Справа № 342/1165/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2647/2014
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Городенківського районного суду від 24
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Городенківського районного
суду від 24 жовтня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстрований 15 жовтня 2011 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Рахівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, актовий запис
№123.

Малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишено на проживанні з матір'ю
ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу
залишено відповідачці прізвище
«ОСОБА_3».

Апелянт незгідний з рішенням суду
першої інстанції, в частині вирішення
питання щодо місця проживання
малолітньої дитини яке є незаконним,
необґрунтованим та таким, що винесене з
порушенням норм матеріального права.
Апелянт, вказує на те, що ним перед
судом не ставилось питання щодо
визначення місця проживання їхнього
сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки на
час звернення до суду, його син вже
проживав з ним. Дані підтверджуються
довідкою виконавчого комітету
Рахівської міської ради Закарпатської
області №4226 від 20.11.2014 року та актом
обстеження матеріально-побутових умов
проживання та спростовують доводи
відповідачки, заявлені нею в суді
першої інстанції, та викладені судом в
своєму рішенні.

Апелянт вважає, що суд вирішивши
питання про місце проживання
малолітньої дитини, яке ним не
ставилось, вийшов за межі позовних
вимог, чи порушив норми матеріального
права. Судом не було досліджено
матеріали справи з цього приводу із-за
їх відсутності та не приєднання до
матеріалів справи, не отримав
пояснення сторін з цього приводу, в
тому числі і його думку як позивача, чим
порушив норми процесуального права. На
час розгляду справи не було доведено
існування спору між батьками дитини,
щодо місця проживання дитини після
розірвання шлюбу, тому при винесенні
рішення судом зроблено передчасний
висновок в цій частині.

Просить рішення суду першої інстанції
змінити, виключивши із резолютивної
частини рішення відомості щодо
залишення на проживанні малолітнього
сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір'ю
ОСОБА_3, в решті рішення залишити без
зміни.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстровано шлюб 15 жовтня 2011
року у відділі державної реєстрації
актів цивільного стану Рахівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, актовий запис
№123, що стверджується відповідним
свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією
свідоцтва про народження, виданого
21.07.2014 у м. Пльзень.

Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що сторони спільно
не проживають з червня 2014 року, не
ведуть спільного господарств, не
піклуються про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги.

Син проживає з відповідачкою. Сім'я
розпалась повністю, подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечить їх інтересам, тому за
наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до переконання, що
шлюб існує формально і його слід
розірвати. При цьому суд прийшов до
висновку, що малолітнього сина слід
залишити на проживанні з
відповідачкою.

Апелянт оскаржує рішення суду саме у
частині залишення малолітнього сина на
проживанні з матір'ю.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не
наведено підстав. які вказують на
неналежне виконання матір'ю дитини
своїх батьківських обов'язків до сина.
Мати дитини працює за кордоном,
опікується та виховує дитину, яка є
малолітньою і потребує особливої
материнської уваги.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю Організації
Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року,
містить принцип, згідно з яким
малолітня дитина може бути розлучена
зі своєю матір'ю лише за наявності
виняткових обставин.

Апелянтом таких виняткових обставин не
наведено.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судом
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законності і обґрунтованості.
Підстав для його скасування з мотивів,
наведених у апеляційній скарзі, не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городенківського районного
суду від 24 жовтня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький