Справа №333/7954/14-ц
Провадження №2/333/3034/14
Комунарський районний суд м.Запоріжжя
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/7954/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, треті особи -
Управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, в якому зазначила, що вона
та її діти - ОСОБА_4, ОСОБА_2 є власниками
двохкімнатної квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, по 1/3 частині
кожному. Крім неї та її дітей, за
зазначеною адресою зареєстрований
ОСОБА_3, з яким у 2010 році припинені
шлюбні стосунки. При цьому відповідач у
вищезазначеній квартирі з 2009 року не
проживає, є громадянином Російської
Федерації, працює у м.Ялта. Майна та
особистих речей ОСОБА_3 у спірному
житловому приміщенні немає. У зв'язку з
реєстрацією ОСОБА_3 у квартирі вона
змушена нести зайві витрати по сплаті
за комунальні послуги. Теперішнє місце
проживання відповідача їй не відоме.
Враховуючи викладене, вона просить суд
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.
Позивач у судовому засіданні позов
підтримала повністю та просила суд
його задовольнити в повному обсязі, а
також пояснила, що договірних відносин
між нею та відповідачем з приводу найму
вказаного житла не існує. Добровільно
знятися з реєстраційного обліку
відповідач відмовляється.
Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, повторно у судове
засідання не з'явився і не повідомив
суд про причини неявки. Оскільки суд не
має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169
Цивільного процесуального кодексу
України суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення). Позивач у
судовому засіданні не заперечувала
проти такого вирішення справи.
Третя особа - ОСОБА_2 - позов підтримав
повністю та просив суд його
задовольнити в повному обсязі, а також
суду пояснив, що відповідач є його
батьком та майже шість років не
проживає у спірній квартирі.
Представник третьої особи - Управління
державної міграційної служби України в
Запорізькій області - в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав суду
заяву, в якій просив розглядати справу
без його участі, проти позову не
Третя особа - ОСОБА_4 - будучи належним
чином повідомленою судом про час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилась, причини неявки
суду не повідомила.
Суд, заслухавши пояснення позивача,
третьої особи, свідків, вивчивши
матеріали справи, дослідивши письмові
докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, приходить до наступних
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
На підставі свідоцтва про укладення
шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого 10.10.1989
року, встановлено, що 18.09.1980 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб,
про що складено актовий запис №43 (а.с.6).
Відповідно до свідоцтва про право
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності, по 1/3
частині кожному, належить квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 8,
Згідно довідки вих.№2670 від 01.10.2014 року,
виданої Комунальним підприємством
«Основаніє», за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 (а.с.11).
На підставі акту від 17.11.2014 року,
складеного представниками
Комунального підприємства
«Основаніє», зі слів сусідів ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1, з 2009 року не проживає.
Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, який є батьком позивача, ОСОБА_8,
яка зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, кожний окремо, суду
показали, що відповідач у спірній
квартирі не проживає більше шести
років, комунальні послуги не сплачує.
З урахуванням вищевикладеного, у суду
немає підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їхню
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
Конституцією України (ст. 41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997
року, закріплено принцип непорушності
права приватної власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло: житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають, що
власник використовує житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.
Згідно ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» поняття
реєстрації визначено як внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
Статтею 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюють відповідні органи
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації в АР Крим, областях,
містах, районах, районах у містах, а
також у містах Києві та Севастополі.
На підставі ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в України» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.
Отже, оскільки відповідач не є
власником спірної квартири, не
проживає у ній більше шести років,
витрати на її утримання не несе,
комунальні послуги не сплачує, а також
враховуючи те, що, зокрема, розмір
комунальних платежів залежить від
кількості зареєстрованих у квартирі
осіб, і зазначені витрати в даному
випадку несе власник, суд вважає, що
факт реєстрації відповідача в будинку
позивача порушує право останньої як
власника житлового приміщення.
Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, підтверджуються
зібраними у справі доказами та не
порушують прав та інтересів третіх
осіб, тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.
Так як позивачі просили не стягувати з
відповідача сплачений ним при подачі
позовної заяви до суду судовий збір,
тому суд вважає за необхідне не
стягувати з відповідача на користь
позивачів судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,ст.3, 7, 11
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України», ч.4 ст.169, ст.ст.10,
11, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
треті особи - Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, -
задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду