________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/6996/14
УХВАЛА

21.11.2014 року Суддя Київського районного
суду м. Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Другого Київського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору – Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Д.О.М.» «про
визнання права власності та зняття
арешту»,

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного
суду м. Одеси надійшла позовна заява
ОСОБА_1, якою позивач просить:

1.          «Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частини квартири
АДРЕСА_1.

2.          Зняти арешт з ? частини
квартири АДРЕСА_1.

3.          Стягнути з відповідачів на
користь позивача судовий збір».

21 листопада 2014 року, на виконання вимог
ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом одержані
довідки Відділу адресно-довідкової
роботи ГУ ДМС України в Одеській
області, якими підтверджена реєстрація
сторін за адресою розташування
спірного майна: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 т. ч. 2 ст. 114 ЦПК
України, позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини. Позови про зняття
арешту з майна пред'являються за
місцезнаходженням цього майна або
основної його частини. Підсудність
даної категорії справ є виключною.

Нерухоме майно з приводу якого виник
позов, розташоване по вулиці Академіка
Вільямса, 59 в місті Одесі, що
територіально відноситься до
Київського району міста.

Справа підсудна Київському
районному суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і
оформленої в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Нормативно-правовим актом, що регулює
питання звернення до місцевого
загального суду є Цивільний
процесуальний кодекс України,
відповідно до ч. 1 ст. 3 якого кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтями 119, 120 ЦПК України визначенні
вимоги до форми та змісту позовної
заяви та порядку подання копій
позовної заяви та доданих до неї
документів.

При ознайомлені з позовною заявою
ОСОБА_1 та додатками до заяви виявлені
підстави для залишення позову без руху,
у зв’язку з недодержанням вимогам
ст.ст. 119, 120 ЦПК України при його
оформлені.

Положеннями пункту 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України встановлено, що позовна заява
повинна містити ім'я (найменування)
позивача і відповідача, а також ім'я
представника позивача, якщо позовна
заява подається представником, їх
місце проживання (перебування) або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номери засобів зв'язку, якщо такі
відомі.

При реалізації правоздатності, набутті
і захисті суб'єктивних прав істотне
значення має ім'я фізичної особи, під
яким вона набуває прав та обов'язків та
здійснює їх.

Із змісту ст. 28 ЦК України, вбачається,
що ім’я фізичній особі надається
відповідно до закону та у громадян
України воно складається із прізвища,
власного імені та по батькові, якщо
інше не випливає із закону або звичаю
національних меншин, до яких вона
належить.

В позовні заяві по батькові
відповідача вказано «Анатоліїв», при
тому що доданими до позовної заяви
документами підтверджено, що по
батькові відповідача є «Анатоліївна».

Отже, позивачу необхідно в цій частині
заяви внести відповідні уточнення та
вказати вірне по батькові відповідача,
належним чином виконавши вимоги п. 2 ч. 2
ст. 119 ЦПК України.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Зміст позовних вимог, викладених
ОСОБА_1 в пункті 2 пропонується
конкретизувати, шляхом зазначення,
який саме арешт та ким накладений він
просить зняти, враховуючи, що загальне
зняття арешту є неприпустимим,
оскільки у відношенні одного й того ж
самого майна одночасно може бути
застосовано декілька видів однорідних
обтяжень, в тому числі і арештів,
різними особами та на різних підставах.

Уточнення цієї частини позову має
значення для складання судових
документів при виконанні рішення суду,
в разі задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити ціну
позову.

Позивач визначає ціну позову у розмірі
150000 грн., не пояснюючи з яких міркувань
він виходив.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у
позовах про визнання права власності
на майно або його витребування, ціна
позову визначається - вартістю майна.

Відбиття в позовній заяві співмірної
ціни позову має значення в першу чергу
для захисту прав самого позивача, так
як обумовлює розмір сплати державного
мита, розподіл судових витрат між
сторонами і навіть впливає на
можливість порушення судової
діяльності на захист права.

Отже від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Позивач заявляє вимогу майнового
характеру: про визнання права
власності на нерухоме майно – ? частини
3-х кімнатної квартири № 94, загальною
площею 71,47 кв.м, на 4-му поверсі
багатоквартирного будинку № 59-д,
розташованого в Київському районі
міста Одеси по вулиці Академіка
Вільямса.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо
визначена позивачем ціна позову
вочевидь не відповідає дійсній
вартості спірного майна або на
момент пред'явлення позову встановити
точну його ціну неможливо, розмір
судового збору попередньо визначає
суд з наступним стягненням
недоплаченого або з поверненням
переплаченого судового збору
відповідно до ціни позову,
встановленої судом при вирішенні
справи.

Позивач зазначає ціну позову в розмірі
150000 (сто п’ятдесят тисяч) гривень, при
тому, що до позовної заяви додана
оцінка вартості спірної квартири,
виготовлена ТОВ «РОСЛА», відповідно до
якої вартість майна станом на 2014 рік
встановлена в розмірі 71 005 USD, що на день
подачі позову до суду – 11 листопада 2014
року за курсом НБУ (15.77) складало 1119748.9
(один мільйон сто дев’ятнадцять тисяч
сімсот сорок вісім) гривень 90 копійок.

Ставка судового, відповідно до ч.ч. 1, 2
Закону України «Про судовий збір» за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру встановлена у
розмірі 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Отже позивач при зверненні до суду
повинен був сплатити судовий збір у
сумі 3654 (три тисячі шістсот п’ятдесят
чотири) гривні, а фактично сплатив 1500
(одна тисяча п’ятсот) гривень,
недоплативши 2154 (дві тисячі сто
п’ятдесят чотири) гривні в Державний
бюджет України.

На підставі наведеного суд зобов’язує
позивача доплатити судовий збір та
додати відповідну довідку до позовної
заяви. При підтверджені іншої вартості
спірного майна належними доказами,
позивач зобов’язується оплатити
судовий збір з вимог майнового
характеру у розмірі 1 відсотку ціни
позову, але не більше 3 розмірів
мінімальної заробітної плати станом на
01 січня 2014 року.

Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Позивач дані зобов’язання повністю не
виконав, оскільки в позовній заяві не
зазначив докази в підтвердження кожної
обставини, на яку особисто посилається
та до яких відносяться:

-          перебування сторін у шлюбі
з 1987 року;

-          укладення відповідачем
інвестиційного договору з МЖБТ «ДОМ»;

-          здійснення ДВС процедури
примусового відчуження квартири.

Позивач не зазначає наявність підстав
для звільнення від доказування.

Як роз’яснено в п. 7 Постанови № 2 від 12
червня 2009 року Пленуму Верховного суду
України, позовна заява за змістом
повинна відповідати вимогам статті 119
ЦПК. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Згідно із ст. ст. 121, 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом. Суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
119-122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Другого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору – Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Д.О.М.» «про визнання права власності
та зняття арешту».

Надати позивачу строк для усунення
недоліків протягом п’яти днів з дня
отримання їм ухвали, роз’яснив, що у
разі невиконання ухвали суду в
зазначений строк позовна заява буде
вважатися неподаною та повернута
позивачеві зі всіма доданими до неї
документами.

Копію ухвали направити позивачу для
виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Літвінова І. А.