Провадження № 2-4758/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном, мотивуючи свої
вимоги тим, що рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 24.04.2014 року
встановлено порядок користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1. Після набрання рішенням
законної сили позивачка неодноразово
зверталася до відповідачів з проханням
виконати судове рішення, але
відповідачі продовжують користуватися
житловими кімнатами та відмовляються
передати їх позивачці. На підставі
викладеного позивачка вимушена
звернутися до суду з даним позовом, в
якому просить суд зобов"язати
відповідачів звільнити приміщення
кімнат № 2, 4 у квартирі АДРЕСА_1 та
передати їх у користування позивачці
та її малолітній дочці ОСОБА_2, а також
зобов"язати відповідачів не чинити їй
та малолітній дочці перешкоди у
користуванні майном, що є їх власністю,
та місцями загального користування у
квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачки повністю підтримав позовні
вимоги, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Пояснив, що після судового рішення
позивачка не зверталася до нього з
проханням звільнити кімнату, а тому він
продовжує проживати у кімнаті, яку він
займав раніше. Крім того, для того, щоб
він звільнив свою кімнату, позивачка та
відповідач повинні звільнити його
кімнату. Просив у задоволенні позову
відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з"явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки не повідомив.
Суд вважає можливим розглядати справу
у відсутності відповідача, за наявних у
справі матеріалів.

Вислухавши пояснення
представника позивачки, відповідача,
вивчивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним
жилим приміщенням є чотирикімнатна
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 97, 0
кв.м., жилою площею 65, 0 кв.м., у тому
числі: кімнати № 1, площею 19, 8 кв.м.;
кімнати № 2, площею 17, 1 кв.м.; кімнати № 3,
площею 15, 9 кв.м.; кімнати № 4, площею 12, 2
кв.м.; кухні, площею 8, 1 кв.м., ванної
кімнати, площею 2, 6 кв.м.; вбиральні,
площею 1, 0 кв.м., коридору, площею 14, 6
кв.м.; балкону, площею 1, 8 кв.м.; лоджії,
площею 3, 9 кв.м.

Вказана квартира належить на
праві власності позивачці ОСОБА_1,
малолітній дочці позивачки ОСОБА_2,
відповідачу ОСОБА_3 та відповідачу
ОСОБА_4, що підтверджується судовим
рішенням від 17.12.2013 року.

В квартирі на даний час
зареєстровані та проживають чотири
особи - позивачка ОСОБА_1, її малолітня
дочка ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 17.12.2013 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1,
припинено право спільної часткової
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на 0, 2 кв.м.
частки квартири за кожним, зобов"язано
позивачку сплатити відповідачам
грошову компенсацію; визнано право
власності за ОСОБА_1 та її малолітньою
дочкою на 0, 2 кв.м. частки квартири за
кожною. У задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду 24.04.2014
року рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 17.12.2013 року в частині
визначення порядку користування
житловим приміщенням скасовано і
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким визначено порядок користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1: виділено у користування
ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 житлову
кімнату № 2 та житлову кімнату № 4 з
лоджією, а також виділено у
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_4 кімнати
№ 1 та № 3 з балконом; місця загального
користування залишено у спільному
користуванні співвласників квартири.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1
вказує на те, що судове рішення не
виконується, оскільки відповідачі не
бажають звільнити кімнати № 2, 4 для її
користування, а тому вона вимушена
звернутися до суду.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо) у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоровя, в якому вона проживає. Фізична
особа може мати кілька місць
проживання.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового
кодексу України ніхто не може бути
виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше, як з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним.

Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Статтею 155 ЖК України передбачено,
що жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути у них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України,
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Як встановлено при розгляді
справи, судовим рішенням визначено
порядок користування житловим
приміщенням, але відповідачі рішення
суду не виконують, кімнати, виділені
позивачці та її дочці, не звільняють, що
призводить до порушення прав позивачки
на володіння та користування житловим
приміщенням, а тому дане праве підлягає
захисту в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного та
вимог діючого законодавства суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України,
Конституцією України, ст. 317, 319, 391 ЦК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє у
своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
майном - задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити
приміщення кімнат № 2, 4 квартири
АДРЕСА_1 та передати їх у користування
ОСОБА_1 та її малолітньої дочки ОСОБА_2.

Зобов"язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
чинити перешкоди ОСОБА_1 та її
малолітній дочці ОСОБА_2 у користуванні
майном, що є їхньою власністю, та
місцями загального користування у
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: