Справа №592/8695/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Фоменко І. М.Номер
провадження 22-ц/788/1939/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 57
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 24 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс»

про захист прав споживача, визнання
договору недійсним та стягнення
коштів,

в с т а н
о в и л а:

12 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Посилаючись на введення його в оману,
недотримання нотаріальної форми,
несправедливість умов, просив визнати
недійсним договір фінансового лізингу
від 22 липня 2014 року №010837, укладений між
ним і ТОВ «ЛК «АвтоФінанс», предметом
якого є зобов'язання лізингодавця
придбати предмет лізингу автомобіль
«Dаewoo Sens» у власність та передати у
користування лізингоодержувача на
визначених договором умовах.

Крім того, просив стягнути на свою
користь 6900 грн. сплачених ним
товариству за цим договором, та 48 грн. 30
коп. комісії сплаченої банку.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 24 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового
лізингу від 22 липня 2014 року №010837,
укладений між ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» та
ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» на
користь ОСОБА_3 6900 грн. сплачених на
виконання договору, а на користь
держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛК
«АвтоФінанс», посилаючись на
невідповідність висновків фактичним
обставинам, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Вважає, що судом першої інстанції
неправильно застосовано до спірних
правовідносин положення Закону
України «Про захист прав споживачів»
та не враховано норми спеціального
законодавства. Доводить, що сторонами
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов договору, а визнання
несправедливими окремих умов договору
не тягне за собою його недійсність у
цілому.

Заслухавши заперечення позивача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, 22
липня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК
«АвтоФінанс» укладено договір
фінансового лізингу №010837 з додатками
№1, №2, №3 (далі - Договір), предметом
якого є автомобіль «Dаewoo Sens» вартістю
69000 грн. (а.с.13-22).

Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не
відповідає перед лізингоодержувачем
за невиконання будь-якого зобов'язання
щодо якості, комплектності, справності
предмета лізингу, його заміни, введення
в експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.

Пунктом 1.7 визначено, що предмет
Договору передається в користування
лізингоодержувачеві протягом строку,
який становить не більше 120 робочих
днів з моменту сплати ним на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію оформлення даного
договору (10% від вартості предмета
лізингу), та комісії за передачу
предмета лізингу (3% від вартості
предмета лізингу).

На підставі п.2.1 Договору він вступає в
силу з моменту його підписання
сторонами та діє до повного виконання
зобов'язань сторонами, але не більше 78
календарних місяців з моменту
підписання даного договору.

Відповідно до п.2.2 Договору, строк
лізингу починається з дати передачі та
закінчується через 60 календарних
місяців з моменту підписання Акту
приймання-передачі предмета лізингу і
в останню дату платежу, зазначену у
додатку №2 до цього договору, якщо інше
не передбачено умовами даного
договору.

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що
перший лізинговий платіж складається
із:

а) Комісійної винагороди лізингодавця
за організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням цього
Договору (надалі - «Коміся за
Організацію»), яка розраховується як:
Комісія за організацію, яка визначена у
Додатку №1 до даного Договору та
становить 10% від вартості предмету
лізингу,

б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який
розраховується: авансовий платіж, який
визначений у Додатку №1 до даного
Договору та становить 50% від вартості
предмету лізингу,

в) Комісійної винагороди лізингодавця
за передачу предмета лізингу, як
платіж, що покриває витрати
лізингодавця пов'язані з організацією
передачі предмета лізингу на користь
лізингоотримувача. Розмір комісійної
винагороди лізингодавця за передачу
предмета лізинга визначений в Додатку
№1 до даного договору та становить 3%
від вартості предмету лізингу.

Згідно з п.8.2.3 Договору ОСОБА_3
зобов'язаний сплачувати «другий
лізинговий платіж», який складається з:
відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Пунктом 9.1 Договору передбачено право
лізингоодержувача при обов'язковій
умові сплати в повному обсязі
заборгованості за лізинговими
платежами, сплати можливих штрафних
санкцій та відшкодування збитків,
придбати у власність (викупити) предмет
лізингу по його залишковій вартості за
окремо укладеним Договором
купівлі-продажу.

Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена
відповідальність лізингоодержувача
перед лізингодавцем за невиконання
будь-яких умов договору. Зокрема, у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Згідно п.
10.11 Договору, у випадку розірвання
даного договору лізингоодержувачем до
сплати останнім на рахунок
лізингодавця авансового платежу,
лізинговадець повертає сплачені кошти
за вирахуванням штрафу за дострокове
розірвання договору в сумі 30 % від
сплаченої суми авансових платежів. В
такому випадку комісія за організацію
даного договору лізингоодержувачу не
повертається.

Згідно з квитанцією від 22 липня 2014 року
№252, ОСОБА_3 на виконання умов даного
договору сплатив ТОВ «ЛК «АвтоФінанс»
6900 грн. комісії за організацію договору
фінансового лізингу (а.с.23).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин
частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції обґрунтовано
застосував норми законодавства про
захист прав споживачів (Закону України
«Про захист прав споживачів») у
системному зв'язку із нормами
спеціального законодавства, яке
регулює відносини фінансового лізингу
(параграф 6 глави 58 ЦК України та Закон
України «Про фінансовий лізинг»).

При цьому суд правильно виходив з того,
що умови пункту 1.4 оспорюваного
Договору (про те, що лізингодавець не
відповідає перед лізингоодержувачем
за невиконання будь-якого зобов'язання
щодо якості, комплектності, справності
предмета лізингу, його заміни, введення
в експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо, а за
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець) суперечать
вимогам ч.1 ст.808 ЦК України щодо
солідарної відповідальності продавця
і лізингодавця

Крім того, місцевий суд вірно вважав, що
п.10.11 розділу 10 Договору встановлює
жорстку односторонню відповідальність
позивача - лізингодавця не лише за
будь-яке порушення зобов'язання, а й за
розірвання договору за його
ініціативою, що є обмеженням
визначених пунктами 3, 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509
ЦК України принципів свободи договору,
справедливості, розумності та
добросовісності, а також передбачених
ч.1 ст.7, п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про
фінансовий лізинг» прав даного
споживача на розірвання договору.

Такі порушення призводять до
істотного дисбалансу прав та
обов'язків сторін і в силу положень
частин 1, 2, п.3 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
несправедливими для ОСОБА_3 та
відповідно до ч 5 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
підлягають визнанню недійсними. Однак
визнання їх недійсними зумовить і
зміну інших, взаємопов'язаних з ними
положень Договору, тому за таких
обставин суд на законних визначених ч.6
ст.18 Закону України «Про захист прав
споживачів» ч.1 ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України
підставах визнав недійсним цей
оспорюваний Договір у цілому.

Виходячи з визначених ст.216 ЦК України
правових наслідків недійсності
правочину, суд також правильно
визначив, що внесена позивачем комісія
за організацію договору у розмірі 6900
грн. підлягає відшкодуванню на його
користь з ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» у
повному обсязі.

Висновки місцевого суду щодо мотивів
позовної заяви про введення в оману,
недотримання нотаріальної форми
правочину та щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення сплаченої банку комісії
сторонами не оскаржуються.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції у вищенаведеній частині є
законним і обґрунтованим, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його зміни чи скасування в цій
частині не вбачається.

У той же час, пославшись на те, що
передбачені пунктами 1.7 та підпунктами
а), в) пункту 8.2.1 вказаного договору
зобов'язання лізингоодержувача
сплатити комісію за організацію
оформлення даного договору та комісію
за передачу предмета лізингу, а також
визначені пунктом 8.2.3 даного договору
обов'язки сплатити другий лізинговий
платіж, виходять за межі переліку
передбачених законом платежів,
місцевий суд вважав ці пункти договору
недійсними.

Однак висновки суду в цій частині
ґрунтуються на порушенні та
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Так, суд не звернув увагу на те, що
визначений у ч.2 ст.16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» перелік
можливих обумовлених сторонами
лізингових платежів не є вичерпним,
оскільки пунктом г) названої норми
передбачено можливість включення до
них «інших витрат лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу».

Так як вищеназвані платежі не є
надмірними та мають безпосереднє
відношення до виконання договору
лізингу, не вбачається законних
підстав для визнання недійсними
вказаних окремих пунктів договору з
мотивів їх невідповідності закону.

За таких порушень рішення суду першої
інстанції у вказаній частині підлягає
зміні шляхом виключення з його
мотивувальної частині висновку про
недійсність п.1.7 та підп. а), в) п.8.2.1 та
п.8.2.3 оспорюваного договору
фінансового лізингу.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 24 вересня 2014 року в даній
справі змінити, виключивши з його
мотивувальної частини висновок про
недійсність умов пункту 1.7 та
підпунктів а), в) пункту 8.2.1 укладеного
між ОСОБА_3 і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» договору фінансового
лізингу від 22 липня 2014 року №010837 щодо
обов'язку лізингоодержувача сплатити
комісію за організацію оформлення
даного договору в розмірі 10% від
вартості предмету лізингу та комісію
за передачу предмета лізингу в розмірі
10% від вартості предмету лізингу, а
також пункту 8.2.3 вказаного договору
щодо другого лізингового платежу.

В іншій частині задоволених позовних
вимог це рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -