Справа № 357/9717/14 Головуючий у І
інстанції Шовкопляс О. П.Провадження №
22-ц/780/7193/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Білоконь О.В.,

членів колегії - суддів: Савченка
С.І., Даценко Л.М.

з участю секретаря - Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського районного суду
Київської області від 26 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про встановлення факту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на таке.

Вона народилася у 1989 році за час
спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5.
Однак за відсутності волевиявлення
батька ОСОБА_4, за вказівкою матері
позивача в свідоцтві про народження
заявника у графі «батько» органом
реєстрації актів цивільного стану був
вчинений запис «ОСОБА_4».

ІІ батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІІ дід по батьковій лінії ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановлення факту, що ОСОБА_4 є батьком
позивача, має значення для реалізації
її прав на спадщину, яка відкрилась у
зв»язку зі смертю діда.

Позивач просила суд встановити факт
батьківства ОСОБА_4 щодо неї.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 вересня 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт батьківства, що
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є
батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на неповне з»ясування
обставин судом та невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Зокрема, посилається на те, що суду не
надано доказів, які б свідчили про те,
що померлий ОСОБА_4 визнавав за життя
позивачку своєю донькою, що він її
виховував та матеріально утримував,
також суд не врахував, що у матері
позивачки був статус матері одиначки.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суду приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги із таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що померлий ОСОБА_4 за
свого життя визнавав позивачку своєю
дочкою, в перші роки її життя
піклувався про неї, займався її
утримання та вихованням.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1,
про що 01 серпня 1989 року Білоцерківським
відділом записів актів громадянського
стану видано свідоцтво про народження
серії НОМЕР_1.

Запис про батька заявника вчинено
відповідно до ст. 55 Кодексу законів про
шлюб та сім'ю України органом
реєстрації актів цивільного стану за
вказівкою матері заявника був
здійснений запис «ОСОБА_2».

Згідно свідоцтва про зміну імені серії
НОМЕР_2 від 03 травня 2014 року позивачка
змінила прізвище з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2".

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті
якого відкрилась спадщина на ? частини
квартири АДРЕСА_1.

Сторони у справі подали до
нотаріальної контори заяви про
прийняття цієї спадщини.

Ці обставини підтверджені письмовими
матеріалами справи і сторонами не
оспорюються.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 31
березня 1995 року «Про судову практику у
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» заяви про
встановлення фактів батьківства чи
визнання батьківства розглядаються
судом, якщо у свідоцтво про народження
певна особа не вказана батьком дитини і
можуть бути подані матір'ю, опікуном чи
піклувальником дитини чи самою дитиною
після досягнення повноліття. Суд
розглядає заяви про встановлення факту
батьківства в разі смерті особи, яку
заявник вважає батьком дитини, і
вирішує їх з урахуванням обставин,
передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та
сім'ю.

Відповідно до п.п.3,7,9 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів», у
разі смерті чоловіка, який не перебував
у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті
жінки, котра вважалася матір'ю
останньої, факт їхнього батьківства
(материнства) може бути встановлено за
рішенням суду в окремому провадженні.

При розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилася до 1 січня 2004 року необхідно
застосовувати відповідні норми КпШС
України, беручи до уваги всі докази, що
достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

Питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Визнання батьківства
(материнства) має ґрунтуватися на
всебічно перевірених судом даних, що
підтверджують або спростовують
заявлені вимоги чи заперечення проти
них.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та
сім'ю України в разі народження дитини
у батьків, які не перебувають у шлюбі,
при відсутності спільної заяви батьків
батьківство може бути встановлено в
судовому порядку за заявою одного з
батьків або опікуна (піклувальника)
дитини, особи, на утриманні якої
знаходиться дитина, а також самої
дитини після досягнення нею
повноліття. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

З огляду на те, що позивач народилася 8
липня 1989 року, тобто до 1 січня 2004 року -
суд при вирішенні питання про
встановлення батьківства вірно
керувався ст. 53 КпШС України.

Колегія суддів не погоджується з
доводи апеляційної скарги про те, що
матеріали справи не містять доказів
визнання померлим ОСОБА_4 за свого
життя факту свого батьківства відносно
позивачки.

Так, судом першої інстанції були
допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
які показали, що позивачка є
позашлюбною донькою ОСОБА_5 та
померлого ОСОБА_4, який протягом
тривалого часу (у перші 3 роки життя
позивачки та по 1994 рік) перебував у
близьких родинних стосунках з
позивачкою та її матір'ю, вів з нею
спільне господарство, спочатку у
квартирі, розташованої за
адресою:АДРЕСА_1, (у квартирі батьків
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ), а в подальшому за
адресою: АДРЕСА_3, де спільно проживали.
З пояснень свідків також вбачається, що
ОСОБА_4 відвідував матір позивачки у
пологовому будинку, завжди визнавав
позивачку своєю донькою, підтримував
її матеріально та морально, брав участь
у її вихованні.

Також матеріали справи містять копії
фотографій, на яких зображені позивач з
померлим ОСОБА_4 та його батьками (
а.с.14-15).

Суд першої інстанції також вірно узяв
до уваги визнання позову матір»ю
померлого ОСОБА_9 - відповідачкою
ОСОБА_3, яка в суді першої та
апеляційної інстанції підтвердила
суду факт визнання її сином за свого
життя батьківства щодо позивачки, їхнє
спілкування як рідних людей та взаємну
підтримку.

Оскільки відповідачам не надано
доказів на спростування цих доказів,
суд першої інстанції, оцінивши їх у
сукупності з іншими доказами, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_4 визнавав себе батьком позивачки
ОСОБА_2, в перші роки життя піклувався
про неї, займався її вихованням та
утримував її та поклав його в основу
рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи не заслуговують
на увагу і не спростовують висновків
суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського районного
суду Київської області від 26 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: