Провадження № 2/521/7717/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі - Коваленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Одеського обласного центру
зайнятості до Приватного підприємства
«І-Макс-Технології», ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору поступки
боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Одеський обласний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до
Приватного підприємства
«І-Макс-Технології», ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору поступки
боргу № 05/01 від 22.07.2013 року, укладеного
між Приватним підприємством
«І-Макс-Технології» та ОСОБА_1,
посилаючись на те, що даний договір не
відповідає вимогам діючого
законодавства.

Свої позовні вимоги, позивач
обгрунтовує наступним.

На думку позивача, договір не
відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України,
оскільки зміст вказаного договору
суперечить ч.2 ст.175 ГК України, ч.3 ст.512
ЦК України. Предметом договору є
уступка права вимоги боргу в сумі 46 000
гривень, по господарському договору
про надання консультаційних послуг №
27/4 від 01.08.2010 року укладеного між
Одеським обласним центром зайнятості
та ПП «І-Макс-Технології».

Як вказує позивач, оскільки договір №
27/4 є господарським і його укладено між
Одеським центром зайнятості і ПП
«І-Макс-Технології», які є суб'єктами
вказаних майново-господарських
зобов'язань, то заміна останнього
Договором № 05/01, який є похідним від
договору № 27/4, на ОСОБА_1 - не суб'єкта
господарювання, визначених у ст.55 ГК
України, суперечить ч.3 ст.512 ЦК України
та ч.2 ст.175 ГК України. Посилаючись на ч.3
ст.512 ЦК України, позивач вказав, що
кредитор в зобов'язанні не може бути
заміненим, якщо це встановлено
договором або законом, оскільки,
відповідно до ч.2 ст.175 ГК України,
суб'єктами майново-господарських
зобов'язань можуть бути тільки суб'єкти
господарювання, зазначені у ст.55 ГК до
яких ОСОБА_1 не відноситься, тому, на
думку позивача, укладений між ним та ПП
«І-Макс-Технології» договір № 05/01,
відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України,
слід визнати недійсним.

У зв'язку з вказаним, позивач просив
позов задовольнити.

10.04.2014 року по зазначений справі було
ухвалено заочне рішення.

За заявою відповідача по справі
вказане заочне рішення було скасовано
і справу призначено до розгляду в
загальнорму порядку.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про розгляд
справи повідомлявся належним чином, до
суду надав заяву про слухання справи за
його відсутності та підтримав позовні
вимоги, з підстав викладених у позові, у
заяві також просив суд позов
задовольнити та визнати недійсним
договір поступки боргу № 05/01 від 22.07.2013
року, укладений між Приватним
підприємством «І-Макс-Технології» та
ОСОБА_1.

Представник відповідача
«І-Макс-Технології» та відповідач
ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися,
про слухання справи повідомлялися
належним чином, у встановленому
законом порядку, до суду надали заяву
про слухання справи за їх відсутності,
проти задоволення позовних вимог
заперечують.

У судовому засіданні 18.06.2014 року
представник відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_2
надав письмові пояснення, в яких
зазначив, що по аналогічній справі суди
прийшли до висновку, що договір не було
вчинено. Однак, на думку відповідача,
суди помилились і створили небезпечний
прецедент.

Тому, відповідач вважає, що всі угоди
про відступлення вимог можна визнати
неукладеними лише з тієї причини, що ця
вимога повинна бути спочатку
підтверджена судовим рішенням
(а.с.160-161).

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу у відповідності до
положень ст. 197 ЦПК України, не
здійснюється.

За змістом статті 158 ЦПК України, участь
у судовому засіданні - це право сторони,
а не її обов'язок, тому судовий розгляд
можливо проводити у відсутності
сторін, на підставі поданих ними
доказів та письмових пояснень,
оскільки зміст положення
процесуального закону щодо
змагальності належним чином і завчасно
був роз'яснений судом учасникам
процесу.

Суд, оцінивши доводи позивача,
приймаючи до уваги заперечення
відповідача, встановивши обставини,
якими обґрунтовуються такі доводи і
заперечення, з'ясувавши характер та
взаємовідносини сторін, визначившись
щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, а також щодо
правових норм, якими врегульовані ці
правовідносини, приходить до
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
01.08.2010 року між Одеським обласним
центром зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, в особі директора
ОСОБА_3, що діє від імені Фонду
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" на підставі Положення про
Одеський обласний центр зайнятості, з
одного боку, і Приватним підприємством
«І-Макс-Технології»,в особі директора
ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, з
іншого боку, було укладено договір №
27/4. Згідно з предметом цього Договору
«Замовник» доручає, а «Виконавець»
зобов'язується надати йому
інформаційні, консультаційні,
методичні послуги та іншу допомогу по
організації і проведенню процедури
закупівлі (відкриті торги) на
будівництво Южненського РЦЗ з
урахуванням специфічних потреб
Замовника та вимог чинного
законодавства: Виконавець має право
залучати до виконання частини послуг
третіх осіб. Розділом Договору
«Обов'язки сторін» визначено, що
1.Замовник зобов'язується: 1.1. протягом 3(
трьох) робочих діб з моменту підписання
цього Договору надати Виконавцю
необхідні документи та інформацію про
предмет закупівлі торгів. 1.2. оплатити
виконані Виконавцем роботи у порядку,
встановленому даним Договором; 1.3.
сприяти Виконавцю в виконанні робот. 2.
Виконавець зобов'язується: 2.1. виконати
у встановлені строки роботи
передбачені Договором і передати
роботи Замовнику згідно акту
прийому-передачі, в обумовлені
Договором терміни; 2.2. забезпечити
повне, якісне і своєчасне виконання
робіт, що передбачено цим Договором та
діючим законодавством. 3. У випадку
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за цим договором, Сторони
несуть відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.
Розділом Договору «Вартість робіт та
порядок розрахунків» передбачено, що
п.1. Вартість робіт визначається на
основі кошторису (Додаток 1), який є
невід'ємною частиною даного Договору
та складає 60000,00 гривень у томі числі
ПДВ (20%) 10000,00 гривень. 2. Розрахунки за
виконані роботи з Виконавцем
здійснюються в 5-ти денний термін після
виконання і приймання послуг,
передбачених цим Договором та
підписання акту прийому здачі
виконаних робіт. 3. Розрахунки за
виконані роботи проводяться з
«Виконавцем» у безготівковій формі в
гривнях України. Розділом Договору
«Інші умови» передбачено, що 1.Договір
набуває чинності з моменту його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та діє до 31
грудня 2010 року, але у будь-якому випадку
до повного виконання Сторонами своїх
зобов'язань.(а.с.43-44).

Судом встановлено, що Приватне
підприємство «І-Макс-Технології»,
іменоване надалі Первісний кредитор, в
особі директора ОСОБА_5, що діє на
підставі Статуту, з однієї сторони та
громадянин ОСОБА_1, іменований надалі
Новий кредитор оформили договір
поступки боргу, вказавши датою його
оформлення 22 липня 2013 року, згідно з
яким первісний кредитор передає Новому
кредиторові, а Новий кредитор приймає
право вимоги до Боржника щодо оплати за
невиконані послуги на загальну суму
46000,00 гривень (сорок шість тисяч гривень
00 копійок) згідно основного договору.
За цим Договором Новий Кредитор
одержує право (замість Первісного
кредитора) вимагати від Боржника
належного виконання зобов'язань
передбаченими чинним законодавством
та Основним Договором щодо оплати за
невиконані послуги на загальну суму 46
000,00 гривень, згідно основного договору.
Тлумачення предмету договору
здійснюється з урахуванням Основного
договору. Первісний кредитор
зобов'язується забезпечити Нового
кредитора всім необхідним, що
засвідчує право вимоги. Цей Договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
Сторонами своїх зобов'язань.(а.с.37).

Дослідивши в ході розгляду даної
справи договір поступки боргу № 05/01 від
22.07.2013 року, суд встановив, що даний
договір складений з двох частин,
частина перша має назву «Преамбула», в
якій вказується, що між Первісним
кредитором та Одеським обласним
центром зайнятості (далі - «Боржник»)
укладений Договір про надання
консультаційних послуг № 27/4 від 01.08.2010
року (далі - Основний договір). Згідно
предмету Основного Договору Боржник
доручає, а Первісний кредитор
зобов'язується надати йому
інформаційні, консультаційні,
методичні послуги та іншу допомоги по
організації і проведенню процедури
закупівлі (відкриті торги) на
будівництво Южненського МЦЗ з
урахуванням специфічних потреб
Боржника та вимог чинного
законодавства. Вартість робіт
визначається на основі кошторису
(Додаток 1 до Основного договору) та
складає 60000,00 грн. (шістдесят тисяч
гривень 00 коп.). Згідно акту
здачі-приймання виконаних робіт № 4 від
29.08.2010 р., укладеному між первісним
кредитором та боржником, первісний
кредитор надав, а боржник отримав
послуги на загальну суму 14000,00 грн.
(чотирнадцять тисяч гривень 00 коп.).
Згідно листа боржника (відповідь на
претензію первісного кредитора)
№3149/15/16 від 20.09.2010 р. випливає, що інші
послуги на загальну суму 46000,00 грн. не
виконані з вини боржника. Згідно до ст.
903 ЦК України, якщо неможливість
виконати договір виникла з вини
замовника, він зобов'язаний виплатити
виконавцеві плату в повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором або
законом.(а.с.37).

Виходячи з аналізу наведених Основного
договору про надання послуг та
Договору поступки боргу, суд вважає за
необхідне зазначити слідуюче.

Відповідно до статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання правих
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за
договором про надання послуг, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Таким
чином договір про надання послуг є
двостороннім та таким, що вважається
укладеним з моменту досягнення згоди
за всіма істотними умовами (ст.638 ЦК). В
контексті даної статті загальними
ознаками, які об'єднують усі договірні
зобов'язання про надання послуг у єдину
групу, є особливості об'єкта.

Предметом договору про надання послуг,
є вчинення виконавцем певних дій або
здійснення певної діяльності (надання
правових консультацій, аудиторських
послуг).

Таким чином, у якості предмета виступає
корисний ефект від вчинення дії або
діяльності послугодавця. .

Відповідно до Основного Договору про
надання послуг № 27/4, ПП
«І-Макс-Технології» зобов'язується
надати передбачені договором послуги,
а інша сторона оплатити ці послуги.

У вказаному договорі відсутні такі
сторони як «Кредитор» та «Боржник» у їх
класичному розумінні.

З цих підстав суд прийшов до висновку
про те, що Основний Договір про надання
послуг, який є двостороннім та
встановлює обов'язок вчинити певні дії
з боку його учасників, є також і
реальним договором.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
вставлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
В контексті даної норми зобов'язальні
права Кредитора можуть передаватися як
у повному обсязі так і частково.
Відступлення права вимоги являє собою
договірну передачу зобов'язальних
вимог первісного кредитора новому
кредитору.

Якщо відступлення вимоги має оплатний
характер, до цього договору
застосовуються положення ЦК України
про купівлю-продаж, якщо передача права
є безоплатною - положення про
дарування.

Згідно ч.1 ст.513 ЦК України, правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст.514 ч.1 ЦК України,
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

До нового кредитора можуть переходити
майбутні вимоги за умови їх
визначеності, оскільки термін
виконання зобов'язання має внутрішній
характер, виступаючи «службовим
параметром» зобов'язання.

Що стосується передачі невизначених
вимог необхідно зазначити, що
відповідний правочин щодо їх передачі,
підлягає визнанню неукладеним, тому що
у такому правочині відсутня умова про
його предмет, або предмет не належним
чином індивідуалізовано.

Таким чином, право вимоги має
безперечно існувати на дату укладення
договору уступки права вимоги.

Зібраними по справі доказами
підтверджується, що ПП
«І-Макс-Технології» не виконало в
повному обсязі свої зобов'язання за
Основним договором про надання послуг.

Проте, з вини якої із сторін, сталося
таке невиконання, і чи має право
вимагати ПП «І-Макс-Технології» сплату
грошей за ненадані послуги, підлягає
вирішенню в судовому порядку за іншими
позовними вимогами.

З урахуванням того, що Одеський центр
зайнятості до укладення договору
поступки боргу, добровільно не
визнавав борг у розмірі 46 000 гривень,
право вимоги за яким начебто було
передано Новому Кредитору - фізичній
особі ОСОБА_1, суд приходить до висновку
про те, що оскаржуваний договір
підписувався сторонами цього договору
формально, а не з метою реального
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України, саме на момент
вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (ст.ст.205-210,640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача, тощо.

З вищенаведеного випливає, що доки
договір не пройде всі стадії свого
укладення - досягнення згоди сторін
(консенсусу) з усіх істотних умов
договору і надання цій згоді належної
форми, а у випадках з реальним
договором слід додати ще і передання
майна, договір не є укладеним і не
породжує для сторін тих цивільних прав
та обов'язків, на досягнення яких він
був спрямований.

Така ж правова позиція висловлена
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Ухвалі від 24.09.2014 року, за
аналогічними позовними вимогами між
тими ж сторонами, у якій, зокрема,
зазначено, що вирішуючи спір по суті
позовних вимог, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
та ґрунтованого висновку про відмову у
визнанні недійсним договору поступки
боргу №05/03, укладеного 22.07.2013 року, між
ПП «І-Макс-Технології» та ОСОБА_1,
оскільки цей договір є неукладеним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що договір про поступку боргу № 05/01 від
22.07.2013 року між Приватним підприємством
«І-Макс-Технології» та фізичною особою
ОСОБА_1 не є укладеним, а значить не може
бути визнаний судом недійсним.

Виходячи з зазначених обставин, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову про визнання
правочину недійсним.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 64, 195, 196, 208, 209, 212,
ЦПК України, ст.ст. 202-205, 214, 215, 512, 513, 514, 525,
526, 901, 903 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Одеського
обласного центру зайнятості до
Приватного підприємства
«І-Макс-Технології», ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору поступки
боргу № 05/01 від 22.07.2013 року - відмовити,
оскільки правочин не вчинено.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області, через
Малиновський районний суд м. Одеси,
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя:
Мирончук Н.В.