Яготинський районний суд Київської
справа № 382/2042/14
РІШЕННЯ

іменем України

04 листопада 2014 року
Яготинський
районний суд

Київської області в складі:

головуючого-судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Яготині, справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністью
«Лізингова компанія «Автофінанс», про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що 10
липня 2014 року між ним та товариством з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Автофінанс" в особі її
представника - Клименко Ірини
Валеріївни (згідно Довіреності № 89 від
13.06.2014 р.) укладено договір фінансового
лізингу № 010479, відповідно до якого
Лізингодавець бере на себе зобовязання
придбати предмет лізингу транспортний
засіб автомобіль марки «Daewoo Nexia»,
зазначений у п.1.1 Договору у власність,
та передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах передбачених
договором. Предмет лізингу є власністю
лізингодавця та придбається ним на
своє ім'я.

Вважає укладений Договір таким, що не
відповідає чинному законодавству
України, грубо порушує його права як
споживача послуг, Договір не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
та не відповідає його внутрішній волі
на момент укладення Договору та на
даний час, а тому підлягає визнанню
судом недійсним з наступних підстав:

Згідно статті 203 ЦК України вбачається,
що додержання таких вимог є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України, підставою недійсності
правочину (договору) є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
або однією із сторін, зокрема вимоги
про те, що зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Крім
цього волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Так, пунктами 1.7, 1.8 вказаного Договору
передбачено, що предмет договору
передається в користування
лізингоодержувачу протягом строку не
більше 120 робочих днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу, комісії за
організацію та оформлення договору (10 %
від вартості предмету лізингу та
комісії за передачу предмета лізингу (3%
від вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має можливість
сплачувати авансовий платіж продовж 12
місяців з моменту підписання договору,
платежами визначеними в додатку № 1 до
Договору. Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати комісії за організацію.

Згідно Договору №010479 від 10 липня 2014
року, він 11 липня 2014 року сплатив ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс" 9350
гривень 00 коп.

Враховуючи те, що згідно п.1.3 Договору
лізингодавець бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність та передати у користування
лізингоодержувача, то це дає підстави
стверджувати, що він є непрямим
лізингом, який може бути виключно
консенсуальним.

Договір лізингу віднесений Цивільним
кодексом до різновидів договору
майнового найму, але лізингові
відносини в Україні регулюються
спеціальним Законом України "Про
фінансовий лізинг".

Згідно ст.6 Закону України "Про
фінансовий лізинг", договір лізингу має
бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу, строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу, розмір
лізингових платежів та інші умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Вивчивши уважно договір укладений між
сторонами вважає, що він не містить
конкретних визначень щодо розміру
щомісячних лізингових платежів, не
вказано в кого саме лізингодавець
придбає автомобіль марки «Daewoo Nexia». не
визначено конкретний порядок та місце
отримання лізингоодержувачем предмета
договору.

Вище перелічені умови є обов'язковими,
але в самому договорі вони відсутні.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму
транспортного засобу укладається у
письмовій формі. Договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
фінансовий лізинг» договір лізингу має
бути укладений у письмовій формі.

Вважає, що даний договір повинен бути
нотаріально посвідченим.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Після сплати коштів за договором
фінансового лізингу на рахунок
відповідача, мені стало відомо, що
товариство з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
«Автофінанс» немає ліцензії
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг на такий вид
діяльності, як фінансовий лізинг,
оскільки не взято на облік.

В заяві до ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» він просив повернути й
ому сплачені кошти в позасудовому
порядку, але йому було відмовлено.

Просив:

Визнати Договір фінансового лізингу №
010479 від 10 липня 2014 року, укладений між
ним - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" ()
недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» (, п/р
3 в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО
380805, м. Київ, вул. Щорса, 31) на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, кошти в сумі 9350
гривень, сплачені за Договором
фінансового лізингу №010479 від 10 липня
2014 року, та на користь держави судовий
збір.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином. В
заяві до суду позивач підтримав свої
позовні вимоги, та просив розглянути с
праву у його відсутності. Відповідач
в запереченні на позовні вимоги,
позов не визнав мотивуючи тим, що
нотаріальне посвідчення даного
договору не передбачено чинним
законодавством. ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» займається
виключним видом господарської
діяльності по наданню послуг з
фінансового лізингу. Зокрема
відповідно до Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг від 22.01. 2004 року №21
затверджено положення про надання
послуг з фінансового лізингу
юридичними особами - суб'єктами
господарювання, які за своїм правовим
статусом не є фізичними установами.
Чинним законодавством України не
передбачено необхідність отримання
ліцензії на надання послуг з
фінансового лізингу відповідними
суб'єктами. ТОВ «Лізингова компанія «
АвтоФінанс» не здійснює прямого та
опосередкованого залучення фінансових
активів від фізичних осіб, як на те
посилається позивач.

В судовому засіданні встановлено
наступне:

10 липня 2014 року між позивачем - ОСОБА_1 (
надалі «Лізингоодержувач») та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" ( надалі «Лізингодавець») в
особі її представника - Клименко Ірини
Валеріївни (згідно Довіреності № 89 від
13.06.2014 р.) укладено договір фінансового
лізингу № 010479, відповідно до якого
Лізингодавець бере на себе зобовязання
придбати предмет лізингу транспортний
засіб автомобіль марки ««Daewoo Nexia»,
зазначений у п.1.1 Договору у власність
та передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах передбачених
договором. Предмет лізингу є власністю
лізингодавця та придбається ним на
своє ім'я./ а.с. 6-12 /

10.07. 2014 року позивачем було сплачено
на рахунок відповідача комісії за
організацію договору в розмірі 9350 грн.
/ а.с. 20, 21 /.

Враховуючи те, що лізингодавець бере
на себе зобов'язання придбати предмет
лізингу у власність та передати у
користування лізингоодержувача, то
суд приходить до в висновку, що він є
непрямим лізингом, який може бути
виключно консенсуальним.

Договір лізингу віднесений Цивільним
кодексом до різновидів договору
майнового найму, але лізингові
відносини в Україні регулюються
спеціальним Законом України « Про
фінансовий лізинг».

В силу ст.. 6 Закону України « Про
фінансовий лізинг», договір лізингу
має бути укладений в письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є;
предмет лізингу, строк на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу,
розмір лізингових платежів та інші
умови, щодо яких заявою хоча б однієї із
сторін має бути досягнуто згоди.

Вивчивши договір укладений між
сторонами, судом встановлено, що він
не містить конкретних визначень щодо
розміру щомісячних платежів, не
вказано в кого саме лізингодавець
придбає вказаний в договорі
автомобіль, не визначено конкретний
порядок та місце отримання
лізингоодержуквачем предмета
договору, яким чином буде відбуватися
страхування транспортного засобу.

Вище перелічені умови є обов'язковими,
але в самому договорі вони відсутні.

В силу ст.. 2 Закону України « Про
фінансовий лізинг», відносини, що
виникають в зв»язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного Кодексу
України про лізинг, найм / оренду /,
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюється цим
Законом.

В силу ст.. 799 ЦК України, договір найму
транспортного засобу укладається в
письмовій формі. Договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Враховуючи, що ОСОБА_1, як одна із
сторін фінансового лізингу є фізичною
особою, то цей договір повинен бути
обов'язково нотаріально посвідченим.
Судом встановлено, що договір від 10.07.
2014 року, нотаріально не посвідчувався.

В силу ст.. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом /
нікчемний правочин /. У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Таким чином суд приходить до висновку,
що договір фінансового лізингу
укладений між сторонами 10.07. 2014 року,є
нікчемним з підстав, визначених
положеннями ч.1п.5ч.2, ч.6 ст. 19 Закону
України « Про захист прав
споживачів», як такий, що укладений із
застосуванням нечесної
підприємницької практики та з підстав
визначених ч.1 ст. 220 ЦК України, так як
він нотаріально не посвідчений.

Оскільки за змістом ст.. 216 ЦК України,
не дійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, то кожна
із сторін такого правочину зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Вважаючи, що укладений Договір є таким,
що не відповідає чинному законодавству
України, грубо порушує його права як
споживача послуг, позивач 29 липня 2014
року звернувся із заявою до ТОВ»
Лізингова компанія Автофінанс» з
проханням розірвати укладений між
ними договір від 10.07. 2014 року / а.с. 16-18 /.

В листі на ім.»я позивача, ТОВ»
Лізингова компанія Автофінанс»
вказує, що на підставі Вашої заяви
повідомляють, що Договір лізингу №010479
від 10.07. 2014 року вважається розірваним
з 01.08. 2014 року. Відповідно до статті 10
п.10.11 Договору « У випадку розірвання
даного Договору Лізингоодержувачем до
сплати останнім на рахунок
Лізингодавця авансового платежу,
Лізингодавець повертає сплачені
кошти за вирахуванням штрафу за
дострокове розірвання 30% від сплаченої
суми авансових платежів. В такому
випадку комісія за організацію даного
Договору Лізингоодержувачу не
повертається. Отже, по умовам договору
сплачена вами комісія за організацію в
розмірі 9350 грн. не повертається,
авансових платежів Вами здійснено не
було. / а.с. 19 /.

Крім цього, як видно із Розпорядження
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг за № 1345 від 06.05. 2014
року, відповідач ТОВ « Лізингова
компанія « Автофінанс» під час
укладання спірного правочину та на
даний час, не мало дозволу на надання
послуг з адміністрування фінансових
активів./ а.с.53 /.

Як видно із листа ТОВ « Лізингова
Компанія « Автофінанс» , на підставі
заяви ОСОБА_1, договір лізингу
укладений між ними 10.07. 2014 року за №
010479, вважається розірваним 01.08. 2014 року
/ а.с. 19 /.

Таким чином в цій частині вимог
позивачу необхідно відмовити, а
вимоги в частині стягнення коштів
сплачених позивачем, підлягає до
задоволення.

Вирішуючи питання про судові витрати
у справі, враховуючи те, що позивач при
зверненні із позовом до суду
звільнений від їх оплати, позов
задоволено повністю, то суд вирішує у
відповідності до ст.. 88 ЦПК України,
стягнути їх з відповідача на користь
держави в розмірі 263,40 грн.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст..
216, 220, 236, 779 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Стягнути із Товариства з обмеженою
відповідальністю « Лізингова
компанія» Автофінанс» / код ЄДРПОУ-
38104479, р/р 3 в ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль», МФО 380805,/ на користь ОСОБА_1
кошти сплачені за Договором
фінансового лізингу за № 010479 від 10.07.
2014 року, в розмірі 9350 / дев'ять тисяч
триста п'ятдесят / гривен.

Стягнути із Товариства з обмеженою
відповідальністю « Лізингова
компанія» Автофінанс» / код ЄДРПОУ-
38104479, р/р 3 в ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль», МФО 380805,/ на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

ОСОБА_1 кошти сплачені за Договором
фінансового лізингу за № 010479 від 10.07.
2014 року, в розмірі 9350 / дев'ять тисяч
триста п'ятдесят / гривен.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області,
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Карпович В.Д.