АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №673/806/14-ц
Провадження №22-ц/792/1903/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

П’єнта І.В., Заїки В.М.

при секретарі Кошельнику В.М.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Деражнянського
районного суду від 07 серпня 2014 року
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним та
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом
ОСОБА_4 зазначала, що 14.06.2001 р. вона
придбала частину житлового будинку
АДРЕСА_1, але договір купівлі-продажу
був оформлений на дочку ОСОБА_5
Придбавши частину будинку вона спільно
з ОСОБА_5 та внучкою жили дружньою
родиною, проте останнім часом стосунки
між ними стали неприязними. Оскільки
частина житлового будинку, яка
зареєстрована на відповідачку,
придбана за її, позивачки, кошти, то
вона вважає, що має право на частину
цього будинку.

Тому ОСОБА_4 просила суд визнати
частково недійсним договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 14.06.2001 р. та визнати за нею
право власності в натурі на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Деражнянського
районного суду від 07 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 з
рішенням суду незгідна, просить його
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

На підтвердження незаконності
рішення зазначається, що справа судом
розглянута не об'єктивно та не
справедливо. Поза увагою суду
залишилася одна з найважливіших
обставин: що протягом одного місяця нею
проданий житловий будинок, а в
наступному місяці куплений інший
будинок. І це при тому, що відповідачка
не мала грошей для придбання будинку.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з
викладених у ній мотивів.

Відповідачка ОСОБА_5 апеляційну
скаргу не визнала, рішення суду вважає
законним і обґрунтованим.

Колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції
встановлено, що 14 червня 2001 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу 46/100 житлового будинку
з надвірними будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу від 14.06.2001 року був
посвідчений Деражнянською державною
нотаріальною конторою та
зареєстрований за № 1073. Вказані в
договорі 46/100 домоволодіння
зареєстровані в Деражнянському бюро
технічної інвентаризації на праві
власності за гр. ОСОБА_5 і записано в
реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 332.

Вказані обставини
підтверджуються наявними у справі та
дослідженими судом першої інстанції
доказами: копіями договору
купівлі-продажу від 14.06.2001 р. (а.с. 5),
технічного паспорту на садибний
індивідуальний житловий будинок (а.с.
21-29).

При укладенні 14.06.2001 року договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку його сторонами були додержані
усі вимоги щодо змісту, істотних умов
та форми правочину. А тому, на думку
суду першої інстанції, позовні вимоги в
частині визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку задоволенню не
підлягали.

Враховуючи, що право власності на
46/100 житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 набуті
правомірно і незаконність набуття нею
такого права власності не встановлено,
суд першої інстанції не знайшов
підстав і для визнання права власності
на 1/2 вказаного будинку за ОСОБА_4

Такі висновки суду є правильними.

Звертаючись в суд з позовом
ОСОБА_4 просила суд визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу та
визнати за нею право власності на 1/2
житлового будинку з посиланням на ст.
ст. 392, 393 ЦК України. Підставою для
цього, на її думку, є той факт, що
частина будинку була придбана за її
кошти, але оформлена на відповідачку.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу, суд першої
інстанції правильно встановив, що при
укладенні договору купівлі-продажу
частини житлового будинку від 14.06.2001
року його сторонами були додержані усі
вимоги щодо змісту, істотних умов та
форми правочину. Достатніх,
достовірних та об'єктивних доказів
того, що кошти за частину будинку
сплачувалися позивачкою судом не
здобуто.

При цьому, той факт, що суд посилався на
ст. ст. 203, 204, 215, 334 ЦК України 2003 р., хоча
до правовідносин мали застосовуватися
положення ЦК Української РСР 1963 р., не
може бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки правовідносини,
що виникли, регулюються в обох Кодексах
аналогічно.

Позивачем у позові про визнання права
власності в порядку ст. 392 ЦК України
може бути особа, яка вже є власником,
але таке право або оспорюється іншими
особами, або у разі втрати документа,
який посвідчує його право власності.

Оскільки ОСОБА_4 не є власником частини
будинку, а лише бажає ним стати, нею не
втрачався документ, що посвідчує право
власності, судом першої інстанції
правильно не знайдено підстав для
визнання за нею права власності на 1/2
житлового будинку і обґрунтовано
відмовлено у задоволенні позовних
вимог і в цій частині.

Порушень закону, які б були
підставою для скасування рішення,
судом не допущено. Тому наявні підстави
для відхилення апеляційної скарги на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те,
що протягом одного місяця ОСОБА_4
проданий житловий будинок, а в
наступному місяці нею куплений інший
будинок, та що відповідачка не мала
грошей для придбання будинку на
законність рішення суду не впливають.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Будь-яких достатніх, достовірних і
об'єктивних доказів того, що будинок
придбаний за кошти ОСОБА_4, а не ОСОБА_5,
під час розгляду справи позивачка не
подала. Свідки ж зі сторони ОСОБА_4 лише
вказали, що про такі обставини їм
відомо з її слів.

Інші підстави в межах доводів
апеляційної скарги для скасування
рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду
від 07 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду М.М.
Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Коваль Ф.І.

Доповідач - Пастощук М.М.

Категорія № 20