Справа № 510/1162/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухомість, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні
вимоги визнав, щодо їх задоволення не
заперечував, просив розглянути справу
в попередньому судовому засіданні без
його участі.

Представник позивачки, діючий від
її імені та в її інтересах, на
задоволенні позову наполягав, просив
розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що рішення у справі можливо
постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: договір
купівлі-продажу квартири від 04.06.2009р.;
копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 -
померла ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва
про народження відповідача; копія
домової книги на квартиру; копія
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, оформленого на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; копія договори міни нерухомого
майна від 12.03.2001р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищезгаданими
вимогами до відповідача ОСОБА_2,
зазначивши, що 04.06.2009 р. між нею та
відповідачем ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про купівлю належної йому
? частини та успадкованої ним після
смерті матері іншої ? частини квартири
АДРЕСА_1 за 40 000 грн. 04.06.2009 р. сторони
уклали між собою відповідний письмовий
договір. В той же день позивачка
передала відповідачу обумовлену суму,
а відповідач передав документи на
квартиру. Пізніше позивачка дізналася,
що відповідач на момент укладення
договору не був власником ? частини
вищевказаного нерухомого майна, на той
час вона рахувалася оформленою на ім'я
його матері ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 Таким чином, ОСОБА_2
відчужив майно позивачці, на ? частку в
якому він не мав зареєстрованого
належним чином права власності.

Після вчинення правочину позивачка
мешкає у придбаній квартирі, зробила в
ній ремонт, сплачує всі необхідні
комунальні платежі. З метою
нотаріального засвідчення правочину
позивачка неодноразово зверталася до
відповідача, однак ОСОБА_2 від
посвідчення договору ухиляється, на
прохання позивачки про зустріч не
реагує. При зверненні до відповідних
органів із питанням про переоформлення
документації на квартиру на себе,
позивачці було роз'яснено, що зробити
це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину. Враховуючи
вищенаведене, позивачка вимушена була
звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки обґрунтовані і
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна. Право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно : було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Також не підлягає
віндикації майно, що було продане
набувачу у порядку, встановленому для
виконання судових рішень. Відповідно
до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, може бути
витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не
може бути витребуване у нього. Згідно
ст. 397 ЦК України, володільцем чужого
майна є особа, яка фактично тримає його
у себе. Право володіння чужим майном
може належати одночасно двом або
більше особам. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади
законодавства, сторона у справі -
позивачка ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем, оскільки на час укладення
письмової угоди про купівлю-продаж
квартири АДРЕСА_1, вона не знала і не
могла знати про те, що ОСОБА_2 не мав
права на відчуження частини
успадкованої, але не оформленої
належним чином нерухомості. Отже,
вбачаються правові підстави для
набуття позивачкою права власності на
вищевказану нерухомість, як
добросовісним набувачем, оскільки
випадків, передбачених ст. 388 ЦК
України, для витребування майна від
набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між
позивачкою та відповідачем була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж нерухомості, згідно
якої відповідач ОСОБА_2 продав, а
позивачка купила квартиру АДРЕСА_1 за
40000 грн. 04.06.2009 р. позивачка передала
відповідачу обумовлену суму, а
відповідач передав позивачці
документи на квартиру. Оскільки на
момент укладення угоди сторони не мали
змоги засвідчити договір нотаріально,
вони домовилися зробити це згодом. З
метою нотаріального засвідчення
правочину, позивачка неодноразово
зверталася до відповідача, однак
ОСОБА_2 від посвідчення договору
ухиляється. При зверненні до
відповідних органів з питанням про
переоформлення документації на
квартиру на себе позивачці було
роз'яснено, що зробити це неможливо,
оскільки у сторін відсутній
правовстановлюючий, належним чином
завірений документ на доказ вчинення
правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу повинен бути укладений
у письмовій формі і посвідчений
нотаріально, якщо хоча б однією із
сторін є громадянин, і недотримання
цієї вимоги є підставою для визнання
укладеного договору недійсним. Разом
із тим, між сторонами була досягнута
взаємозгода за всіх істотних умов
договору, покупець передав продавцю
обумовлену суму, продавець передав
покупцю документи, нерухомість в
натурі. Позивачка фактично вступила у
володіння і розпорядження нерухомістю,
після укладання правочину мешкає там,
організувала догляд за майном, тобто
правочин між сторонами фактично
відбувся. Факти укладення угоди,
передачі грошей у рахунок вартості
нерухомості підтверджуються договором
купівлі-продажу від 04.06.2009 р. В даний час
звернення за оформленням договору
купівлі-продажу є неможливим, оскільки
прохання позивачки з цього приводу
відповідачем не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода
(правочин) між сторонами відбулася,
вона виконана в повному обсязі, нею
були припиненні обов'язки відповідача
щодо квартири та встановленні права на
нерухомість у позивачки як
добросовісного набувача, тому є
правові підстави визнати право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
позивачкою як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК
України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник