АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2450/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Іванищук А.А.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду міста
Херсона від 19 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про вселення до квартири та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Управління державної міграційної
служби України в Херсонській області,
третя особа: ОСОБА_7 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що з 1994 року він разом з дружиною
ОСОБА_5, сином ОСОБА_6 та матір'ю дружини
ОСОБА_7 проживав у квартирі АДРЕСА_1, яка
належала їм на праві спільної сумісної
власності. З 14.10.2005 року позивач
прописаний у вказаній квартирі.
Враховуючи те, що після розлучення з
ОСОБА_5, позивач, згідно контракту,
шість місяців працював за кордоном, а
після повернення колишня дружина не
впускає його до квартири, чим порушує
його права, просив: вселити його до
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з зустрічним позовом посилаючись
на те, що вона перебувала з ОСОБА_4 в
зареєстрованому шлюбі з 12.10.1990 по 29.10.2012
року. Квартира АДРЕСА_1 належить їй, її
синові та її матері. Враховуючи те, що
на теперішній час відповідач перебуває
у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою
та мешкає з нею за іншою адресою, не є
членом сім'ї власника житла, не
проживає в спірній квартирі без
поважних причин більше року, особистих
речей у квартирі не має, а тому
вважається таким, що втратив право на
користування квартирою, просила:

1) визнати ОСОБА_4 таким, який втратив
право на користування квартирою № 35, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1;

2) зобов'язати сектор громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського РВ ХМВ УМВС України в
Херсонській області зняти з
реєстраційного обліку за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 19 червня 2014 року в
задоволені первісного позову
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено частково: визнано ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, а саме квартирою №
35, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. В
решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права, просить рішення суду в частині
задоволення зустрічного позову
скасувати та ухвалити нове про
задоволення первісних позовних вимог в
повному обсязі.

Представники відповідачів за
первісним позовом, та позивача за
зустрічним позов, доводи апеляційної
скарги не визнали, рішення суду
вважають законним та обґрунтованим,
оскільки позивач сам добровільно
залишив місце проживання зібравши речі
та виїхавши з квартири.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, які він
здійснює на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Члени сім'ї власника жилого будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі його відсутності без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12.10.1990 року,
який рішенням Дніпровського районного
суду міста Херсона від 29.10.2012 року було
розірвано (а.с.8). З 12.06.2013 року ОСОБА_4
перебуває у шлюбі з ОСОБА_9.(а.с.65-66).

Згідно посвідчення моряка, ОСОБА_4
знаходився у рейсі з 11.06.2012 року по
22.09.2012 року, з 10.10.2012 року по 18.02.2013 року, з
14.06.2013 року по 21.10.2013 року (а.с.72-74).

Власниками квартири АДРЕСА_1, в яку
ОСОБА_4 просить його вселити є ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 141,142,143).

Отже ОСОБА_4 не є членом сім'ї власників
квартири, що ним не заперечувалося в
суді апеляційній інстанції.

Актом від 18.12.2013 року про відсутність
(не проживання) особи за місцем
реєстрації встановлено, що ОСОБА_4 з
червня 2012 року за адресою АДРЕСА_1 не
проживає (а.с.30).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо вчинення перешкод у вселенні в
квартиру, судовою колегією не
встановлено наявність таких перешкод,
оскільки посилання апелянта на
звернення до правоохоронних органів з
цього приводу не підтвердилося та воно
мало місце з приводу майна подружжя
(а.с.221).

З показань ОСОБА_4, допитаного як
свідка, також не вбачається, що йому
чинилися перешкоди у вселенні в
квартиру, з такими вимогами до
власників квартири він не звертався,
дій по вселенню в квартиру не вчиняв
(а.с.210).

За викладених обставин доводи
апеляційної скарги про доведеність
вчинення перешкод у вселенні колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
вони спростовуються як змістом заяви
ОСОБА_4 до правоохоронного органу (а.с.221
(о.с.), так і показаннями ОСОБА_4, як
свідка.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову про вселення
ґрунтується на встановлених
обставинах та нормах матеріального
права

Також, з показань свідка ОСОБА_10, який
зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2
вбачається, що ОСОБА_4 в квітні 2012 року
приїхав за місцем проживання свідка та
його матері запитавши дозволу пожити в
них, оскільки він пішов із сім'ї
внаслідок виниклих негараздів, та на 2-3
дні повертався до м. Херсона. 03.06.2012
року (на свято Троїці) він остаточно
приїхав з речами за місцем проживання
свідка та його матері, отримавши дозвіл
матері свідка на проживання в їх
будинку та мешкав в окремій своїй
кімнаті. Потім він пішов у рейс, а
повернувшись з нього, також жив у них,
що ОСОБА_4 не заперечувалося. Речі
забрав 23 лютого 2013 року та виїхав на
інше місце проживання, залишивши
матері свідка адресу, інша ніж спірна,
для пересилки його кореспонденції.

Про своє фактичне місце проживання в
АДРЕСА_2 зазначав ОСОБА_4 і в позові до
суду про розірвання шлюбу (а.с.114).

Суд першої інстанції перевірив доводи
щодо відсутності особистих речей
ОСОБА_4 у спірній квартирі, встановивши
що його речей там немає.

На відсутність ключів від квартири,
ОСОБА_4 не посилався.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ОСОБА_4, 03.06.2012 року, до
відрядження у рейс, забравши речі та
добровільно залишивши місце свого
проживання в квартирі відповідачів, не
повертаючись в квартиру також і після
рейсу, не здійснюючи ніяких заходів
щодо вселення, утворивши іншу сім'ю
послідовно здійснював дії, які
свідчать що він без поважних причин
понад один рік був відсутній у
житловому приміщенні, яким раніше
користувався разом з співвласниками, в
зв'язку з чим погоджується з висновком
суду першої інстанції про наявність
підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування у житловому
приміщенні.

Враховуючи, викладене колегія суддів
не погоджується з доводами апеляційної
скарги про поважність причин
відсутності в квартирі внаслідок
знаходження в рейсі. Крім того,
враховуючи характер роботи ОСОБА_4,
саме по собі знаходження в рейсі не є
беззаперечною обставиною збереження
житла, а має бути враховано у
сукупності з іншими обставинами. А з
обставин справи вбачається, що
залишення жилого приміщення відбулося
не з метою відрядження в рейс, а
внаслідок добровільного залишення
спірного приміщення, не повернення до
нього, створення іншої сім'ї, та
свідчать про послідовність дій щодо
втрати інтересу у користуванні
спірним приміщенням.

Оскільки рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку не
оскаржується, а тому в силу принципу
диспозитивності судова колегія йому
юридичної оцінки не надає.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено
судом з додержанням норм матеріального
та процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення первісного
позову та відмову в задоволенні
зустрічної позовної вимоги про
визнання особи такої що втратила право
користування житловим приміщенням
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1 п.1 ст.307, ст.ст.308,315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 19 червня 2014 року в
частині первісного позову ОСОБА_4 про
вселення та зустрічного позову ОСОБА_5
про визнання ОСОБА_4 таким що втратив
право користування житловим
приміщенням залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на неї протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: