АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5694/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 645/3183/14-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Гальянової І.Г.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2014 року у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, яким просить
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 12294,26 гривень, а також
сплачені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що між відповідачем
та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач по
справі, було укладено договір від 13.10.2005
року, відповідно до якого відповідач
отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Підписавши
договір, відповідач надав пряму та
безумовну згоду щодо прийняття
будь-якого розміру Кредитного ліміту,
встановленого Банком. Позивач виконав
свої зобов'язання за вищевказаним
договором, а саме надав відповідачу
кредит у обумовленому договором
розмірі. Відповідач порушив
зобов'язання щодо погашення кредиту та
сплати відсотків за його
користуванням, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість, яка станом
на 31.03.2014 року складає 12294,26 гривень. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором, позивач звернувся із
позовом до суду.

Представник позивача Заборська Н.В.,
яка діє на підставі довіреності, у
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги, просила їх задовольнити та
пояснила про обставини, викладені вище.
Крім того, представник позивача
зазначила, що у 2008 році відповідачу
було пролонговано договір про надання
кредиту, на підтвердження чого видано
нову платіжну картку, строк дії якої
закінчується у жовтні 2011 року. За таких
обставин представник позивача вважає,
що звернення позивача до суду із
позовом було здійснено у межах
позовної давності, оскільки цей строк
необхідно обраховувати з часу
закінчення строку дії платіжної
картки.

Відповідач у судовому засіданні не
визнав позовні вимоги, просив
відмовити у їх задоволенні,
посилаючись на сплив строку позовної
давності. Також відповідачем було
подано до суду письмові заперечення
проти позову, згідно яких він просить
застосувати строки позовної давності,
а також зазначає наступне. Останній
платіж на погашення заборгованості за
кредитом та сплата процентів за
користування кредитом був здійснений 03
лютого 2011 року, після цієї дати жодний
платіж по картковому рахунку не
проводився. Тобто, у березні 2011 року,
коли від відповідача не надійшов
черговий платіж, банк отримав право
звернутися до суду із позовом про
захист своїх прав. Проте у трирічний
строк після порушення своїх прав
позивач не скористався правом на
звернення до суду, тому відповідач
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню, у зв'язку із
закінченням строку позовної давності.

Представник відповідача у судовому
засіданні не визнала позовні вимоги,
просила застосувати строк позовної
давності та у зв'язку з його
закінченням відмовити у задоволенні
позовних вимог. При цьому представник
відповідача пояснила, що перебіг
строку позовної давності, на її думку,
починається з дня прострочення
внесення чергового платежу. Тобто
строк позовної давності за позовними
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом закінчився 04.03.2014 року, а
строк позовної давності за позовними
вимогами про стягнення штрафів за
прострочення виконання грошового
зобов'язання закінчений 04.03.2012 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 09 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала
апеляційну скаргу та просила його
скасувати через порушення норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, а також
постановити нове, яким позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у
повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Проте, у даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Ухвалюючи рішення у справі та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив із того, що
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав після спливу строку
позовної давності.

Судова колегія не може погодитись з
таким висновком суду, з огляду на
наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ч. 1 ет. 256 ЦК
України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно ст. 360-7 ЦГТК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для: всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Із змісту правового висновку,
зробленого за результатами розгляду
справи (справа № 6-14 цс 14) Верховним
Судом України вбачається, що
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ІДК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Судом залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH), і
дія картки закінчилась у жовтні 2011 року
(підтверджується роздруківкою
інформація по картці НОМЕР_2).

Як встановлено в судовому засіданні
суду першої інстанції, та не
заперечувалось самим відповідачем в
судовому засіданні апеляційної
інстанції, в порядку виконання пункту
3.1.3 дійсно він неодноразово отримував
картку в «ПриватБанку».

За таких обставин строк позовної
давності в даному випадку потрібно
відраховувати з листопада 2011 року.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що судом
задовольняється позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» на загальну суму 12294 грн. 26
коп., колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з відповідача
судовий збір, сплачений позивачем при
зверненні до судів першої та
апеляційної інстанцій в сумі 243,60
гривень та 121,80 гривень.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» Шуліки
Аліни Володимирівни задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 09 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН
НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 13 жовтня 2005
року, яка складається: 3998,53 -
заборгованість за кредитом; 7234,10
гривень - заборгованість за процентами
за користування кредитом; 500,00 гривень -
штраф (фіксована частина); 561,63 гривень -
штраф (процентна складова), а всього в
сумі 12294 (дванадцять тисяч двісті
дев'яносто чотири) гривні 26 копійок, а
також судові витрати 365 (триста
шістдесят п'ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -