Справа № 513/922/14-ц
Провадження № 2/513/395/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Саратський районний
суд Одеської області у складі: судді
Кожокар Т.Я., при секретарі Златової
Н.П., за участю: позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт. Сарата цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа служба у справах дітей
Саратської районної державної
адміністрації Одеської області про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

В С Т
А Н О В И В:

позивач звернулася з позовом до суду
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним. Позов обґрунтувала тим, що
АДРЕСА_6 жовтня 2001 року вона
зареєструвала шлюб з відповідачем
ОСОБА_3, в шлюбі народилася дочка
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З 2001 року по
2006 рік вони проживали в АДРЕСА_5, в
будинку батьків чоловіка.

У 2006 році вони з чоловіком вирішили
придбати квартиру. На той час вона
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, тому питанням придбання
квартири займався колишній чоловік -
відповідач ОСОБА_3 У тому ж році,
чоловік домовився з ОСОБА_7 про
купівлю в неї квартири АДРЕСА_1, що
належала їй на праві власності. Згодом ,
дана квартира була придбана ними за 6000
доларів США, з яких 1000 доларів було
сплачено з їх сімейного бюджету, 2000
доларів США їм позичив відповідач
ОСОБА_4, 3000 доларів чоловік взяв у
кредит. Перед оформленням договору
купівлі-продажу квартири чоловік
пояснив їй, що квартиру слід оформити
на його батька - відповідача ОСОБА_4,
оскільки він перебуває на квартирному
обліку за місцем роботи та має шанс
отримати ще одну квартиру. Вона
погодилась на запропонований варіант
і договір купівлі-продажу спірної
квартири було укладено між ОСОБА_7 та
свекром - ОСОБА_4, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 було оформлено на
ОСОБА_4 Після придбання квартири вони
зробили ремонт та стали проживати в
даній квартирі, без реєстрації місця
проживання.

Сімейне життя з відповідачем не
склалося, 10 вересня 2012 року шлюб між
ними було розірвано.

Позивачка вважає, що договір
купівлі-продажу квартири укладений
шляхом оману, в частині реєстрації
нерухомого майна на ім'я ОСОБА_4 є
недійсним, оскільки квартира придбана
в період шлюбу за їх кошти як подружжя
та є спільною власністю подружжя. Тому,
просила визнати дану угоду в частині
реєстрації квартири на ім'я ОСОБА_4
недійсною, визнати за нею право
власності на 1/2 частку квартири,
стягнути з відповідачів на свою
користь судові витрати.

Під час розгляду справи позивачка
двічі уточнила позовні вимоги. В
уточненому позові від 09 липня 2014 року
позивачка просила визнати договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1
недійсним з підстав, що покупець
ОСОБА_4, який значиться в договорі, не
купував дану квартиру, свої гроші за
придбане майно не сплачував. В
уточненому позові від 19 вересня 2014
року позивачка зазначила, що 13 березня
2006 року, ними як подружжя було придбано
дві квартири: квартира АДРЕСА_6 та
АДРЕСА_1. Після їх придбання, квартири,
шляхом реконструкції були об'єднані в
одну квартиру АДРЕСА_1. Однак, у
державному реєстрі речових прав,
власником обох квартир до цього часу є
ОСОБА_4. Оскільки дані угоди були
вчинені відповідачами під впливом
оману, позивачка просила визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_6 (договір № 080262) та квартири
АДРЕСА_1 (договір № 080265), в будинку
АДРЕСА_1, укладені 13 березня 2006 року
недійсними та визнати за нею право
власності на двокімнатну квартиру під
АДРЕСА_6.

Під час розгляду справи позивачка та
її представник підтримали позов з
урахуванням уточнень від 19 вересня 2014
року, просили задовольнити його у
повному обсязі, надавши пояснення
відповідно до поданого позову. Крім
того позивачка пояснила, що про продаж
квартир з продавцем спірного майна
домовлявся її чоловік, гроші ОСОБА_7
сплачував також чоловік - відповідач
ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_4 поставив
лише свій підпис у договорах
купівлі-продажу даних квартир. ОСОБА_7
достеменно було відомо про фактичних
покупців квартир: позивачки та
відповідача - ОСОБА_3

Відповідачі позов не визнали,
заперечували проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив суду, що
відповідач ОСОБА_3 є його сином,
позивачка колишньою невісткою. Він є
підприємцем, довгий час займається
підприємницькою діяльністю. У 2006 році
він вирішив вкласти гроші у
нерухомість та придбати дві квартири
під АДРЕСА_6 та АДРЕСА_1. Квартири
продавала ОСОБА_7, яка також є
підприємцем, на той час вони були
знайомі. 13 березня 2006 року він придбав
вказані квартири та сплатив продавцю
6000 доларів США. У тому ж 2006 році, син з
невісткою вирішили жити окремо від
батьків (до того часу вони проживали у
його будинку). Він запропонував сину
поселитися з сім'єю у придбаній
квартирі АДРЕСА_1. За його згодою та за
його гроші син зробив ремонт та став
проживати у даній квартирі. Через п'ять
років син розірвав шлюб з невісткою, на
цей час проживає окремо, позивачка з
онукою проживають у спірній квартирі.

