АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2566/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Кухаренко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Трюхан Г. М. РІШЕННЯ
23 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоТрюхана Г. М.суддівМагди Л.
Ф. , Сіренка Ю. В. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 14 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про усунення порушень права власності,
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
В травні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_6,
посилаючись на те, що 4 квітня 2007 року
він придбав у ОСОБА_8 житловий будинок в
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 0,38 га, що
перебуває в комунальній власності. На
даній земельній ділянці знаходяться і
згідно даного договору купівлі-продажу
був набутий ним разом із житловим
будинком колодязь № 1. Дане майно було
зареєстровано в бюро технічної
інвентаризації і на його ім'я був
переоформлений технічний паспорт на
будинок, в якому зазначено колодязь № 1.
Тому вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 328
ЦК України він правомірно на підставі
договору купівлі-продажу набув право
власності на дане майно.
В порушення його прав ОСОБА_6, яка
є власником сусіднього домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_2, якій попереднім
власником придбаного ним будинку було
дозволено брати воду з колодязя
самовільно, порушивши його права як
власника без його відома і згоди
встановила в колодязі насосне
обладнання, а також демонтувала верхнє
бетонне кільце, залізний вороток та
браму з двома кутниками, завалила
підхід камінням, встановила залізну
ляду, яку замкнула на замок.
Всі його звернення до ОСОБА_6 з
метою позасудового регулювання нею
проігноровані, а звернення до
Єрківської селищної ради також
результатів не дали.
Факт порушення його права на
колодязь підтверджується актом
депутата Єрківської селищної ради
ОСОБА_9 від 23 вересня 2012 року, який
складено в присутності мешканців с.
Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 14 серпня 2014
року позов задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_6 демонтувати
самовільно встановлену нею ляду з
замком на колодязі, який належить
ОСОБА_7 та розташований на території
домоволодіння, власником якого вона
являється, за адресою АДРЕСА_2, на
земельній ділянці, що перебуває у її
приватній власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки не повністю ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
демонтажу самовільно встановленої
ОСОБА_6 ляд з замком на колодязі,
районний суд виходив з того, що майно
позивача - колодязь, власником якого
він є в зв'язку з приналежністю до
придбаного ним згідно
договору-купівлі-продажу будинку А,
перебуває на земельній ділянці, яка на
праві власності належить ОСОБА_6

Проте, з даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Звенигородського районного
суду від 2 березня 1994 року було
здійснено поділ будинковолодіння за
адресою АДРЕСА_2, предметом якої було і
поділ криниці, яку судом було
поділено по ? частині, визнавши право
власності за ОСОБА_6 на 1/2 частину
криниці та ОСОБА_10 на 1/2 частину
криниці.

Тобто, вище зазначеним рішення було
встановлено факт наявності криниці
саме за адресою домоволодіння
відповідачка і як результат визнано за
відповідачкою ? частину права
власності на криницю.

21 грудня 2001 року договором
купівлі-продажу будинку відповідачка
викупила в ОСОБА_10 його ? частину
домоволодіння в тому числі і іншу ?
частину криниці.

Таким чином, ОСОБА_6 на даний час має
право власності на цілу криницю.

Відповідно до ч.3 ст.. 61 ЦПК України,
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене та беручи до
уваги рішення Звенигородського
районного суду вбачається, що суд
встановив преюдиціальні факти, а саме
те, що криниця вже існувала станом на 1994
рік, була предметом поділу
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та на
неї було визнано право власності за
відповідачкою. Таке рішення на даний
час набрало законної сили, а відтак в
розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Крім того, необхідно зазначити, що
районним судом при ухваленні рішення
не було враховано того, що власником
криниці, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_2 позивач не являється, оскільки
згідно договору купівлі-продажу
будинку від 4 квітня 2007 року позивач
купив будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1
та розташований на земельній ділянці
площею 0.38 га. зокрема на якій
знаходиться один житловий будинок А, з
верандою а, ґанком г, сараєм б,
сараєм-прибудовою б, сараєм В, погрібом
П, вбиральнею У, колодязем 1

Тобто, позивач придбав будинок з
надвірними спорудами в тому числі
криницю за адресою АДРЕСА_1, а не за
адресою права власності відповідача
АДРЕСА_2.

Посилаючись на вищевикладене колегія
суддів дійшла до висновку, що позивач
не є власником криниці, яка знаходиться
саме за адресою домоволодіння
відповідачки (АДРЕСА_2), так як жодний
правовстановлюючий документ не
свідчить про це, а тому і не породжує
право вимоги щодо усунення
відповідачкою певних перешкод.

Колегія суддів вважає, що
районний суд, не врахувавши вище
вказані обставини та норми цивільного
законодавство, ухвалив рішення, яке не
може вважатись законним і
обґрунтованим, оскільки постановлене
при неповному встановленні обставин, з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а тому відповідно до положень
ст.. 309 ЦКП України рішення необхідно
змінити, відмовивши в частині
зобов'язання ОСОБА_6 демонтувати
самовільно встановлену нею ляду з
замком на колодязі

Керуючись ст.. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити
частково.

Рішення Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 14 серпня 2014
року змінити, скасувавши його в
частині зобов'язання ОСОБА_6
демонтувати самовільно встановлену
нею ляду з замком на колодязі та
відмовити в задоволені позову у
вказаній частині.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :