Провадження № 2-р/344/32/14
У Х В А Л А

23 грудня 2014
року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді          ОСОБА_1,

секретаря                    Іванова
О.В.,

за участі заявника ОСОБА_2, позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області заяву головного державного
виконавця відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_2 про
роз’яснення рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25 січня
2010 року по цивільній справі за позовом
військового прокурора
Івано-Франківського гарнізону в
інтересах ДП МО України «63
котельно-зварювальний завод» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення із
самоправно зайнятого приміщення та
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 до ДП МО України «63
котельно-зварювальний завод» про
усунення перешкод в користуванні
кімнатами гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець відділу
ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_2
звернувся в суд із наведеною заявою,
мотивуючи її тим, що на виконанні у
відділі ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції
перебувають два виконавчі листи
№2-288/2010 видані 06.05.2010 року
Івано-Франківським міським судом про
зобов’язання ДП МО України "63 КЗЗ"
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 житловими
кімнатами на 9 поверсі гуртожитку по
вул. Новій 5 в м. Івано-Франківську, які
внаслідок проведеної реконтрукції
складають цілісну квартиру №31. На 9-му
поверсі квартири № 31, не має. Проте
встановлено, що на даному поверсі є
квартира під № 57, яка зі слів
юрисконсульта ДП МО України "63 КЗЗ",
ОСОБА_6, отримала даний номер внаслідок
пртокольного рішення профспілки від
01.09.2010 року та мала номер 31. Також
встановлено проживання в даній
квартирі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10. Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області в
задоволенні позову ДП
«Івано-Франківський
котельно-зварювальний завод» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
виселення із житлового приміщення
відмовлено за недоведеністю.
Враховуючи вищевикладене просить суд
роз’яснити яким чином необхідно
забезпечити доступ ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 в реконструйовані житлові
кімнати на 9-му поверсі в гуртожитку по
вул. Нова, 5 в м. Івано-Франківську, які
складають квартиру № 31 (теперішня 57) ,
зважаючи на той факт що у даній
квартирі проживає сім’я ОСОБА_10, а
саме:

- Чи необхідно виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 з житлового приміщення
АДРЕСА_1 для надання доступу до даної
квартири сім’ї ОСОБА_5;

- Чи необхідно вселити ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 в реконструйовані житлові
кімнати на 9-му поверсі в гуртожитку по
вул. Нова, 5 в м. Івано-Франківську, які
складають квартиру №31 (теперішня 57);

- Якщо вищезазначені виконавчі дії не
можливі, то чи не підлягають виконавчі
провадження з виконання двох
виконавчих листів №2-288/2010 виданих
06.05.2010 року Івано-Франківським міським
судом до закінчення.

Державний виконавець відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_2 в
судовому засіданні заяву підтримав з
мотивів наведених в ній та просив про
її задоволення.

Позивачка за зустрічним позовом
(стягувач у виконавчому провадженні)
ОСОБА_3 заяву державного виконавця про
роз’яснення рішення від 25 січня 2010
року просила задовольнити.

Інші особи які брали участь в розгляді
справи в судове засідання не
з’явились, про дату час та місце
судового засідання повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України,
заява про роз'яснення рішення суду
розглядається протягом десяти днів.
Неявка осіб, які брали участь у справі,
і (або) державного виконавця не
перешкоджає розгляду питання про
роз'яснення рішення суду.

Заслухавши пояснення державного
виконавця та доводи позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи та заяви, судом
встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 25
січня 2010 року (т. 1 а.с. 81), залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 01
лютого 2012 року (т. 2, а.с. 44-47) та ухвалою
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 вересня 2012 року (т. 2, а.с. 60) в
задоволенні первісного позову ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення із
самоправно зайнятого приміщення
відмовлено та задоволено зустрічний
позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ДП МО
України «63 котельно-зварювальний
завод» про усунення перешкод в
користуванні кімнатами гуртожитку.

Резолютивною частино рішення суд
першої інстанції зобов’язав ДП МО
України «63 котельно-зварювальний
завод» усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
житловими кімнатами на 9 поверсі
гуртожитку по вул. Новій 5 в м.
Івано-Франківську, які внаслідок
проведеної реконструкції складають
цілісну квартиру № 31.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
серпня 2010 року задоволено заяву ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про роз’яснення рішення
від 25 січня 2010 року та роз’яснено, що
слід забезпечити доступ сім’ї ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 у реконструйовані
житлові кімнати на 9-му поверсі в
гуртожитку по вул. Нова 5 в м.
Івано-Франківську, які складають
квартиру № 31 (т. 1 а.с. 87).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 221 ЦПК України,
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

За змістом положення статті 221 ЦПК
України роз'яснення рішення суду
можливе тоді, коли воно не містить
недоліків, що можуть бути усунені лише
ухваленням додаткового рішення, а є
незрозумілим, що ускладнює його
реалізацію. Зазначене питання
розглядається судом, що ухвалив
рішення, і в ухвалі суд викладає більш
повно та ясно ті частини рішення,
розуміння яких викликає труднощі, не
вносячи змін у суть рішення і не
торкаючись питань, які не були
предметом судового розгляду.

Питання щодо виселення родини ОСОБА_10 з
житлового приміщення АДРЕСА_1 та
вселення ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в
реконструйовані житлові кімнати на 9-му
поверсі в гуртожитку по вул. Нова, 5 в м.
Івано-Франківську, які складають
квартиру №31 (теперішня 57) не були
предметом розгляду даної цивільної
справи. А тому роз’яснення виконання
рішення від 25 січня 2010 року у спосіб,
який просить державний виконавець є
недопустимим, оскільки це внесе зміни у
суть рішення та вирішить питання яке не
було предметом судового розгляду, а
саме щодо виселення родини ОСОБА_10 із
спірного житлового приміщення та
вселення в нього сім’ї ОСОБА_5, та
суперечитиме ст. 47 Конституції України,
якою передбачено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається із рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 04
червня 2014 року в задоволенні позову ДП
«Івано-Франківський
котельно-зварювальний завод» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
виселення із житлового приміщення
відмовлено за недоведеністю (т.3 а.с.
42-44).

Вирішуючи прохання державного
виконавця роз’яснити йому чи не
підлягають виконавчі провадження з
виконання двох виконавчих листів
№2-288/2010 виданих 06.05.2010 року
Івано-Франківським міським судом до
закінчення, у випадку якщо
вищезазначені виконавчі дії не
можливі, то суд врахував наступне.

Підстави та наслідки закінчення
виконавчого провадження передбачені
ст. ст. 49, 50 Закону України "Про
виконавче провадження".

Вказаним законом також визначено, що
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці. З цією метою
останніх наділено дискреційними
повноваженнями при прийнятті ними
управлінського рішення.

При цьому суд зазначає, що саме
державний виконавець за наявності
підстав визначених ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
(фактичне повне виконання рішення,
прийняття судом відмови стягувача від
стягнення, укладення мирової угоди між
сторонами виконавчого провадження,
тощо) зобов’язаний вирішити питання
щодо закінчення виконавчого
провадження.

Порядок вчинення виконавцем
виконавчих дій, які входять до його
повноважень передбачений чинним
законодавством України, а тому не
потребує додаткового судового
уповноваження чи роз’яснення.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку що в задоволенні заяви
головного державного виконавця
відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ
ОСОБА_2 про роз’яснення рішення суду
слід відмовити.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України,
керуючись ст. ст. 209-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви головного
державного виконавця відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_2 про
роз’яснення рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25 січня
2010 року по цивільній справі за позовом
військового прокурора
Івано-Франківського гарнізону в
інтересах ДП МО України «63
котельно-зварювальний завод» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення із
самоправно зайнятого приміщення та
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 до ДП МО України «63
котельно-зварювальний завод» про
усунення перешкод в користуванні
кімнатами гуртожитку – відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Апеляційна скарга подається через
Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області.

Суддя

Баб
ій О.М.