Аналогічні пояснення дав суду
відповідач ОСОБА_3 Крім того,
відповідач пояснив, що квартири у
ОСОБА_7 він не купував через
відсутність коштів, перебував на
квартирному обліку за місцем роботи. У
2012 році йому була виділена службова
однокімнатна квартира, яка належить
Саратському РВ ГУМВС. На цей час він
мешкає у службовій квартирі. Під час
шлюбу з позивачкою, у 2006 році він брав
споживчий кредит у розмірі 15000 гривень,
дані кошти були витрачені на потреби
сім'ї. Твердження позивачки в частині
придбання ними під час шлюбу квартир
АДРЕСА_6 і АДРЕСА_1 вважає
необґрунтованими і безпідставними.

Третя особа, служба у справах дітей
Саратської РДА, будучи належним чином
повідомленою про день, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилася, не повідомила суд про
причини неявки, її неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є
підприємцем, багато років знайома з
відповідачем ОСОБА_4 У 2006 році вона
виставила на продаж дві квартири під
номерами АДРЕСА_6 і АДРЕСА_1 . ОСОБА_4
звернувся до неї з приводу придбання
даних квартир. Після узгодження ціни, 13
березня 2006 року вона продала йому
обидві квартири за 6000 доларів США.
Угоди оформляли нотаріально, при
посвідченні договорів були присутніми
вона та ОСОБА_4, гроші за квартири
передав їй також покупець ОСОБА_4
Будь-яких розмов про те, що ОСОБА_4 купує
в неї квартири за гроші відповідача
ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 вона не
чула.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що у
березні 2006 року до неї звернулися
ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 з приводу
посвідчення договорів купівлі-продажу
двох квартир в смт. Сарата. 13 березня 2006
року вона посвідчила договори
купівлі-продажу квартир між ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 При укладенні та посвідченні
договорів були присутніми тільки
сторони угод, будь-яких претензій один
до одного вказані особи не пред'являли,
будь-яких розмов між сторонами про те,
що ОСОБА_4 купує квартири за гроші сина
та невістки, або для сім'ї сина не було.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він
брат позивачки. У 2006 році дізнався від
сестри та її колишнього чоловіка, що
вони придбали дві квартири на одному
поверсі в будинку по АДРЕСА_1. Він з
батьком та старшим братом демонтували
старі двері, підлогу, допомагали
підготувати квартири для ремонтних
робіт, особисто він вивозив старі
будівельні матеріали.

Аналогічні пояснення дав свідок
ОСОБА_10- батько позивачки. Крім того,
особисто надавав колишньому зятю
камінь для добудови балкону.

Свідок ОСОБА_11 - брат позивачки
пояснив суду, що у 2006 році, на прохання
відповідача ОСОБА_3 був поручителем по
кредитному договору, укладеному між
відповідачем та «Райффайзен Банк
Аваль». З пояснень ОСОБА_3 кредитні
кошти були необхідні йому на придбання
квартири для сім'ї. Навесні того ж року
сестра з чоловіком придбали дві
квартири в будинку по АДРЕСА_1, на
одному поверсі. Він допомагав з
ремонтними роботами, особисто укладав
в квартирах «ламінат».

Заслухавши сторін, їх представників,
свідків суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина 1, 3 ст. 215 ЦК України
встановлено, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно копій договорів
купівлі-продажу, витягів з державного
реєстру правочинів, 13 березня 2006 року
ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 придбав
квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 46-49, 78-81).

Як вбачається з копій витягів з
державного реєстру речових прав,
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_6 та
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 50, 82).

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 13 березня 2006
року відповідач ОСОБА_4 придбав дві
квартири: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_1, договори
купівлі-продажу нотаріально
посвідчені, зареєстровані у
державному реєстрі правочинів, право
власності відповідача на вказане
нерухоме майно зареєстровано у
державному реєстрі речових прав.

Під час розгляду справи позивачка не
надала суду належних доказів, які б
підтвердили, що вчиненням вказаних
правочинів порушено її права та
законні інтереси, а також те, що
правочини були вчинені шляхом оману.
Зокрема, позивачка не надала доказів
про те, що спірні квартири були
придбані відповідачем ОСОБА_4 за
спільні гроші її та колишнього
чоловіка. Ані свідок ОСОБА_7, ані свідок
ОСОБА_13 під час судового розгляду не
підтвердили суду, що вказані квартири
були придбані не відповідачем ОСОБА_4, а
чоловіком позивачки -відповідачем
ОСОБА_3 Посилання позивачки на
пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, як на підставу своїх вимог суд
також вважає неналежними доказами.
Вказані свідки не були присутніми під
час укладення договорів
купівлі-продажу вищезазначених
квартир та не змогли підтвердити, що
квартири були придбані за спільні
гроші позивачки та відповідача ОСОБА_3

Твердження свідка ОСОБА_11 в частині
того, що у 2006 році відповідач ОСОБА_3
(чоловік сестри) брав кредит на
придбання зазначених квартир, суд
вважає необгрунтованими та не
підтвердженими належними письмовими
доказами.

За таких обставин суд вважає за
необхідне у задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215-217 ЦК України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України,

суд

В И Р
І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа служба у
справах дітей Саратської районної
державної адміністрації Одеської
області про визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 та
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_4
13 березня 2006 року, недійсними та
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Одеської області, через Саратський
районний суд Одеської області.

Суддя
Т. Я. Кожокар