Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3124/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Хрусталенко І.П.
Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

23.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді:
Кодрула М.А.

суддів: Чорнобривець О.С.,
Потапенка В.І.

за участю секретаря: Ремез
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом прокурора
Бобринецького району в інтересах
ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Бобринецької міської
ради, ОСОБА_10, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_11, відділ
Держземагенства у Бобринецькому
районі про визнання протиправними та
скасування рішень Бобринецької
міської ради, за апеляційною скаргою
ОСОБА_10 на ухвалу Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 28 жовтня 2014 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 28 жовтня
2014 року прийнято позовну заяву та
відкрито провадження по справі за
позовною заявою прокурора
Бобринецького району в інтересах
ОСОБА_2, треті особи на стороні
позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
Бобринецької міської ради, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
стороні відповідача - ОСОБА_11, відділ
Держземагенства у Бобринецькому
районі про визнання протиправними та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_10,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права просить ухвалу
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою закрити провадження у справі.
Зокрема зазначає, що спір є
публічно-правовим і підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у липні 2014 року
прокурор Бобринецького району в
інтересах ОСОБА_2, треті особи на
стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернувся до суду з позовною заявою до
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
стороні відповідача: ОСОБА_11, відділ
Держземагенства у Бобринецькому
районі та просив визнати протиправними
і скасувати рішення Бобринецької
міської ради №1157 від 05 березня 2013 року
«Про надання дозволу на складення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність безкоштовно земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_11.» та
№ 1200 від 25 березня 2013 року «Про
передачу безоплатно у власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_11.».

В обгрунтування позову прокурор
посилався на те, що вказаними рішеннями
порушені права інших
землекористувачів і їх право підлягає
захисту на підставі ст. 152 ЗК України.

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 30 жовтня
2014 року ОСОБА_10 залучений до участі у
розгляді справи у якості третьої особи
на стороні відповідача, а ухвалою
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 04
листопада 2014 року - в якості
співвідповідача.

Відкриваючи провадження у справі суд
першої інстанції виходив з того, що
справа повинна розглядатись в порядку
цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Частина перша ст.15 ЦПК України
передбачає, що суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

У ст.ст. 2, 17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб'єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
владних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
суб'єктивний склад учасників процесу
та характер спірних правовідносин.

Встановлено, що Бобринецька міська
рада під час вирішення питання про
надання дозволу на складення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність безкоштовно земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_11 та
про передачу їй у приватну власність
спірної земельної ділянки діяла як
суб'єкт владних повноважень.

Однак із матеріалів справи вбачається,
що вимоги, пред'явлені прокурором в
інтересах ОСОБА_2, стосуються захисту
його прав на земельну ділянку, що
знаходиться у його користуванні,
частину якої, як він вважає, міська рада
незаконно передала у приватну
власність ОСОБА_11

У п.п.6, 7 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" № 3 від 01
березня 2013 року судам роз'яснено, що
при вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в пунктах 2 і 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 березня
2010 року № 2), а також Рішення
Конституційного Суду України від 1
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
кодексу України; далі - ЗК). Захист судом
прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
"Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності", про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Ураховуючи викладене та суть
заявленого позову, суд прийшов до
правильного висновку, що в даному
випадку справа повинна розглядатись в
поряку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги
спроставуються наведеними нормами
діючого законодавства і тому не можуть
бути підставою для скасування чи зміни
оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 - відхилити.

Ухвалу Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 28 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: