Справа №592/4245/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Алфьоров А. М.Номер
провадження 22-ц/788/1696/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 06 серпня 2014 року

у справі за позовом представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім.М.В.Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 06 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 7 000 грн у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивачем не
надано доказів спричинення йому
Товариством моральної шкоди в зв'язку з
професійним захворюванням. Зокрема, в
акті розслідування професійного
захворювання відносно позивача не
встановлені порушення відповідачем
нормативних актів про охорону праці,
щодо незабезпечення безпечних та не
шкідливих умов праці, та посадових осіб
товариства, які допустили такі
порушення. Позивач не заявляв вимогу
про внесення змін до акту
розслідування професійного
захворювання №5 від 27 січня 2014 року в
частині внесення до нього порушень
Товариством його прав на безпечні та
нешкідливі умови, доказів з цього
приводу не надавав, тобто вважає, що
суд без законних на те підстав
самостійно вирішив вимогу про
наявність вини відповідача в порушенні
прав позивача на безпечні та
нешкідливі умови праці. Вважає, що
позивач не довів належними та
допустимими доказами спричинення йому
моральної шкоди і стягнута сума шкоди є
необґрунтованою та недоведеною.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, місцевий суд виходив з
доведеності факту заподіяння
моральної шкоди та наявності підстав
для її задоволення.

Висновок суду є таким, що відповідає
зібраним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з 01 серпня 1974 року по 23 січня 2014 року
перебував у трудових відносинах з
ПАТ«Сумське науково-виробниче
об'єднання ім.М.В.Фрунзе». Працював на
посаді електрозварювальника ручного
зварювання, з 15 березня 1993 року згідно
наказу №1881/ОК від 16 березня 1993 року
йому присвоєний шостий розряд
електрозварювальника ручного
зварювання, а з 15 грудня 2008 року -
суміжна професія коваля ручної ковки
другого розряду. 23 січня 2014 року згідно
наказу № 327/ВК від 23 січня 2014 року
звільнений з підприємства за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
за віком на пільгових умовах за ст.38
КЗпП України (а.с.5,6).

Під час роботи на підприємстві
відповідача, у зв'язку з впливом
шкідливих умов виробництва позивач
отримав профзахворювання, йому
встановлений основний діагноз:
хронічне обструктивне захворювання
легень ІІ стадії токсико-пилової
етіології, фаза загострення. Емфізема
легень ІІ ступеня. Легенева
недостатність ІІ ступеня. Захворювання
професійне (вперше встановлене ППЛЕК
НДІ гігієни праці та профзахворювань
ХМНУ 02 січня 2014 року). Хронічна
двостороння сенсоневральна
приглухуватість з помірним ступенем
зниження слуху (ІІІ стадія)- за
класифікацією ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Захворювання професійне від тривалої
дії шуму на виробництв (вперше
встановлене ППЛЕК НДІ гігієни праці та
профзахворювань ХМНУ 02 січня 2014 року),
а також супутній діагноз: гіпертонічна
хвороба другої стадії, 3 ст., ризик 3
(високий). ІХС, атеросклероз аорти,
мітральна та трикуспідальна
регургітація І ступеня. СН ІІ А стадії
(М 42.1). Розповсюджений остеохондроз
хребта з полірадикулярним синдромом.
Скривлення носової перетинки вправо з
помірним забрудненням носового
дихання. Вперше діагноз встановлений
при обстеженні в Науково-дослідному
інституті гігієни праці та професійних
захворювань Харківського
національного медичного університету
профпатологічною лікарсько-експертною
комісією 09 січня 2014 року (а.с.10).

27 січня 2014 року комісія з представників
Сумської міської CEC, ПАТ«Сумське НВО
ім.М.В.Фрунзе та Управління ВД Фонду у
м.Суми провела розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
позивача, за результатами якого склала
акт розслідування за формою П-4
відповідно від 27 січня 2014 року №5, у
якому зазначено, що захворювання
позивача виникло внаслідок
недосконалості технологій,
неефективного використання засобів
індивідуального захисту, тривалої
роботи у шкідливих умовах праці.
Причина професійного захворювання -
проведення робіт в умовах підвищеного
рівня виробничого шуму, пилу та
загазованості.

19 березня 2014 року позивач пройшов огляд
спеціалізованою МСЕК, за наслідками
якого йому встановлено 40 % стійкої
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності строком на
один рік з датою чергового переогляду 19
березня 2015 року (а.с.9).

Вказані факти правильно і з достатньою
повнотою встановлені судом першої
інстанції та визнаються сторонами.

Внаслідок професійного захворювання
позивачу заподіяно моральну шкоду, яка
полягає в моральних стражданнях,
порушенні нормальних життєвих
зв'язків. Він постійно хворіє, крім
того, має значні обмеження в
життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все
це вимагає додаткових зусиль по
організації його життя і веде до нових
переживань.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що в зв'язку із
отриманням за час роботи на
підприємстві професійних захворювань,
позивач втратив професійну
працездатність на 40%, став інвалідом
третьої групи, в результаті чого
переносить моральні страждання, тому
обґрунтовано поклав обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди на
роботодавця, що відповідає вимогам
ст.ст.153, 237-1 КЗпП України.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначено судом з
урахуванням всіх обставин та вимог
закону, з дотриманням вимог розумності
та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
п.19 акта розслідування професійного
захворювання №5 від 27 січня 2014 року не
зазначені винні особи, які не виконали
відповідні вимоги законодавства про
охорону праці і про забезпечення
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення, тобто що
відповідач прав позивача на безпечні
та нешкідливі умови праці не порушував,
а сам позивач вказаний акт у цій
частині не оскаржував, є
безпідставними, оскільки відповідач не
оспорює факт роботи позивача на
підприємстві в період отримання
професійного захворювання, а відтак і
не спростовується факт наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні безпечних та нешкідливих
умов праці і підстави для позбавлення
позивача права на отримання
відшкодування також відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України обов'язок відшкодувати
працівникові моральну шкоду у випадку,
передбаченому вказаною статтею,
покладено на власника або
уповноважений ним орган, і, як
встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
завдано ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, то суд обґрунтовано стягнув на
користь позивача відшкодування
моральної шкоди з відповідача.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків або
виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Установивши, що професійне
захворювання позивач отримала
унаслідок незабезпечення ПАТ «СМНВО
ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих
умов праці, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивачці дійсно була заподіяна
моральна шкода, яка підлягає
відшкодуванню саме роботодавцем.

Трудове законодавство не містить
положень про звільнення підприємств з
небезпечними й тяжкими умовами праці
від відшкодування моральної шкоди,
завданої їх працівникам такими
умовами.

Крім того, колегія суддів не може взяти
до уваги доводи апеляційної скарги про
те, що позивачем не доведено факт
спричинення моральної шкоди, оскільки
встановлення особі часткової втрати
професійної працездатності свідчить
про моральні страждання і визначений
судом розмір їх відшкодувань колегія
суддів вважає співрозмірним з завданою
позивачу шкодою.

Також, визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
враховував роз'яснення п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року №4, та
належно оцінив характер, обсяг
страждань, яких зазнав позивач та його
немайнових втрат та інші обставини,
зокрема стан його здоров'я, тяжкість
вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках і виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

З врахуванням вищевикладених обставин,
суд першої інстанції обґрунтовано
частково задоволив позивні вимоги та
визначив розмір морального
відшкодування ОСОБА_3 в сумі 7 000 грн.,
виходячи із ступеня втрати
працездатності.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування у цій частині не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 06 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -