АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

16 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Гринвич
- Юг дистриб'юторська компанія» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія» на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 серпня 2014 року -

встановила:

30 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому з
урахуванням уточнень просив стягнути
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич - Юг
дистриб'юторська компанія» ( надалі -
ТОВ «Гринвич-Юг ДК») заборгованість по
заробітній платі у розмірі 2032,48 грн.,
грошову компенсацію за невикористані
дні щорічної відпустки у розмірі 152,92
грн., середній заробіток за весь час
затримки розрахунку у розмірі 1720,50
грн., а також відшкодувати заподіяну
моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 23
вересня 2013 року по 13 грудня 2013 р.
працював в ТОВ «Гринвич-Юг ДК» на
посаді менеджера з продажу. За весь
час роботи відповідач вплачував
заробітну плату в розмірі 500 грн., що
суперечить розміру, встановленому п.3.1
трудового договору №13/13 від 23 вересня
2013 р. За грудень 2013 р. заробітна плата
взагалі виплачена не була.

Крім того, відповідно до п. 3.2 трудового
договору № 13/13 від 23.09.2013 р. була
передбачена щорічна оплачувана
відпустка тривалістю 24 календарних
дні. У зв'язку з тим, що щорічна
відпустка використана ним не була, у
відповідності до ст. 83 КЗпП України
просив стягнути грошову компенсацію за
4 дні щорічної відпустки у сумі 152,92 грн.

Оскільки в день звільнення йому не
були виплачені всі належні до вплати
суми, у відповідності до ст. 117 КЗпП
України просив стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку
в сумі 1720,50 коп. Вказаними діями
відповідача йому була заподіяна
моральна шкода, яку він оцінює в сумі
3000 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 13 серпня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
«Гринвич-Юг ДК» на користь ОСОБА_1
заробітну плату за період з 23 вересня
2013 року по 29 листопада 2013 року включно в
розмірі 1478,85 грн., компенсацію за
невикористані дні відпустки в розмірі
152,92 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 1 720,50 грн.
та на відшкодування моральної шкоди 1000
грн. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Гринвич-Юг ДК» в дохід
держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гринвич-Юг
ДК», посилаючись на неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм процесуального та
матеріального права, просить
скасувати рішення Голосіївського
районного від 13 серпня 2014 року та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволені позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом
не було застосовано норми ст. 56 КЗпП
України та не враховано ту обставину,
що між сторонами був укладений
трудовий договір №13/13 від 23 вересня 2013
року, відповідно до якого позивачу
згідно штатного розкладу було
встановлено 0,25% ставки.

Зазначив, що судом також не було
застосовано ст.79 КЗпП України щодо
порядку і умови надання щорічних
відпусток. Позивач відпрацював 36
днів, а тому не мав права вимагати
грошової компенсації за невикористану
відпустку.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1
подав заперечення, в якому просив її
відхилити, а рішення Голосіївського
районного суду від 13 серпня 2014 року
залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представник ТОВ «Гринвич-Юг ДК» в
судове засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення позивача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не було дотримано
вимоги чинного законодавства щодо
виплати всіх належних працівникові
сум в день звільнення, що призвело
до порушення трудових прав права
позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ч. 3 ст. 97 КЗпП України
конкретні розміри тарифних ставок
(окладів), а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
наказу ТОВ «Грнвч-Юг ДК» від 23 вересня
2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду
менеджера з продажу з оплатою праці
згідно штатного розкладу (а.с.82).

Відповідно до п.3.1 трудового договору
№13/13 від 23 вересня 2013 року, укладеного
між позивачем та відповідачем,
розмір оплати праці працівника
встановлюється штатним розкладом
товариства, але не менше законодавчо
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати на місяць. За
результатами роботи працівнику
можуть здійснюватись заохочувальні
виплат у вигляді премій у
відповідності з Положенням про
оплату праці та преміювання
товариства. Надбавки та інші
заохочення встановлюються наказом
директора товариства.

Відповідно до п. 3.2 вказаного
договору, працівнику надається щорічна
основна оплачувана відпустка
тривалістю 24 календарних дні із
збереженням середньої грошової
винагороди, що визначається за
останній повний господарський рік.
Додаткова оплачувана відпустка не
надається.

Відповідно до штатного розкладу
відповідача, затвердженого 23.09.2013 р.
та введеного в дію з 01.10.2013 р.,
кількість штатних одиниць ( 5 чол. ) за
посадою менеджер з продажу передбачає
1,25 , з окладом 2000 грн. та фондом оплати
праці 2500 грн. (а.с.80).

Наказом № 43-К від 29 листопада 2013 року
ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера з
продажу за власним бажанням згідно ст.
38 КЗпП України(а.с. 83).

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що судом помилково не
застосовано ст. 56 КЗпП України, а
також не враховано ту обставини, що
відповідно до умов трудового
договору №13/13 від 23 вересня 2013 року
позивачу було встановлено 0,25% ставки
є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 56 КЗпП
України за угодою між працівником і
власником або уповноваженим ним
органом може встановлюватись як при
прийнятті на роботу, так і згодом
неповний робочий день або неповний
робочий тиждень. Оплата праці в цих
випадках провадиться пропорційно
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна особа зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Доказів існування між сторонами
угоди про прийняття позивача на
роботу на умовах неповного робочого
дня або неповного робочого тижня суду
надано не було.

Наданий суду штатний розклад, введений
в дію через тиждень після прийняття
позивача на роботу, не може бути
належним доказом на підтвердження
вказаної обставини, оскільки
останній не містить відомостей про
встановлення тривалості робочого
дня для позивача, а також згоду
останнього працювати неповний
робочий час.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що судом не застосовано ст.
79 КЗпП України, є безпідставними,
оскільки передбачають умови надання
відпусток працюючим працівникам.

У разі звільнення працівника
підлягають застосуванню норми ст. 83
КЗпП України, відповідно до яких у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Встановивши порушення відповідачем
трудових прав позивача, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку про наявність правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди. Розмір відшкодування
визначено судом з урахуванням
принципу розумності та
справедливості.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія»
відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 13 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11790/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевченко  Т.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.