ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2014 р. Дарницький районний суд
м.Києва в складі

головуючого судді
Шклянка М.П.,

при секретарі
Яківчук К.А.

розглянувши у приміщенні Дарницького
районного суду м. Києва заяву
представника позивача ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України у справі за цивільним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та
визначення способів участі у
спілкуванні з дитиною та його
вихованні, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дарницького районного
суду м. Києва перебуває зазначена
цивільна справа про усунення перешкод
у спілкуванні з дитиною та визначення
способів участі у спілкуванні з
дитиною та його вихованні.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні 10.10.2014 року подала заяву
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України відповідачці ОСОБА_4 разом
з їх малолітнім сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовуючи свою заяву
тим, що її довірителю стало відомо про
те, що відповідачка має намір виїхати
за кордон про що повідомила в школі, де
навчається їх спільний син. При цьому
жодних нотаріальних згод на вивіз сина
за кордон у супроводі матері позивач не
надавав. В зв'язку з тим, що у позивача є
побоювання, що відповідачка може
вивезти дитину до Російської
Федерації, де у неї є родичі,
представник позивача звернулась до
суду з відповідною заявою.

Розглянувши вказану заяву, суд вбачає,
що дана заява подана до суду в якості
забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд
застосовує види забезпечення позову
визначені ч. 1 цієї статті, зокрема
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, забороною вчиняти певні
дії тощо, а у разі необхідності може
застосувати інші види забезпечення
позову.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
за № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами дійсно виник спір з приводу
встановлення графіку спілкування з
малолітньою дитиною.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII
передбачено можливість обмеження
виїзду з України громадян, щодо яких
подано цивільний позов до суду, до
закінчення провадження у справі.

Представником позивача не було надано
належних доказів можливості виїзду
малолітньої дитини до Російської
Федерації без нотаріально
посвідченого дозволу батька, оскільки
відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57 «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», встановлено, що виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Крім того, суд вважає, що вирішення
питання про обмеження у виїзді за межі
України можливе тільки у порядку,
визначеному ст. 377-1 ЦПК України, та за
поданням державного виконавця на
підставі п. 18 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" у зв'язку з
ухиленням боржника від виконання
судового рішення чи рішення іншого
органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України»), а не на підставі лише заяви.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
151 - 153, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
ухвали суду.

Суддя: