У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, третя особа -
ОСОБА_4, про скасування розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради та визнання
права на проживання у ній за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 01 квітня 1968 року її матері,
ОСОБА_5, було надано службове житлове
приміщення, площею 9 кв. м у квартирі
АДРЕСА_1. З 1991 року у цій квартирі
проживають вона та її син, ОСОБА_6
Розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 11 листопада 2011 року кімната, площею
15,75 кв. м, у цій же квартирі передана в
користування ОСОБА_4 та його родині.
Посилаючись на те, що зазначена
квартира є однокімнатною із житловою
площею 11,1 кв. м, а кімната, площею 15,75 кв.
м, є допоміжним приміщенням і технічні
та санітарні умови не дозволяють
проживання у ній двох сімей, позивачка
просила скасувати розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради від 11 листопада
2011 року в частині закріплення за
відповідачем та його родиною житлової
кімнати, площею 15,75 кв. м, та визнати за
нею та її сином право користування
квартирою АДРЕСА_1 як однокімнатною.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 30 квітня 2014 року,
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Скасовано розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 11 листопада 2011 року в
частині закріплення за ОСОБА_4 житлової
кімнати площею 15,75 кв. м та відкриття
особового рахунку на його ім'я у
квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що розпорядження районною
адміністрацією про переоформлення
особового рахунку на житлову площу у
спірній квартирі на ОСОБА_4 було
прийнято на підставі недостовірних
документів, а тому є незаконним.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 01 квітня 1968 року
матері позивачки, ОСОБА_5, було надано
службове житлове приміщення, площею 9
кв. м, у квартирі АДРЕСА_1, яке у 1981 році
було надано їй вже у постійне
користування. З 1991 року у цій квартирі
проживають ОСОБА_3 та її син, ОСОБА_6

Розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 11 листопада 2011 року кімната, площею
15,75 кв. м, у цій же квартирі передана в
користування ОСОБА_4 та його родині.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що зазначена квартира є
однокімнатною із житловою площею 11,1 кв.
м, а кімната, площею 15,75 кв. м, є
допоміжним приміщенням. Крім того,
технічні та санітарні умови спірної
квартири не дозволяють проживання у
ній двох сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст. 15
ЦК УКраїни кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» судам роз'яснено, що оскільки
правом на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, то суд
повинен встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

Суди першої та апеляційної інстанцій у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
не встановили, у чому полягає порушення
прав ОСОБА_3 з урахуванням того, що їй
була передана у користування кімната,
площею 11,1 кв. м, а кімната, площею 15,75 кв.
м, їй офіційно не передавалась.

Також суди у порушення ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не врахували встановлених
судовим рішенням в іншій справі
обставин, зокрема Приморський районний
суд м. Одеси, ухвалюючи 17 липня 2012 року
рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про приведення самочинно
перебудованих приміщень квартири у
попередній стан, виходив із того, що
ОСОБА_3 незаконно привласнила кімнату,
площею 15,75 кв. м, змінила замки на дверях
та чинила перешкоди ОСОБА_4 у доступі та
користуванні цією кімнатою. Зазначеним
рішенням ОСОБА_4 було усунуто перешкоди
у користуванні кімнатою, площею 15,75 кв.
м, у квартирі АДРЕСА_1.

Крім того, на розгляді у Приморському
районному суді м. Одеси перебуває
справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
приведення самочинно перебудованих
приміщень зазначеної вище квартири у
попередній стан.

Суди не дали оцінки твердженням ОСОБА_4
про те, що ОСОБА_3 здійснила самовільне
перепланування квартири та змінила
розташування дверей, у зв'язку з чим
спірна кімната стала прохідною, а не
окремою, що, в свою чергу, унеможливило
проживання у квартирі двох сімей. Тобто
суди не перевірили, чи не привели дії
позивачки до штучного створення
обставин, на які вона посилається як на
підставу позову, стверджуючи про
порушення своїх прав.

Пославшись на те, що ОСОБА_4 не мав права
на переоформлення особового рахунку у
спірному приміщенні на себе, оскільки
його бабуся та її родичі були
зареєстровані в іншій квартирі, суди не
звернули уваги на ту обставину, що
постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року дії
комунального підприємства «ЖКС
Порто-Франківський» в особі його
посадових осіб (паспортистів) щодо
зазначення у картках реєстрації
мешканців у квартирі АДРЕСА_2 матері та
бабусі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
визнані протиправними.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214,
315 ЦПК України доводів сторін по суті
позовних вимог не перевірили; фактичні
обставини справи, від яких залежить
правильне вирішення спору, належним
чином не встановили; не визначились які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; не перевірили у чому
полягає порушення прав та законних
інтересів позивачки.

Крім того, скасувавши розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської області від 11 листопада 2011
року в частині закріплення за
громадянином ОСОБА_4 житлової кімнати,
площею 15,75 кв. м, та відкриття особового
рахунку на його ім'я у квартирі АДРЕСА_1,
суди також допустили порушення норм
процесуального права.

Так, участь сторін у цивільному процесі
зумовлена тим, що судовий спір має
місце саме між ними і його вирішення
впливає безпосередньо на їх права чи
обов'язки. При цьому участь третіх осіб
у справі є опосередкованою формою
захисту їх прав та інтересів, що
пов'язані зі спірними
правовідносинами, оскільки за
результатом вирішення спору у сторін
виникнуть права та обов'язки, а у третіх
осіб судове рішення може бути лише
підставою для цього.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов, послався на те, що
ОСОБА_4 незаконно зареєструвався у
спірній квартирі та фактично зняв його
з реєстрації місця проживання, проте у
порушення ст. ст. 11, 33 ЦПК України не
роз'яснив позивачеві його право на
подачу заяви про залучення його до
участі у справі в якості
співвідповідача, хоча оскаржені
рішення безпосередньо стосуються його
прав та інтересів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, правовідносини між
сторонами не визначені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
30 квітня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська