У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до приватного підприємства
«Інтер-Еко», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Жмеринська міська рада,
приватне підприємство «Адіс», про
визнання проекту незаконним, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом Зазначав, що 9
вересня 2011 року апеляційним судом
Вінницької області ухвалено рішення на
його користь, згідно якого заборонено
діяльність АЗС ПП «Адіс», що
по вул. Київській, буд. 55, м. Жмеринка,
зобов'язано вжити невідкладних заходів
щодо усунення загрози життю, здоров'ю,
майну позивача та його сім'ї шляхом
демонтажу та перенесення ємностей для
зберігання паливно-мастильних
матеріалів відповідно до Державних
будівельних норм. Однак на момент
звернення позивача до суду, зазначене
рішення у повному обсязі виконано не
було. Під час ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
позивачу стало відомо про те, що ПП
«Інтер-Еко» виготовило ПП «Адіс»
проектні матеріали «Обгрунтування
скорочення санітарно-захисної зони для
автозаправної станції приватного
підприємства «Адіс» по вулиці
Київська, 55 місто Жмеринка, Вінницької
області». Оскільки зазначені проектні
документи, як вважає позивач, стали
підставою для невиконання судового
рішення, просив визнати зазначений
проект незаконним у зв'язку з тим, що
він суперечить нормам чинного
законодавства.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 червня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 24 липня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 9 вересня 2011 року позов
ОСОБА_3 до ПП «Адіс» задоволено
частково. Заборонена діяльність АЗС ПП
«Адіс», що розташована по вул. Київська,
55 в м. Жмеринка, Вінницької області і
яка створює загрозу життю, здоров'ю,
майну ОСОБА_3 та його сім'ї. Зобов'язано
вжити невідкладних заходів щодо
усунення загрози життю, здоров'ю, майну
ОСОБА_3 та його сім'ї шляхом демонтажу
та перенесення ємностей для зберігання
паливно-мастильних матеріалів
відповідно до Державних будівельних
норм. В іншій частині позову
відмовлено.

На виконання зазначеного рішення
апеляційного суду власником
АЗС ПП «Адіс» були частково
демонтовані ємності для зберігання
паливно-мастильних матеріалів, а ПП
«Інтер-Еко» у 2012 році було розроблено
проект «Обгрунтування скорочення
санітарно-захисної зони для
автозаправної станції приватного
підприємства «Адіс» по вулиці
Київська, 55 місто Жмеринка, Вінницької
області». З паспорту
потенційно-небезпечного об'єкта
АЗС ПП «Адіс» вбачається, що
після часткового демонтажу ємностей на
виконання рішення суду на АЗС було
залишено та використовується 4 ємності.

Відповідно до таблиці 7.8 ДБН 360-92 -
класифікація АЗС за потужністю та
технологічними вирішеннями, АЗС ПП
«Адіс» відноситься до категорії малих
АЗС. Для АЗС малої та середньої
потужності типів А і Б величина
санітарних розривів від обладнання АЗС
та автотранспортних засобів, що
обслуговуються, може бути зменшена за
умови застосування пожежобезпечних
технологій та екологобезпечного
обладнання (додаток 7.2*), що
сертифіковане в Україні, або
можливість використання якого
підтверджена експертним висновком
органів державного нагляду у
встановленому порядку, але не менше ніж
до 25 м для малої та 40 м для середньої
АЗС. При цьому розрахункові показники
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря з урахуванням його
фонового рівня не повинні перевищувати
гігієнічні нормативи та нормативи
екологічної безпеки. Зменшення
санітарних розривів погоджується з
органами державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та місцевими органами Мінекоресурсів у
встановленому порядку.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 27
січня 2014 року № 915/916/13-21, проведеної
Вінницьким відділенням КНДІСЕ, від
дихальних пристроїв підземних
резервуарів АЗС ПП «Адіс» до будинку і
споруд позивача зберігається відстань
в 25 метрів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того оскаржуваний проект
«Обґрунтування скорочення
санітарно-захисної зони для
автозаправної станції приватного
підприємства «Адіс» по вул. Київська, 55
місто Жмеринка, Вінницької області»
відповідає всім вимогам чинного
законодавства, оскільки він пройшов
санітарно-епідеміологічну експертизу
в Державній установі «Інститут гігієни
та медичної екології ім. О.М. Марзєєва
Національної академії наук», на
розгляд якої, крім іншого, було надано
протоколи дослідження атмосферного
повітря, шумового навантаження. Згідно
висновку експертизи № 19/2773 від 1 червня
2012 року оскаржуваний проект відповідає
вимогам санітарного законодавства і
рекомендується органам державної
санітарно-епідеміологічного нагляду
до погодження.

Однак повністю з такими висновками
судів погодися не можна.

Підстави вважати, що самим проектом
«Обґрунтування скорочення
санітарно-захисної зони для
автозаправної станції приватного
підприємства «Адіс» порушуються, не
визнаються або оспорюються права
позивача відсутні.

Вказаний проект може бути використаний
в якості доказу у іншій справі, при
вирішенні спору у якій, заперечення
проти цього доказу, мотиви на його
спростування підлягають поданню і
з'ясуванню при її розгляді.

Оспорення таких доказів, які можуть
бути подані на підтвердження вимог,
шляхом звернення до суду з окремим
позовом цивільним процесуальним
законодавством не передбачено.

Оскільки можливість оскарження
проекта «Обґрунтування скорочення
санітарно-захисної зони для
автозаправної станції приватного
підприємства «Адіс» шляхом заявлення
самостійної вимоги чинним
законодавством не передбачена, а його
складанням права свободи і інтереси
позивача не порушуються, на їх підставі
обов'язки у останнього не виникають, то
у судів не було підстав робити висновки
про його відповідність вимогам
законодавства.

Зазначені обставини при вирішенні
позову ОСОБА_3 не враховані.

Допущені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можуть вважатись
законними і обґрунтованими, у зв'язку з
чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 24 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук