Справа № 529/1236/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Диканський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 вказує, що 21.04.2008 року
між ним та ОСОБА_2 був укладений договір
позики, згідно з яким він надав ОСОБА_2 в
позику грошові кошти в сумі 20 000 грн. з
терміном повернення до 21.05.2008 року. Цим
же договором було передбачено, що разі
неповернення ОСОБА_2 грошових коштів
буде проведено звернення стягнення на
земельну ділянку площею 3,88 га, що
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ПЛ № 084941 від 28.01.2008 року.

Зазначаючи, що ОСОБА_2 грошові кошти у
передбачений договором строк йому не
повернула, позивач ОСОБА_1 вказує, що
він звернувся із позовом про стягнення
боргу за договором позики та звернення
стягнення на зазначену земельну
ділянку шляхом прийняття її у свою
власність до третейського суду.

Вказує, що рішенням третейського суду
при Полтавській торгово-промисловій
палаті від 12.06.2008 року по справі № 08/2008-П
за його позовом за ним у якості
погашення боргу в сумі 20 000 грн. було
визнано право власності на земельну
ділянку розміром 3,88 га, що перебуває у
власності ОСОБА_2 та знаходиться на
території Водянобалківської сільради
Диканського району.

Також позивач зазначає, що на підставі
вказаного вище рішення третейського
суду ухвалою Октябрського районного
суд м. Полтава від 01.08.2008 року йому було
видано виконавчий лист, яким було
зобов'язано відділ земельних ресурсів
Диканського району зареєструвати за
ним, позивачем ОСОБА_1, право власності
на земельну ділянку для ведення
сільськогосподарського товарного
виробництва площею 3,88 га згідно
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від
28.01.2008 року, що знаходиться на території
Диканського району

Позивач також вказує, що реєстрація
права власності на цю земельну ділянку
за ним згідно вказаного вище
виконавчого листа не була проведена, бо
цей виконавчий лист ним був втрачений.
У задоволенні його заяви про видачу
дубліката зазначеного виконавчого
листа і поновлення пропущеного строку
пред'явлення його до виконання ухвалою
Октябрського районного суду м. Полтава
від 29.01.2014 року було відмовлено.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи,
що рішення третейського суду про
визнання за ним права власності на
земельну ділянку не скасоване, він
набув право власності на неї на
підставах, що не заборонені законом,
через зміну процедури реєстрації
земельної ділянки він своє право на
земельну ділянку не зареєстрував,
позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за
ним право власності на земельну
ділянку площею 3,88 га, кадастровий №
532108260:00:000;7008, яка знаходиться на
території Водянобалківської сільської
ради Диканського району.

Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року
неналежний відповідач
Водянобалківська сільрада Диканського
району за згодою представника позивача
був замінений на належного відповідача
ОСОБА_2, яка на даний час є власником
спірної земельної ділянки згідно
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ПЛ № 084941 від
28.01.2008 року.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задоволити із викладених у
позовній заяві та в судовому засіданні
обставин.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні, не заперечуючи проти позову,
пояснила, що позичала у позивача гроші
в сумі 20 000 грн., які не повернула, а тому
при розгляді справи третейським судом
дала згоду на звернення стягнення її
боргу на належну їй земельну ділянку,
яка призначена для ведення товарного
сільгоспвиробництва.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази по справі,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Із оглянутої в судовому засіданні
копії договору позики від 21.04.2008 року
вбачається, що позивач ОСОБА_1 надав
ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 20
000 грн. строком до 21.05.2008 року. В рахунок
забезпечення виконання умов договору
сторонами в цьому договорі було
досягнуто згоди про звернення
стягнення на земельну ділянку площею
3,88 га, що належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності згідно Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ПЛ № 084941 від 28.01.2008 року в
разі не повернення боржником взятих
грошових коштів, яких відповідачка
ОСОБА_2 як боржник не повернула
позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 084941 від 28.01.2008 року ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 3,88 га із
цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Водянобалківської сільської
ради Диканського району /ар.с. 22/.

Як встановлено судом при розгляді
справи, відповідачка не повернула
позивачу борг в розмірі 20 000 грн, однак
позивач через це шляхом звернення
стягнення на земельну ділянку ставить
питання про передачу йому у власність
спірної земельної ділянки вартістю на
день вирішення спору судом 100 701 грн., що
у п'ять разів перевищує суму боргу
відповідачки перед ним.

З копії рішення третейського суду при
Полтавській торгово-промисловій
палаті від 12.06.2008 року по справі № 08/2008-П
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
вбачається, що цим рішенням було
вирішено в якості погашення боргу
ОСОБА_2 в сумі 20 000 грн. перед ОСОБА_1
звернути стягнення на земельну ділянку
відповідачки шляхом визнання за
позивачем права на земельну ділянку
розміром 3,88 га, яка перебуває у
власності ОСОБА_2 та знаходиться на
території Диканського району.

Викладене свідчить, що вказаним вище
рішенням третейсьий суд звернув
стягнення боргу на земельну ділянку
призначену для ведення товарного
сільгоспвиробництва.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до п.п. є п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" від 16.04.2004 року № 7 не
може здійснюватися перехід права
власності за судовими рішеннями (через
визнання права власності на відчужену
земельну ділянку або визнання дійсним
договору щодо її відчуження, звернення
стягнення на земельну ділянку в
рахунок зобов'язань власника земельної
ділянки або передачі її у власність
кредитору з цих підстав, видачу
виконавчого документа за аналогічним
рішенням третейського суду) на
земельні ділянки, щодо яких
встановлена заборона на продаж або
іншим способом відчуження, а саме:
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб, відчуження та зміни
цільового призначення земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, земельних ділянок,
виділених у натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) для
ведення особистого селянського
господарства, а також земельних часток
(паїв), крім передачі їх у спадщину,
обміну земельної ділянки на іншу
земельну ділянку відповідно до закону
(без доплат) і вилучення (викуп) для
суспільних потреб.

Згідно із п. 15 Розділу Х Перехідні
положення Земельного кодексу України
із змінами, внесеними до нього Законом
України "Про внесення змін до
Земельного кодексу України щодо
заборони продажу земель
сільськогосподарського призначення до
прийняття відповідних законодавчих
актів" № 490-V від 19.12.2006 року, що набрав
законної чинності 13.01.2007 року, до 1
січня 2008 року не допускається: а)
купівля-продаж земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб; б) купівля-продаж
або іншим способом відчуження
земельних ділянок і зміна цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, земельних ділянок,
виділених в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) для
ведення особистого селянського
господарства, а також земельних часток
(паїв), крім передачі їх у спадщину,
обміну земельної ділянки на іншу
земельну ділянку відповідно до закону
та вилучення (викупу) земельних ділянок
для суспільних потреб.

Угоди (у тому числі довіреності),
укладені під час дії заборони на
купівлю-продаж або іншим способом
відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), визначених
підпунктами "а" та "б" цього пункту, в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
№ 107-VI від 28.12.2007 року, що набрав
законної чинності з 01 січня 2008 року, до
п. 15 вказаних Перехідних положень
Земельного кодексу України були
внесені зміни, а саме період заборони
був змінений "з 1 січня 2008 року" на "до
набрання чинності законами України про
державний земельний кадастр та про
ринок земель". Ці зміни діяли до 31
грудня 2008 року.

Як вбачається із матеріалів цивільної
справи, договір позики був укладений
між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.04.2008
року, а рішення третейським судом при
Полтавській торгово-промисловій
палаті було винесено 12.06.2008 року про
визнання за ОСОБА_1 у якості погашення
боргу в сумі 20 000 грн. права власності на
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
розміром 3,88 га, що перебуває у
власності ОСОБА_2 Тобто, і укладення
договору позики, і винесення вказаного
рішення третейського суду відбувалося
у період дії заборони на відчуження
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення.

Таким чином п. 8 угоди про позику між
позивачем та відповідачкою щодо
звернення стягнення боргу на земельну
ділянку з цільовим призначенням для
ведення товарного сільгоспвиробництва
є недійсним у момент його укладення
відповідно до положень Закону України
"Про внесення змін до Земельного
кодексу України щодо заборони продажу
земель сільськогосподарського
призначення до прийняття відповідних
законодавчих актів" № 490-V від 19.12.2006
року, що набрав законної чинності 13.01.2007
року.

На даний час мораторій на відчуження
таких земельних ділянок продовжено до
01 січня 2016 року.

Суд приходить до висновку, що звернення
стягнення на земельну ділянку ОСОБА_2
площею 3,88 га сільськогосподарського
призначення на території
Водянобалківської сільської ради
Диканського району за рішенням
третейського суду, по суті є
прихованою формою відчуження такої
земельної ділянки, що суперечить вище
вказаним вимогам чинного
законодавства.

Крім того, згідно п. 2 розділу 11
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України № 1076-VI від 05.03.2009 року
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
діяльності третейських судів та
виконання рішень третейських судів" не
підлягають примусовому виконанню
рішення третейських судів, прийняті до
набрання чинності Законом і не
виконані на день набрання чинності
Законом, у справах, які відповідно до
Закону не підвідомчі третейським
судам.

Також поясненнями в суді як
представника позивача, так і
відповідачки встановлено, що з дня
укладення договору позики між
позивачем і відповідачем і до грудня 2014
року позивач ОСОБА_1 користується
земельною ділянкою відповідачки, кожен
рік за користування нею отримує за
відповідачку належну їй орендну плату,
що також свідчить про значну суму
повернення таким чином відповідачкою
позивачу на даний час суми боргу.

Враховуючи вище викладені обставини та
те, що чинним на час виникнення спірних
правовідносин, тобто на час звернення
стягнення на майно - земельну ділянку
сільськогосподарського призначення,
боржника ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1, та на даний час, не допускається
купівля-продаж або інший спосіб
відчуження таких земельних ділянок, а
тому, позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню, навіть у
випадку визнання позову відповідачем,
оскільки це суперечить закону.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст. 14 Конституції України,
ст. 79, п. 15 розділу Х "Перехідні
положення" ЗК України, Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" від 16.04.2004 року № 7 ,
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності третейських судів та
виконання рішень третейських судів" №
1076-VI від 05.03.2009 року, ст.ст. 10, 11, 60, 174 ч. 4,
208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити у зв"язку з безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: