АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/3402/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1692/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., П"єнти І.В.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача -
Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в солідарному порядку та зустрічним
позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк",
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
поруки з апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" на
рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 червня
2014 року, -

встановила:

В жовтні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк „Приватбанк" (далі - Банк)
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення в солідарному
порядку заборгованості за договором
про видачу кредиту, яка станом на 20.09.2013
року становила 149 634 дол. 80 цент. США, що
за курсом НБУ еквівалентно 1 195 582 грн. 02
коп.

В листопаді 2013 року адвокат
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в
суд з уточненими під час судового
розгляду позовними вимогами про
визнання недійсним договору поруки,
укладеного 26.08.2008 року між Банком та
ОСОБА_3, стягнення 5000 грн. судових
витрат на правову допомогу та 990,48 грн.
витрат, пов'язаних із проведенням
судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 червня 2014 року позов
Банку був задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість по кредитному договору
№ HMC0GK від 26.08.2008 року, яка
складається із заборгованості по
кредиту в сумі 60540,60 доларів США,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 39608,16
доларів США, заборгованості по комісії
за користування кредитом в сумі 10581,50
доларів СЩА, пені за
несвоєчасність виконання

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції -
Воробченко Л.А.
Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27
зобов'язань за кредитним договором в
сумі 31749,27 доларів США, штрафу
(фіксованої частини) в сумі 31,29 доларів
США, штрафу (процентної складової) в
сумі 7123,98 доларів США, всього в сумі
149634,80 доларів США, що згідно курсу НБУ
еквівалентно 1 195 582 грн. 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 3441
грн. понесених судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №
HMC0GK/1, укладений 26.08.2008 року між
ОСОБА_3 та публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» на виконання договірних
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором № HMC0GK від 26.08.2008 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» судовий
збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60
коп. та на користь ОСОБА_3 5900 грн. 48 коп.
понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному об'ємі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

На обґрунтування доводів скарги
апелянт зазначив, що оскільки спірний
договір поруки не був підписаний, тому
він є неукладеним і не може бути
визнаний недійсним в судовому порядку;
висновок почеркознавчої експертизи є
незаконним, оскільки проведений з
порушенням вимог нормативних актів, що
стосуються процедури проведення
почеркознавчої експертизи; питання
розподілу судових витрат між сторонами
вирішено судом з порушенням вимог
процесуального закону.

В суді представник Банку
підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та її представник а також
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. В
письмовому запереченні на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 зазначила, що рішення
суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представника
Банку, перевіривши матеріали справи
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
дослідив обставини справи, допустив
порушення норм процесуального права,
що стосуються розподілу судових витрат
між сторонами, в зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду підлягає
зміні в цій частині.

Судом встановлено, що 26.08.2008 року між
Банком та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №НМСОGК,
відповідно до якого остання отримала у
строкове платне користування на умовах
повернення та сплати процентів 62 491,93
дол. США кредиту на споживчі цілі з
кінцевим терміном погашення кредиту -
до 26.08.2028 року.

В зв'язку з невиконанням
позичальником взятих на себе
обов'язків станом на 20.09.2013 року
заборгованість становить 149 634,80 дол.
США, що за курсом НБУ становить 1 195 582,02
грн., в т.ч. 60 540,60 дол. США заборгованість
по тілу кредиту; 39 608,16 дол. США
заборгованість по процентах; 10 581,50 дол.
США борг по сплаті комісії; 31 749,27 дол.
США пеня; 31,29 дол. США штрафу (фіксована
частина); 7 123,98 дол. США штраф (процентна
складова).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором
26.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №НМСОGК/1,
відповідно до умов якого остання
поручилася за виконання позичальником
взятих на себе за договором кредиту
обов'язків.

Висновком судової почеркознавчої
експертизи №54П від 31.03.2014 року було
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3
у вказаному договорі вчинено не нею, а
іншою особою.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог Банку та
стягнення нарахованої позивачем суми
заборгованості за кредитним договором
з позичальника ОСОБА_2 суд правильно
виходив з того, що остання не виконала
своїх зобов'язань за договором,
допустила борг, добровільно погасити
який відмовилася, тому у відповідності
з вимогами ст.ст. 610, 611, 629, 1054 ЦК України
він підлягає стягненню з відповідача.

ОСОБА_2 погодилася з таким висновком
суду, оскільки рішення суду не
оскаржила.

При цьому слід зауважити, що
стягнення пені та штрафів у іноземній
валюті суперечить нормам чинного
законодавства, однак оскільки боржник
погодився з рішенням суду, діючи у
відповідності з вимогами ст. 303 ЦПК
України колегія суддів приходить до
висновку про можливість залишення без
змін рішення суду в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Таким чином, відмовивши у
задоволенні позову в частині стягнення
кредитного боргу з ОСОБА_3 і
задовольнивши зустрічний позов суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що договір поруки є недійсним,
оскільки підпис на ньому вчинений не
поручителем, а іншою особою.

Заперечення Банку щодо
невідповідності висновку експерта
вимогам нормативних документів є
безпідставними.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
судова почеркознавча експертиза №54П
від 31.03.2014 року була проведена судовим
експертом НДЕКЦ управління МВС України
в Хмельницькій області ОСОБА_6, який має
відповідну кваліфікацію.

Посилання апелянта на порушення
експертом при проведенні експертизи
вимог науково-методичних рекомендацій
з питань підготовки і призначення
судових експертиз і експертних
досліджень, затверджених наказом МЮ
України №53/5 від 08.10.98. безпідставне,
оскільки для вирішення питань,
викладених в ухвалі суду про
призначення експертизи, в експертну
установу були надані необхідні
документи, в т.ч. зразки почерку ОСОБА_3,
на підставі яких було зроблено
висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення Банку не ґрунтуються на
матеріалах справи, оскільки на їх
підтвердження ним не надано
відповідних доказів у відповідності з
вимогами ст. 60 ЦПК України, які б
спростували докази, надані іншою
стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Статтею 1 Закону України від 20.12.2011 року,
№ 4191-VI "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" встановлено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

В справі міститься договір про надання
правової допомоги від 25.11.2013 року,
укладений між ОСОБА_3 та адвокатом
ОСОБА_4, відповідно до якого останній
бере на себе зобов'язання самостійно
представляти інтереси ОСОБА_3 в суді
при розгляді цієї справи та ордер на
надання правової допомоги від 29.11.2013
року.

Згідно з квитанцією до прибуткового
касового ордеру №8 від 25.11.2013 року
ОСОБА_3 оплатила ОСОБА_4 5 000 грн.
відповідно до вищевказаного договору
про надання правової допомоги.

Як вбачається з журналу судових
засідань в даній справі, адвокат ОСОБА_4
приймав участь у судових засіданнях в
якості представника сторони ОСОБА_3 в
період з 29.11.2013 року по 10.06.2014 року
загальною тривалістю 2 год. 01 хв.

Враховуючи вищевказані вимоги закону
та письмові матеріали справи до
відшкодування ОСОБА_3 за рахунок Банку
підлягає 975 грн. витрат на правову
допомогу адвоката (40% мінімальної
зарплати: в 2013 році=458,80 грн., в 2014
році=487,20 грн.; за 16 хв. участі в судових
засіданнях в 2013 році адвоката ОСОБА_4
підлягає стягнення 122,40 грн., за 105 хв.
участі в судових засіданнях адвоката в
2014 році - 852,60 грн.).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Довідка ОСОБА_4 від 29.11.2013 року, видана
ним Славутському міськрайонному суду,
відповідно до якої він на підготовку до
даної справи витратив 8 год. робочого
часу, не враховуючи при цьому його
безпосередню участь в судових
засіданнях, в якості доказу оцінюється
критично, оскільки вона не містить
обґрунтування (розрахунку) витрат по
кожному пункту окремо, що робить
неможливим перевірку її правильності
судом.

В іншій частині рішення суду
ґрунтується на повно і всебічно
досліджених обставинах справи, тому
підстав для його скасування в межах
доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" задоволити
частково.

Рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 червня
2014 року в частині розподілу судових
витрат між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
„Приватбанк" та ОСОБА_3 змінити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„Приватбанк" на користь ОСОБА_3 975 грн.
судових витрат по оплаті правової
допомоги та 900 грн. 48 коп. судових витрат
по оплаті судової експертизи. В решті
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук