У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючої судді – Середи І.В.,

при секретарі – Стьопіну О.К.,

за участю:

адвоката позивача – ОСОБА_1,

відповідача – ОСОБА_2,

адвоката та представника відповідачів
- ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду №9 в місті Одесі заяву
відповідача ОСОБА_4 про скасування
заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та УДАІ ГУМВС
України в Одеській області про
визнання довіреності, правочину
купівлі-продажу автомобіля та
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу недійсними,
визнання права власності на автомобіль
та зобов’язання вчинити дії .

Відповідач ОСОБА_4
звернувся до суду з заявою про
скасування ухвали про забезпечення
позову оскільки позовні вимоги
позивача не містять доказів які
підтверджують викладені обставини в
позові, тому забезпечення позову в
даному випадку може завдати
зловживання щодо нього. Крім того,
невнесення позивачем застави є
порушенням його прав, вказував на те, що
внаслідок накладення арешту йому
завдано збитків , які він має намір
відшкодовувати при відмові у
задоволені позову. Також повідомляв
суд, що в провадженні Суворовського
районного суду м.Одеси є такий же
позов в рамках якого також приймалися
ухвали про забезпечення позову, вони не
скасовані, позивач знає, що автомобіль
не знаходиться у відповідача.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 підтримав заяву та просив її
задовольнити.

Представник позивача
заперечував проти задоволення
посилаючись на право звернення до суду
з інших підстав.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав
заяву ОСОБА_4.

Заслухавши учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

На підставі вимог ст.152 ЦПК України
позов забезпечується шляхом
накладення арешту на майно, яке
належить відповідачу та передачею
речі, яка є предметом спору, на
зберігання іншим особам. Суд може
застосувати кілька видів
забезпечення позову.

Як роз’яснено Пленумом
Верховного суду України в постанові
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» 22.12.2006 р. N 9
забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог. Точне і
неухильне додержання судами України
норм чинного законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову є необхідною умовою здійснення
завдань цивільного судочинства, які
полягають у справедливому,
неупередженому та своєчасному
розгляді й вирішенні цивільних справ
із метою захисту порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави.

В пункті 4 постанови Пленум
Верховного суду України також
роз’яснив, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Виходячи із предмету
заявлених вимог та можливості
пошкодження транспортного засобу в
результаті експлуатації судом було
прийнято рішення про необхідність
забезпечення позову шляхом накладення
арешту з передачею автомобілю іншій
особі, яка не є стороною до розгляду
справи по суті. При цьому судом не було
встановлено зловживань з боку
позивача, тому не було потреби у
внесені застави на депозитний рахунок
суду, визначений ч.4 ст.153 ЦПК України, до
речі вимагання внесення якої є правом
суду а не обов’язком.

Крім того, суд звертає увагу
на те, що заява відповідача так і не
була обґрунтована в частині
зловживання позивача щодо вжиття
заходів забезпечення позову.

Необхідно зазначити, що
право позивача звертатися до суду за
захистом порушених прав гарантовано
нормами законодавства України, та
залишення без розгляду раніше поданого
позову не позбавляє особу права на
повторне звернення, що визначено ч.2
ст.207 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить
до висновку про безпідставність
поданої заяви, тому вона не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.151,152,153, 154,209,210 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_4 про
скасування заходів забезпечення
позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційний суд Одеської області через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: