Справа № 361/2295/14-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/6260/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.

суддів Приходька К.П.,
Савченка О.І.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 01 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Інспекція архітектурно -
будівельного контролю Київської
області про визнання права приватної
власності на об'єкт нерухомого майна
-

В С Т А Н О В И
Л А :

В березні 2014 року позивач
пред»явила в суді названий позов
посилаючись на те, що 20 серпня 2011
року вона уклала з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу майнових прав № 20/08-26,
предметом якого є придбання позивачем
майнових прав на житлове приміщення у
порядку та на умовах, передбачених
договором та у відповідності до норм ЦК
України.

Відповідно до п.п. 2.1-2.2 договору,
предметом продажу є майнові права на
житлове приміщення загальною площею 60
кв.м. (шоста квартира зліва направо на
другому поверсі), яке є частиною
житлового будинку АДРЕСА_1

Вказує, що проінвестувала
будівництво та на підставі договору
купівлі-продажу майнових прав з
урахуванням додаткової угоди має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися об'єктами та
результатами інвестицій відповідно до
вимог закону.

Незважаючи на це, відповідач не
виконала умови договору, не оформила за
нею право власності на житлове
приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 за
вказаною адресою та не надала належним
чином оформлені правовстановлюючі
документи.

Просила визнати за нею право
власності на 471/10000 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 Київської області у
вигляді житлового приміщення
(квартири) № 6 загальною площею 62, 8 кв.м.,
яке складається з: коридору площею 7,2
кв.м., житлової кімнати - 21,3 кв.м.,
житлової кімнати - 15,4 кв.м., кухні - 11,1
кв.м., санвузлу - 5,7 кв.м., балкону 2,1 кв.м.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 01 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
суду, позивач подала на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи, просила
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про задоволення її
позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання права власності на
об'єкт нерухомого майна, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачу по справі належить
індивідуальний житловий будинок як
цілісний об'єкт нерухомого майна, право
власності на який оформлено та
зареєстровано останньою у визначеному
законом порядку. За умовами договору
купівлі-продажу майнових прав позивач
фактично придбала частину житлового
будинку як окремий об'єкт нерухомості.
Розпорядження ОСОБА_2 вказаним
приміщенням, не виділеним в окремий
об'єкт згідно умов законодавства, та
визнання за позивачем права власності
прямо суперечить загальним засадам
права власності.

При цьому суд вважав, що визнання
відповідачем позову свідчить про
відсутність спору між сторонами щодо
набуття права власності, оскільки при
розгляді справи судом не було
встановлено законних підстав для
прийняття такого визнання, зокрема
наявність порушення, невизнання або
оспорювання свобод чи інтересів
ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 416586 від 26
березня 2008 року, ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки пл. 0,1000 га. для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель за
адресою АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу № 2995 від 26 вересня 2007
року.

12 лютого 2008 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Броварської міської ради Київської
області ОСОБА_2 надавався дозвіл на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1

19 червня 2008 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області ОСОБА_2
надано дозвіл на виконання будівельних
робіт з будівництва індивідуального
житлового будинку в м. Бровари по
АДРЕСА_1

20 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу майнових прав, за яким
продавець продає, а покупець купує в
порядку та на умовах, передбачених цим
договором, майнові права на об'єкт
нерухомості - житлове приміщення
(квартира), що розташоване в об'єкті
капітального будівництва за адресою
АДРЕСА_1 загальною площею 60 кв.м., на
другому поверсі шоста квартира зліва
направо. П.п. 4,1, 4.2 договору передбачено,
що вартість майнових прав на об'єкт
нерухомості за 1 кв.м. загальної площі
складає 6 500 грн. Загальна вартість
майнових прав, що передаються
відповідачем, складає 390 000грн. З них
заборгованість Покупця на день
укладання договору купівлі-продажу
майнових прав складала 185 250 грн., яку
Покупець має погасити протягом 19
календарних місяців. Станом на лютий 2013
року позивачем погашено
заборгованість за придбані майнові
права.

Згідно п. 3.1 договору, майнові
права на житлове приміщення
передаються шляхом підписання акту.
Акт підписується сторонами не пізніше
10 робочих днів з дати введення об'єкту
капітального будівництва в
експлуатацію.

27 вересня 2011 року між сторонами
підписано додаткову угоду до договору
купівлі-продажу майнових прав від 20
серпня 2011 року, якою передбачено, що
відповідач самостійно здійснює
оформлення права власності ОСОБА_1 на
об'єкт нерухомості в порядку,
встановленому чинним законодавством.
Пунктом 2.4 додаткової угоди внесено
зміни до порядку оформлення документів
на право власності за ОСОБА_1, а саме
сторони домовились, що після
оформлення відповідачем права
власності на об'єкт нерухомості в
порядку, встановленому чинним
законодавством України, останній надає
оригінали документів, що засвідчують
його право власності на об'єкт
нерухомості.

У п.п. 5.2.6 додаткової угоди № 1 від 27
вересня 2011 року визначено, що
відповідач зобов'язаний оформити право
власності на об'єкт нерухомості за
позивачем в порядку встановленому
чинним законодавством України та
надати останньому оригінали
документів, що засвідчують право
власності, протягом 240 календарних днів
з дати підписання сторонами Акту
прийому - передачі майнових прав на
об'єкт нерухомості.

06 жовтня 2011 року Інспекцією
Державного архітектурно - будівельного
контролю у Київській області
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням виконавчого комітету
Броварської міської ради від 27.03.2012
року № 143 дозволено відповідачу
оформити право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 в м. Бровари Київської
області та 05.04.2012 року видано свідоцтво
про право власності на зазначений
житловий будинок.

Згідно рішення виконавчого
комітету Броварської міської ради від
19.11.2013 року №579 приміщенням житлового
будинку АДРЕСА_1 в м. Бровари Київської
області надано адреси, зокрема,
приміщенням 1, 2, 3, 4, 5 площею 62,8 кв.м. -
квартира № 6.

У відповідності до листа КП
Броварської міської ради «Броварське
БТІ» від 23.12.2013 року було проведено
розрахунок часток співвласників
вищезазначеного будинку та визначено,
що приміщення квартири № 6 загальною
площею 62,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.
становить 471/10000 частки будинку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК
України, кожна особа має право на
захист свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів зокрема є визнання
права.

Згідно зі ст. 177 ЦК України до
об'єктів цивільних прав відносяться
речі, майнові права та інше.

Статтями 181 та 182 ЦК України
визначено, що до нерухомих речей
(нерухомості) належать об'єкти, що
розташовані на земельній ділянці, а
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, зокрема їх виникнення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини. ЦК України передбачає,
зокрема ст. ст. 316-323, 325, 328, 331, 334, загальні
засади права власності. Зокрема
передбачено, що власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном; усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом; право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом;
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову про визнання за позивачем права
власності на об'єкт нерухомого майна,
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на законі та відповідають
обставинам справи.

Так, з врахуванням доведених
сторонами обставин справи суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку про те, що відповідачу
належить індивідуальний житловий
будинок, право власності на який
оформлено та зареєстровано останньою у
визначеному законом порядку, свідоцтво
про право власності видано ОСОБА_4 на
нерухоме майно як цілісний об'єкт
завершеного будівництва, а не
багатоквартирний будинок. При цьому
земельна ділянка, на якій розташований
житловий будинок, належний відповідачу
має цільове призначення для
будівництва та обслуговування
індивідуальної забудови.

Встановивши, що сторони у справі
перебувають у договірних відносинах,
при цьому за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань за договором
передбачена відповідальність згідно
чинного законодавства, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що не є належним способом
захисту судом цивільних прав та
інтересів позивача пред'явлення позову
про визнання права власності, коли
відповідач не виконує умови договору.

Сам по собі факт не виконання
зобов'язання відповідача по оформленню
на позивача права власності на житлове
приміщення, незважаючи на завершення
будівництва та введення в експлуатацію
житлового будинку, частиною якого є
спірна нерухомість, не може слугувати
безумовною підставою для задоволення
позову, оскільки відповідальність за
таку бездіяльність відповідача
передбачає настання правових
наслідків, передбачених укладеними
основним та додатковим договорами про
купівлю-продаж майнових прав, які в
свою чергу не передбачають захист прав
позивача шляхом визнання права
власності на спірне приміщення в
порядку ст. ст. 386, 392 ЦК України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, з матеріалів справи не
вбачається, що право власності ОСОБА_1
оспорюється або не визнається ОСОБА_2 З
урахуванням вимог п.п. 2.1-2.2 договору від
20 серпня 2011 року ОСОБА_2 передала
ОСОБА_1майнові права на спірне житлове
приміщення загальною площею 60,0 кв.м.
(шоста квартира зліва направо на
другому поверсі), що підтверджується
актом прийому-передачі майнових прав.
Право власності позивача на майнові
права відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться лише до викладення правової
позиції позивача і викладення змісту
рішення суду. В чому полягає
неправильність висновків суду, позивач
у своїй апеляційній скарзі не зазначає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 жовтня
2014 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів, з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді