Єдиний унікальний номер 2-3841/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді                     Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєва А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську заяву ОСОБА_1,
зацікавлена особа – Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк», про відстрочку
виконання рішення суду, ?

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – заявник) звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із заявою про
відстрочку виконання рішення по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення.

В обґрунтування своєї заяви заявник
зазначив, що Ленінським районним судом
м. Дніпропетровська 20 лютого 2012 року
було винесено рішення по цивільній
справі № 2/422/1676/12 (2-3841/11)за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення.
Відповідно до резолютивної частини
такого рішення судом було вирішено, у
тому числі, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNUOGA00001093 від 02.04.2007 року, в сумі, що
становить в еквіваленті 355 182 грн. 60 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, загальною площею 88,80 кв.м.,
яка розташована за адресою: 49000,
АДРЕСА_1, також вирішено виселити
ОСОБА_1,25.03.1974р.н., і.п.н. НОМЕР_1, з
квартири АДРЕСА_2, та вирішено питання
стосовно розподілу судових витрат.

Далі заявник зазначає, що 07.06.2014 року
набрав чинності Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» № 1304- VII
від 03.06.2014 року, у зв’язку з чим і
просить суд відстрочити виконання
вказаного рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 лютого 2012 року по цивільній справі №
2/422/1676/12 (2-3841/11), що було ухвалено за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення до припинення дії
вищевказаного закону.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1
підтримав означену заяву, та просив її
задовольнити по мотивах, що викладені
такій заяві.

Представник Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
означеної заяви з огляду на її
безпідставність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, доходить
висновку, що заява про відстрочку
виконання рішення суду не підлягає
задоволенню з огляду на нижченаведене.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2012 року
вирішено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNUOGA00001093 від 02.04.2007 року в сумі, що
становить в еквіваленті 355 182 грн. 60 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, загальною площею 88,80 кв.м.,
яка розташована за адресою: 49000,
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановити
способом реалізації предмета іпотеки -
квартири, загальною площею 88,80 кв.м., яка
розташована за адресою: 49000, АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_1,
25.03.1974р.н. – шляхом продажу вказаної
квартири іпотекодержателем Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк „Приватбанк” з укладанням
договору купівлі-продажу з будь–якою
іншою особою покупцем, а також наданням
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень
необхідних для здійснення продажу
такого майна, визначивши початкову
ціну предмета іпотеки для його
подальшої реалізації в розмірі 252 500
(двісті п’ятдесят дві тисячі п’ятсот)
грн. Виселити ОСОБА_1, 25.03.1974р.н., і.п.н.
НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_2.

Матеріалами справи підтверджено, що
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2012 року
залишено без змін (а.с. 97-98). Таким чином,
рішення суду від 20 лютого 2012 року
набрало законної сили, у зв’язку із чим
судом й було видано виконавчий лист
(а.с.101-102).

Відмовляючи в задоволенні вказаної
заяви про відстрочку виконання рішення
суд виходив з наступного.

Вимогами частини 1 ст. 36 Закону України
«Про виконавче провадження» та нормами
ст. 373 ЦПК України встановлено, що за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим (хвороба боржника або
членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Аналіз вищезазначених норм Закону
України «Про виконавче провадження» та
ЦПК України свідчить про те, що
відстрочка виконання рішення суду
носить винятковий характер, та може
бути застосована судом лише за
наявності обставин, що утруднюють або
роблять неможливим виконання рішення.

Аналогічний за своїм змістом правовий
висновок викладений в пункті 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 26 грудня 2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» яким
роз'яснено, що при вирішенні заяв
державного виконавця чи сторони про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, встановлення або зміну
способу й порядку його виконання суду
потрібно мати на увазі, що їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Разом з цим, згідно п. 1 ст. 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно.

Отже, враховуючи те, що законодавцем
чітко врегульоване питання щодо
виконання судового рішення під час дії
мораторію на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті, то
вказаний у заяві відповідача про
відстрочку виконання рішення суду
мораторій не є винятковою обставиною в
розумінні 373 ЦПК України. Суд зауважує,
що такий мораторій є самостійною
законодавчо закріпленою підставою, що
встановлює відстрочку на примусове
стягнення нерухомого житлового майна,
яке вважається предметом застави. При
цьому, в даному випадку обставина
наявності такої відстрочки
встановлюється не відповідним судовим
рішенням, а встановлюється
безпосередньо імперативними вимогами
означеного нормативно-правого акту. А
тому така законодавча закріплена
відстрочка у вигляді мораторію не
потребує свого додаткового
підтвердження відповідним судовим
рішенням. Виходячи із наведеного,
обставина вказана заявником, не може
бути підставою для відстрочення
виконання рішення суду в порядку ст.373
ЦПК України.

Крім того, суд зазначає, що заявником не
надано жодного доказу, який
підтверджує використання ними цього
нерухомого майна як місця постійного
проживання позичальника, відсутність у
позичальника у власності іншого
нерухомого майна із відповідною
житловою площею.

Таким чином, суд, з огляду на наведене,
вважає, що заява ОСОБА_1, зацікавлена
особа – Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», про відстрочку
виконання рішення суду задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 373 ЦПК України, ст. 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», суд, ?

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1,
зацікавлена особа – Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк», про відстрочку
виконання рішення суду, – відмовити.

Ухвала суд може бути оскаржена до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська через Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська..

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було поставлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії.

Суддя:
Д.В. Мовчан