У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська
рада, про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод у користуванні нею,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником - ОСОБА_5, на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 24 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 6 лютого 2014 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Харківська міська рада, про визначення
порядку користування земельною
ділянкою та усунення перешкод у
користуванні нею.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він та ОСОБА_4 є
співвласниками домоволодіння, що
розташоване за адресою:

АДРЕСА_1. Першому власнику зазначеного
домоволодіння - ОСОБА_6 у 1953 році було
надано у користування земельну ділянку
для будівництва житлового будинку
площею 1118 кв. м. На цій земельній
ділянці було збудовано два житлові
будинки за літ. «А-1» та літ. «И-1» та
господарські будівлі. У співвласників
виник спір щодо користування земельною
ділянкою, що знаходиться за
вищезазначеною адресою. Крім того,
відповідач самовільно встановив
паркан на земельній ділянці, який
заважає використовувати спільну
земельну ділянку для потреб позивача.
Тому ОСОБА_3 просив визначити порядок
користування земельною ділянкою за
другим варіантом висновку судової
будівельно-технічної експертизи та
зобовʼ?язати відповідача провести
демонтаж існуючого на земельній
ділянці паркану.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від

24 жовтня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до

ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська
рада, про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод у користуванні нею
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 6 лютого 2014 року рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 24 жовтня

2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 24 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 6 лютого 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що відсутність документів на
право користування земельною ділянкою
унеможливлює визначити порядок
користування земельною ділянкою,
оскільки сторони не мають належно
оформленого землекористування або
розробленої документації відповідно
до яких би вбачалися межі земельної
ділянки.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки останні зроблені із неповним
з'ясуванням обставин справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 22 грудня 2011 року
встановлено наступне: на підставі
рішення від 7 січня 1953 року виконкому
Червонозаводської районної ради
депутатів трудящих за ОСОБА_6 була
зареєстрована земельна ділянка площею
1118 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, для
користування, а рішенням
Червонозаводської районної ради від 19
червня 1956 року № 39 було надано дану
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку з надвірними
будівлями

а. с. 3-5).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до копії протоколу № 2
засідання Виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради
депутатів трудящих від 24 січня 1961 року
було вирішено виділити земельну
ділянку для індивідуального
будівництва площею 518 кв. м в
безстрокове користування ОСОБА_7 та
ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 за рахунок частини
садиби їх

матері - ОСОБА_8 за її згоди (а. с. 181).

Рішенням виконкому Червонозаводської
районної ради депутатів трудящих від 19
листопада 1963 року № 275-9 було видано
свідоцтво на право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_8, встановивши їй норму земельної
ділянки під побудовані будівлі - 600 кв.
м, виділивши її в окреме домоволодіння
(а. с. 183).

Із витягу з реєстрації прав власності
на нерухоме майно від 2 грудня 2008 року
вбачається, що згідно з рішенням
Червонозаводської районної ради
народних депутатів від 19 червня 1956 року
№ 39 площа земельної ділянки складає 1118
кв. м, площа земельної ділянки по
фактичному користуванню складає 1130 кв.
м (а. с. 130).

Сторони набули право власності на
домоволодіння по

АДРЕСА_1 після набрання чинності
Земельним кодексом України 2001 року.
Відповідач став співвласником
домоволодіння на поставі договору
купівлі-продажу від 3 лютого 2012 року (а.
с. 6), позивач став співвласником
домоволодіння на підставі рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 22 грудня 2011 року (а. с. 3-5).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від

16 квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» (із змінами та доповненнями)
передбачено, що у справах за позовом
учасників спільної власності на землю
про встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.
В разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з
учасників спільної власності про
встановлення порядку користування
спільною земельною ділянкою суд може
залишити в спільному користуванні лише
ділянки, роздільне користування якими
встановити неможливо.

Абзаци перший і другий цього пункту
стосуються також випадків, коли
належні особам на праві спільної
власності жилий будинок, господарські
будівлі та споруди розташовані на
земельній ділянці, яка знаходилася в їх
користуванні до її приватизації або за
договором оренди.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не надав
належної оцінки обставинам справи про
те, що для визначення порядку
користування спірною земельною
ділянкою не потрібно визначення меж
земельної ділянки, крім того судом не
враховано, що з переходом права
власності на будівлю, переходить і
право користування земельною ділянкою,
не перевірено, скільки житлових
будинків знаходиться на спірній
земельній ділянці та хто є їхніми
власниками, не усунуто розбіжності в
розмірі площі земельної ділянки.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК
України на зазначені положення закону
та обставини справи уваги не звернув,
не перевірив законність ухваленого
рішення в межах заявлених вимог та не
усунув у межах своїх повноважень
недоліки допущені судом першої
інстанції.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 24 жовтня
2013 року та ухвала апеляційного суду
Харківської області від 6 лютого 2014
року підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 24 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 6 лютого

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко