Справа № 333/9114/14-ц
Провадження № 2/333/3410/14
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року

м.
Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В
И В:

20.11.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності.

24.11.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд
визнати за нею право власності на
житловий будинок літ. Б-2 та присвоїти
йому окрему поштову адресу: м.
Запоріжжя, вул. Автострадна, буд. 16-а.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

За правилами ст. 114 ЦПК України, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як убачається з позовної заяви, спір
виник з приводу нерухомого майна, а
саме, житлового будинку літ. Б-2 у
будинку 16 по вул. Автострадна у м.
Запоріжжі. Таким чином, справа підсудна
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України у позовній заяві не зазначена
ціна позову.

Тягар доказування вартості спірного
майна несе позивач, тому він повинен
обґрунтувати у позовній заяві ціну
позову та надати суду відповідні
докази цього. Відбиття в позовній заяві
ціни позову має значення, в першу чергу,
для захисту прав самого позивача,
оскільки обумовлює розмір сплати
судового збору, розподіл судових
витрат між сторонами і впливає на
можливість порушення судової
діяльності на захист права. Отже, від
визначеної ціни позову залежить і
розмір судового збору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України
встановлено, що у позовах про право
власності на нерухоме майно, що
належить фізичним особам на праві
приватної власності, ціна позову
визначається дійсною вартістю
нерухомого майна.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про
практику застосування судами
законодавств, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості на час розгляду
справи.

Відповідно до Постанови КМУ «Про
затвердження Національного стандарту
№ 1 «Загальні засади оцінки майна і
майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 року,
ринкова вартість - вартість, за яку
можливе відчуження об'єкта оцінки на
ринку подібного майна на дату оцінки за
угодою, укладеною між покупцем та
продавцем, після проведення
відповідного маркетингу за умови, що
кожна із сторін діяла із знанням
справи, розсудливо і без примусу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору.

Відповідно до Постанови КМУ «Про
затвердження Національного стандарту
№ 1 «Загальні засади оцінки майна і
майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 року,
ринкова вартість - вартість, за яку
можливе відчуження об'єкта оцінки на
ринку подібного майна на дату оцінки за
угодою, укладеною між покупцем та
продавцем, після проведення
відповідного маркетингу за умови, що
кожна із сторін діяла із знанням
справи, розсудливо і без примусу.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» від 12 липня 2001 року, звіт про
оцінку майна є документом, що містить
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» позивачу необхідно
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості майна.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання позовної заяви – 1 відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, – у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
позовної заяви про визнання права
власності на сьогоднішній день
становить не менше 243,60 грн. та не більше
3 розмірів мінімальної заробітної
плати – 3654 грн.

Таким чином, позивач, відповідно до ч. 2
ст. 60 ЦПК України, повинен провести
оцінку нерухомого майна, на яке він
просить визнати за собою право
власності, звернувшись до відповідного
експерта (оцінщика), надавши суду звіт
(висновок про ринкову оцінку вартості
нерухомого майна).

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» позивачу необхідно сплатити
судовий збір, виходячи з реальної
вартості частини будинку та вартості
спірного автомобіля. У разі
неможливості встановити точну ціну
позову (ринкову вартість частини
квартири), позивач повинен надати суду
докази цього та клопотання про
визначення судом попереднього розміру
судового збору.

Будь – яких доказів на підтвердження
того, що позивач вже звертався до
оцінювача чи оціночної фірми, і на цей
час встановити ціну позову (ринкову
вартість майна) неможливо, суду не
надано.

Крім того, позивач в позовні заяві
зазначає, що між нею та відповідачем
ОСОБА_2 28.08.2010 року укладено договір
купівлі – продажу житлового будинку
літ. Б-2.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява, серед іншого, повинна
містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви. Позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законодавством.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний Суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, для
визначення предмета доказування по
даній справі.

При цьому, увага позивача звертається
на роз'яснення, що містяться у п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 2009 року,
позовна заява за змістом повинна
відповідати вимогам статті 119 ЦПК
України. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Так, до позову не додано доказів того,
що відповідач ОСОБА_2 є користувачем
спірного домоволодіння, а також не
надано копії вказаного договору
купівлі – продажу від 28.08.2010 року, або
доказів того, що у позивача є труднощі в
отриманні та наданні суду зазначених
доказів. Також, суду не подано доказів
на підтвердження цих труднощів та не
подано заяви про забезпечення
(витребування) цих доказів, яка повинна
відповідати вимогам ст.ст. 133-134 ЦПК
України.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», роз’яснено, що при
вирішенні питання про відкриття
провадження у справі за позовом про
визнання права власності на самочинно
збудовані обєкти суд має звертати
увагу чи зазначено у позовні заяві
відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України
обставини щодо звернення позивача до
Інспекції державного будівельного
архітектурного контролю про прийняття
об’єкта до експлуатації та посилання
на докази щодо зазначених обставин. У
разі відсутності посилання на таки
обставини або докази суд має
відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України
залишити позовну заяву без руху та
надати строк для усунення недоліків

У позовній заяві повинні бути
зазначені докази, які підтверджують, що
будівля відповідає державним
будівельним стандартам, нормам і
правилам; відповідність матеріалів,
виробів і конструкцій, які використані
при самочинному будівництві
нерухомого майна, державним
стандартам, технічним умовам та
технологічним регламентам;
забезпечення у створеній будівлі,
споруді необхідної міцності, стійкості
та експлуатаційної надійності (ч. 3 ст.
375 ЦК України). Викладення зазначених
обставин необхідно суду, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

В позовній заяві не зазначені
обставини щодо звернення позивача до
інспекції державного будівельного
архітектурного контролю про прийняття
об’єкта до експлуатації, а тому у суду

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, до позову не було додано доказів
того, що земельна ділянка, на якій
знаходиться самочинно збудована
прибудова, належить позивачу та була їй
відведена для цієї мети.

Також, вважаю за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті
особи, які не заявлять самостійних
вимог щодо предмету спору, можуть
вступати у справу на стороні позивача
або відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як убачається із змісту позовної заяви,
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про визнання за нею права
власності до відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних прав з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної
юрисдикції є провадження (позовне,
наказне та окреме).

Враховуючи характер правовідносин між
сторонами, їх спір повинен
вирішуватись в порядку позовного
провадження, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК
України.

Справа позовного провадження
характеризується наявністю двох
сторін з протилежними інтересами і
спірністю їх майнових та особистих
немайнових правовідносин, які
передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в
порядку позовного провадження є
наявність спірних правовідносин та
необхідність захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан
відносин, коли між сторонами існують
певні розбіжності з приводу наявності,
змісту та обсягу прав і обов’язків,
здійснення яких є неможливим без
судового втручання.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, в обґрунтування свого позову,
позивач не зазначила які саме права,
свободи та охоронювані законом
інтереси порушені, хто є порушником
прав, і якими діями їх порушено, та чому
вирішення є неможливим без судового
втручання, оскільки відповідно до ст. 3
ЦПК України до суду можна звертатись
за захистом своїх прав, свобод і
охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищевикладене, позивачу
пропонується привести позовну заяву у
відповідність до норм матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати трьох днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8
Закону України «Про судовий збір»,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності – залишити
без руху, надавши п’ятиденний строк з
дня отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.
Запоріжжя

М.М. Дмитрієва