КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5146/14-ц
Провадження № 2/520/4276/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

про усунення перешкод у здійсненні
права користування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому
просила визнати будівництво
нерухомого майна площею 187 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1 самочинним; усунути
позивачці ОСОБА_2 перешкоди у
здійсненні права користування власним
житловим будинком за адресою АДРЕСА_1
шляхом знесення самочинно збудованого
нерухомого майна площею 187 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1 за кошти відповідачки
ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
посилається на те, що 18.06.2012 року вона
звернулась до Київського районного
суду м. Одеси з цивільним позовом про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна до ОСОБА_6, як до особи,
яка розпочала будівництво за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивачка зазначає, що на суміжній
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1
збудовано будинок з порушенням
існуючих протипожежних,
санітарно-гігієнічних та будівельних
норм, оскільки вікна її будинку
виходять на збудовану глуху стіну
сусідньої незаконної споруди, яка
повністю закриває доступ світла у
оселю позивачки. Перед вікнами її
будинку на рівні середини вікон І-го
поверху без отримання згоди органу
самоорганізації населення комітету
мікрорайону «Чубаєвка» встановлено
газову трубу. Сусідній будинок
збудовано на відстані 2 м. 15 см. від
стіни будинку позивачки.

ОСОБА_2 вказує, що 22.04.2013 року Київським
районним судом м. Одеси було ухвалено
судове рішення по справі № 1512/8321/2012,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 відмовлено, оскільки відповідач
зареєстрував 04.12.2012 в ІДАБК в Одеській
області декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації за № ОД К.
Апеляційний суд Одеської області
рішенням від 17.06.2013 р. змінив
мотивувальну частину рішення
Київського районного суду м. Одеси від
22 квітня 2013 року та зазначив, що за час
розгляду справи ОСОБА_6 продав будинок
ОСОБА_5, яка не приймала участі у справі
в якості відповідача.

Позивачка також зазначає, що
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014 р. у
справі № 815/7310/13-а за її позовом було
скасовано реєстрацію повідомлення про
початок виконання будівельних робіт
від 21.08.2012 р. № ОД 9, повідомлення
про зміну даних у зареєстрованій
декларації про початок виконання
будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД
0, декларації про готовність
об'єкта до експлуатації за № ОД к
від 04.12.2012 р., за адресою АДРЕСА_1.

В подальшому позивачці стало
відомо, що 05.07.2013 р. ОСОБА_5 продала
вищезазначений будинок ОСОБА_3

З посиланням на положення ст. 376 ЦК
України, Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 p. № 461 позивачка вважає, що
після прийняття Одеським апеляційним
адміністративним судом постанови від
09.04.2014 р. у справі № 815/7310/13-а, будинок
відповідачки має статус самочинно
збудованого та підлягає знесенню за її
рахунок.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник наполягали на задоволенні
позову.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
у судове засідання з'явилися, проти
задоволення позову заперечували,
вказуючи на те, що ОСОБА_3 на підставі
договорів купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки від 24.08.2013 року,
посвідчених приватним нотаріусом ОМНО
ОСОБА_7 за реєстровими 2134, 2135
відповідно, належать на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_2,
загальною площею 187 кв.м та земельна
ділянка площею 0,0261 га, а тому вказаний
будинок не може вважатися самочинно
збудованим та тим більше не може бути
знесеним на підставі ст. 376 ЦК України.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилися, подали до
канцелярії суду заяви, в яких просили
розглянути справу за їх відсутності та
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
(а.с. 87, 153).

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_2,
її представника, відповідачки ОСОБА_3,
її представника, показання свідків,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
позивачці ОСОБА_2 на праві власності на
підставі рішення Київського районного
суду м. Одеси від 19.10.2007 року (а.с.116, 117)
належить домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що у 2012 році
ОСОБА_2 зверталась до Київського
районного суду м. Одеси з цивільним
позовом про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна до
ОСОБА_6, як до особи, яка розпочала
будівництво на суміжній земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

22.04.2013 року Київським районним судом м.
Одеси було ухвалено судове рішення по
справі № 1512/8321/2012, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 відмовлено,
оскільки відповідач зареєстрував
04.12.2012 в ІДАБК в Одеській області
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації за № ОД К (а.с. 20).
Апеляційний суд Одеської області
рішенням від 17.06.2013 р. змінив
мотивувальну частину рішення
Київського районного суду м. Одеси від
22 квітня 2013 року та зазначив, що за час
розгляду справи ОСОБА_6 продав будинок
ОСОБА_5, яка не приймала участі у справі
в якості відповідача, а тому у
задоволенні позову слід було відмовити
саме з цієї підстави (а.с. 21, 22).

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014 р. у
справі № 815/7310/13-а за позовом ОСОБА_2
було скасовано реєстрацію
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД
9, повідомлення про зміну даних у
зареєстрованій декларації про початок
виконання будівельних робіт від 27.11.2012
р. № ОД 0, декларації про
готовність об'єкта до експлуатації за
№ ОД к від 04.12.2012 р., за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 23-25).

З матеріалів справи слідує, що
відповідачці ОСОБА_3 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 24.08.2013 року
належить земельна ділянка площею 0,0261
га за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 176), а також на
підставі договору купівлі-продажу від
24.08.2013 року належить спірний житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1 загальною
площею 187,0 кв.м, житловою площею 106,5 кв.м
(а.с. 178). Право власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку та житловий будинок
зареєстровані нотаріусом у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
(а.с. 177, 179).

Вказаний будинок ОСОБА_3 придбала
у ОСОБА_5 Останній цей будинок належав
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно САЕ № 974103,
виданого Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
05.07.2013 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходить з того, що і свідоцтво про
право власності на нерухоме майно САЕ
№ 974103, видане ОСОБА_5 Реєстраційною
службою Одеського міського управління
юстиції 05.07.2013 року на спірний житловий
будинок, і договір купівлі-продажу
цього будинку від 24.08.2013 року, укладений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, станом на момент
ухвалення даного рішення є чинними,
недійсними у судовому порядку не
визнавались, а скасування постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014 р. у
справі № 815/7310/13-а реєстрації
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД
9, повідомлення про зміну даних у
зареєстрованій декларації про початок
виконання будівельних робіт від 27.11.2012
р. № ОД 0, декларації про
готовність об'єкта до експлуатації за
№ ОД к від 04.12.2012 р., за адресою
АДРЕСА_1 не призводить до автоматичної
втрати чинності вищевказаного
свідоцтва про права власності та
договору купівлі-продажу.

Враховуючи те, що спірний будинок
належить відповідачці на праві
власності, суд не може визнати його
самочинно збудованим та застосувати до
спірних правовідносин положення ст. 376
ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.4, ч. 7 ст.
376 ЦК України якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.

Системний аналіз положень ст. 376 ЦК
України та роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних справ від
30 березня 2012 року №6 дозволяє суду
дійти висновку, що статтею 376 ЦК України
встановлюється можливість знесення
самочинного будівництва саме особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок у
випадках, передбачених ст.376 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 спірний будинок за адресою
АДРЕСА_1 не будувала, вона придбала його
на підставі договору купівлі-продажу
від 24.08.2013 року, а тому суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 і в частині знесення самочинно
збудованого нерухомого майна площею 187
кв.м за адресою: АДРЕСА_1 за кошти
відповідачки ОСОБА_3, оскільки позов
щодо цих вимог пред'явлено до
неналежного відповідача.

Особа, яка здійснила будівництво
спірного будинку, до участі у справі в
якості відповідача не залучена, а
положення ч.1 ст. 33 ЦПК України
дозволяють суду тільки за клопотанням
позивача здійснити заміну первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучити до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Під час розгляду справи позивачка
ОСОБА_2 до суду із відповідною заявою в
порядку ст. 33 ЦПК не зверталася.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати у зв'язку із відмовою у
задоволенні позову ОСОБА_2 не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5
про усунення перешкод у здійсненні
права користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.