АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7333/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, який згодом
було уточнено, до відповідача про
стягнення боргу за договором позики, в
обґрунтування вимог посилався на те, що
за договором позики, укладеним в усній
формі, він передав ОСОБА_2 грошові кошти
в сумі 32000 грн., що станом на 17.02.2009 року
становило 4000 доларів США. На
підтвердження даних обставин, під час
фактичного отримання грошових коштів,
ОСОБА_2 власноруч була складена
розписка від 17.02.2009 року про отримання
від нього 32 000 грн. У розписці
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути грошові кошти 17.02.2010 року.
Проте, в зазначений термін та до
теперішнього часу останній свого
зобов'язання не виконав і отримані в
позику грошові кошти не повернув.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь суму боргу за договором позики
з урахуванням коефіцієнта інфляції та
3% річних від суми боргу - 53 702,50 грн.
та судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу у розмірі 47513,09 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, в зв'язку з
чим ставить питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши сторони, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 17 лютого 2009 року
ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 у позику грошові
кошти у розмірі 32 000 грн., що станом на
17.02.2009 року становило 4000 доларів США.
Відповідач зобов'язався повернути
грошові кошти 17.02.2010 року, що
підтверджується відповідною розпискою
(а.с.51).

Проте, відповідач порушив свої
зобов'язання перед ОСОБА_3, грошові
кошти 17.02.2009 року та на теперішній час
не повернув.

Встановивши дані обставини, керуючись
ст.ст.207, 525, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,
суд першої інстанції обґрунтовано
частково задовольнив позовні вимоги
позивача в частині стягнення на його
користь з ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики в розмірі 47513,09 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідача про те, що він повернув в
повному обсязі позичені грошові кошти
ОСОБА_3, так як перебуваючи з останнім в
трудових відносинах, між ними була
домовленість, що позичені грошові
кошти будуть вираховуватися з його
заробітної плати позивачем, не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
допустимих та належних доказів на
підтвердження вказаних обставин
матеріали справи не містять, не надані
вони апелянтом і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідача про сплив строку позовної
давності також не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки суд першої
інстанції правомірно вважав його
пропущеним з поважних причин.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції не
вірно застосував положення ст. 1049 ЦК
України не можуть бути прийняті судом
до уваги, оскільки спростовуються
написаною власноруч розпискою ОСОБА_2
(а.с.51), відповідно до змісту якої
останній отримав у позику грошові
кошти в еквіваленті до курсу долара
США, які відповідач зобов'язався
повернути.

Докази та обставини на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні, судом
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, колегією суддів не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:
О.П.Варенко

Судді:
В.С.Городнича

О.В.Лаченкова