АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2972/14
Головуючий в суді
1 інстанції: Ратушна В.О.
Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Капітан І.А.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

З участю прокурора Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Дніпровського району міста Херсона,
який діє в інтересах Херсонської
міської ради на рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 20
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог: Відкрите акціонерне
товариство «Кредитпромбанк» про
визнання договору удаваним та визнання
права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1. звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що ОСОБА_2., як власниця квартири
АДРЕСА_1, здала її в оренду ВАТ
«Кредитпромбанк», який зробив в ній
реконструкцію та переобладнання і
облаштував приміщення під своє
відділення, внаслідок чого було
створено нежитлове офісне приміщення
зі сходами, ганком і вітринами,
загальною площею 44,6 кв.м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_2

06.07.2010 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу майна, однак предметом
договору замість нежитлового
приміщення, яке існувало на момент
укладення договору було зазначено
двокімнатну квартиру НОМЕР_1, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Враховуючи те, що зазначений договір
мав на меті приховування іншого
правочину - договору купівлі-продажу
нежитлового офісного приміщення зі
сходами, ганком і вітринами, загальною
площею 44,6 кв.м., просив:

1) визнати, у порядку ст. 235 ЦК України, що
06.07.2010 року ОСОБА_1., як покупцем і
ОСОБА_2., як продавцем був укладений
договір купівлі-продажу нежитлового
офісного приміщення зі сходами, ганком
і вітринами загальною площею 44,6 кв.м.,
яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2, у
відповідності до ст. 235 ЦК України.

2) визнати за ОСОБА_1. право власності на
нежитлове офісне приміщення зі
сходами, ганком і вітринами загальною
площею 44,6 кв.м., яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_2, у відповідності до ст.
235 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 20 вересня 2013 року в
позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор
Дніпровського району міста Херсона,
який діє в інтересах Херсонської
міської ради посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з положень ст. 235 ЦК
України та з того, що фактично між
сторонами укладений договір
купівлі-продажу нежитлового офісного
приміщення і фактично позивач набув
право власності на нежитлове офісне
приміщення.

Проте до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом
договір купівлі-продажу передбачає для
однієї сторони право отримання
предмету купівлі-продажу у власність
та зобов'язання сплатити його покупну
ціну, а для другої сторони право на
отримання ціни та обов'язок передати
предмет договору наступному власнику.

За ст. 235 ЦК України удаваною є угода,
яка вчинена сторонами для приховання
іншої угоди, яку вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
угода була вчинена сторонами для
приховання іншої угоди, яку вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо угоди, яку
сторони насправді вчинили.

Для визнання правочину удаваним суду
слід установити, що обидві сторони
договору діяли свідомо для досягнення
якоїсь особистої користі, їх дії
направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2. є власницею двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, яку вона передала в
оренду ВАТ «Кредитпромбанк»
відповідно до нотаріально
посвідченого договору оренди від
31.10.2006 року (а.с.5-14).

Умовами договору оренди передбачено,
що перепланування об'єкта оренди, а
також переведення його з статусу
жилого в нежиле, необхідне для
розміщення в об'єкті оренди відділення
банку, здійснюється банком, як
орендарем, за власний рахунок за
погодженням із ОСОБА_2., як
орендодавцем. Зміна статусу
приміщення, яке є предметом договору,
за погодженням сторін, не тягне за
собою розірвання договору, а також
внесення змін до тексту договору (п. 3.3)
(а.с.7).

На виконання умов вищезазначеного
договору банком були виконані
будівельні роботи по реконструкції і
облаштування приміщення під
відділення банку та після виконання
зазначених робіт було створено
нежитлове приміщення, а саме офісне
приміщення, розташоване за адресою: :
АДРЕСА_2 загальною площею 44,6 кв.м., що
підтверджується експлікацією та
планом будівлі. Також в плані поверхів
будівлі зазначено, що сходи, ганки,
вітрини та перепланування квартири в
офісні приміщення є самочинним
будівництвом (а.с.15,16).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЖК України
непридатні для проживання жилі будинки
і жилі приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі
будинки зносяться за рішенням
виконавчого комітету обласної, міської
(міста республіканського
підпорядкування) Ради народних
депутатів.

За правилами ст. 8 ЖК України
переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі, як правило, не
допускається. У виняткових випадках
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі може здійснюватися
за рішенням органів, зазначених у
частині другій статті 7 цього Кодексу.

Отже, переведення жилого будинку,
жилого приміщення у нежилі проводиться
у випадках: визнання у встановленому
порядку жилого будинку, жилого
приміщення непридатним для проживання
або зміни функціонального призначення
жилого будинку, жилого приміщення, а
також в інших виняткових випадках.

Разом з тим, в установленому законом
порядку переведення жилого приміщення,
квартири, яка належала ОСОБА_2. у нежиле
здійснено не було.

06.07.2010 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. було
укладено та нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу квартири, за
умовами якого позивач придбав
двокімнатну квартиру НОМЕР_1, яка
розташована у будинку АДРЕСА_2,
житловою площею 30,8 кв.м., загальною
площею 43,1 кв.м. (а.с.3,4).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 постанови від 6
листопада 2009 року N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному
правочині спрямована на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином. При
цьому позивач повинен указати, який
інший правочин приховується з
допомогою укладеного правочину. За
удаваним правочином обидві сторони
свідомо, з певною метою, документально
оформлюють правочин, але насправді між
ними встановлюються інші
правовідносини.

Згідно із ст. 177 ЦК України до об'єктів
цивільних прав відносяться речі,
майнові права та інше.

За ст. 179 ЦК України річчю є предмет
матеріального світу, щодо якого можуть
виникати цивільні права та обов'язки.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено,
що до нерухомих речей (нерухомості)
належать об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення, а право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
зокрема, їх виникнення підлягають
державній реєстрації.

Нежитлове офісне приміщення зі
сходами, ганком, вітринами загальною
площею 44,6 на першому поверсі за
адресою: АДРЕСА_2 в установленому
законом порядку як нерухома річ, не
зареєстрована.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
вищезазначені положення закону уваги
не звернув, не врахував того, що
квартира, яка банком переобладнана в
офісне приміщення відповідно до вимог
ЖК України не переведена з житлового
фонду до нежитлового, офісного
приміщення розташованого на першому
поверсі за адресою: АДРЕСА_2, як об'єкта
нерухомості не зареєстровано,
внаслідок чого воно не може бути
предметом цивільно-правової угоди, а
тому правові підстави для визнання в
порядку ст. 235 ЦК України укладення
договору купівлі-продажу нежитлового
офісного приміщення зі сходами, ганком
і вітринами загальною площею 44,6 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та
визнання права власності на зазначене
майно, відсутні,

Крім того, враховуючи, що сторони
вчинили договір купівлі - продажу та
мали на меті вчинення саме договору
купівлі-продажу, але за предмет
укладеного договору насправді мали
іншу нерухому річ, підстави для
застосування ст. 235 ЦК України відсутні.

За викладених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими.

Таким чином, при розгляді даної справи
судом першої інстанції була надана
невірна правова оцінка спірним
правовідносинам, неправильно
застосовані норми матеріального та
порушені норми процесуального права, а
тому рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. ст.. 303, ч.1 п.2 ст. 307, ст.
309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
Дніпровського району міста Херсона,
який діє в інтересах Херсонської
міської ради задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 20 вересня 2013 року
скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог:
Відкрите акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: