 грн., що
значно перевищує розмір збитків - 12543,61
грн., з яких: 10142,56 грн. - заборгованість
по тілу кредиту, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
2231,44 грн., заборгованість з комісії за
користування кредитом - 169,61 грн.

Крім того, представником відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у своєму письмовому
запереченні про це було наголошено.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що

у спірних правовідносинах судом не
може бути застосовано наслідки спливу
трирічного строку позовної давності,
передбаченні ст.267 ЦК України.

Так, п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років. З вказаними Умовами
відповідач ознайомився та погодився,
що підтверджується його підписом на
заяві Позичальника.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін;
договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Разом з тим, ч.1 ст.627 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Тому, колегія суддів вважає, що строк на
звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з
даним позовом закінчується лише 17.08.2015
року, а відповідна позовна заява ПАТ КБ
«ПриватБанк» була подана до суду 20.05.2014
року, що свідчить про те, що строк
позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк»
пропущено не було.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлені в
межах закону, а тому обґрунтовано
частково задовольнив їх.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги щодо
розміру заборгованості за кредитним
договором, оскільки іншого розрахунку,
відмінного від розрахунку банку, ні
суду першої, ні суду апеляційної
інстанції надано не було, а також не
було заявлено клопотання про
призначення судово-економічної
експертизи. А тому як місцевим судом,
так і апеляційним судом було взято до
уваги розрахунок розміру
заборгованості, наданий ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Також колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги з приводу ненадання позивачем
копії кредитного договору який регулює
відносини сторін, так як надана
позивачем анкета-заява лише
підтверджує факт звернення ОСОБА_3 на
отримання кредитних коштів і не
підтверджує факт отримання ним коштів
з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи наданої позивачем копії
Анкети-заяви Позичальника №DN3WNN00000018
від 01.08.2008 року, ОСОБА_3 був ознайомлений
та згоден з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам; він розумів та
погодився, що Анкета-заява
Позичальника з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
складає між ним та Банком кредитний
договір. Факт отримання ОСОБА_3 коштів в
розмірі 15 000,00 грн. підтверджується
наявною в матеріалах копією квитанцією
№ 108907664 від 19.08.2008 р. на суму 15000 гривень.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що заперечуючи проти позову,
відповідач не надав суду жодних
належних та допустимих доказів, які б
спростовували позовні вимоги, у тому
числі і свій розрахунок заборгованості
зі змісту якого б вбачалась
відсутність наявної у відповідача
вказаної заборгованості.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне також звернути увагу при
вирішенні даної справи і на те, що як
вбачається з матеріалів справи останнє
погашення заборгованості за кредитним
договором відповідачем здійснено ще 18
червня 2009 року, тобто більше чотирьох
років тому назад, що підтверджується
розрахунком заборгованості і не
спростовано відповідачем.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Тому колегія суддів повністю
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки судом
першої інстанції повно з'ясовані
фактичні обставини справи, які мають
істотне значення для справи в межах
наданих сторонами доказів, правильно
визначені правовідносини, що склалися
між сторонами, їх об'єктивний склад,
права та обов'язки сторін, вірно
застосовані норми матеріального права
та не порушені норми процесуального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

Згідно частини 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 липня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
М.В. Матківська

С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний