Справа № 367/3154/14-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/6220/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 58 15.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко
Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
приватного підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про
стягнення суми грошової винагороди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01
червня 2011 року між ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» (
правонаступник ПП «Парк-отель Симеїз»
в особі директора ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_2
укладено договір про відступлення
права вимоги за №1/06/11, відповідно до
умов якого ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» відступило
на користь останнього право вимоги за
господарськими договорами. Умовами
договору, а саме п.2.1, передбачено, що ПП
ОСОБА_2, як новий кредитор, прийняв на
себе зобов»язання сплатити на користь
первісного кредитора винагороду в
розмірі 3480000 грн. шляхом відрахування
даної суми від загальної суми
заборгованості, яка існувала у ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» перед ОСОБА_6 за
договором позики від 11 серпня 2008 року.

Позивач зазначав, що в подальшому,
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року договір
позики від 11 серпня 2008 року визнано
недійсним з підстав, передбачених ст.234
ЦК України, як такий, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином (
фіктивний правочин).

12 лютого 2014 року ПП «Парк-отель
Симеїз» (ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1») укладено
договір з фізичною особою
ОСОБА_4.(далі-новий кредитор) про
відступлення права вимоги за договором
№1/06/2011 року, укладеним між ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та ПП ОСОБА_2 01 червня 2011
року.

Згідно п.2.1 даного договору новий
кредитор сплачує Первісному кредитору
винагороду у розмірі 3 400 000 грн. шляхом
безготівкового перерахування на
поточний рахунок Первісного кредитора
чи внесення у касу підприємства.

Оскільки до позивача перейшло право
вимоги до відповідача за договором
№1/06/11 від 01 червня 2011 року, а саме, право
вимагати виплату грошової винагороди в
сумі 3 480000 грн., ОСОБА_4 просив стягнути
на його користь суму грошової
винагороди.

Рішенням Ірпінського міського суду
від 15 грудня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення вимог матеріального і
процесуального права, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що 11 серпня 2008
року між ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі його
директора-власника ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір позики, за умовами
якого ОСОБА_2 передав ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1»
грошові кошти в сумі 16 480 000 грн. на строк
до 01 січня 2013 року.

01 червня 2011 року між ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі директора
ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_2 укладено договір
про відступлення права вимоги за №1/06/11,
відповідно до умов якого ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відступило на користь
останнього право вимоги за
господарськими договорами. Відповідно
до умов договору, а саме п.2.1, ПП ОСОБА_2,
як новий кредитор, прийняв на себе
зобов»язання сплатити на користь
первісного кредитора винагороду в
розмірі 3480000 грн. шляхом відрахування
даної суми від загальної суми
заборгованості, яка існувала у ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» перед ОСОБА_6 за
договором позики від 11 серпня 2008 року
(а.с. 4-5).

20 грудня 2011 року між власником ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було
укладено договір купівлі-продажу 100%
корпоративних прав ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1». В
п.6 даного договору зазначено, що на час
укладання цього договору ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не має кредиторської
або дебіторської заборгованості та
інших зобов»язань перед працівниками,
іншими юридичними та фізичними
особами.

26 квітня 2012 року до складу
засновників ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», крім
ОСОБА_8 була введена ОСОБА_9, а 21 вересня
2012 року була змінена назва ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на ПП «Парк-Отель
Симеїз», який став правонаступником ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказані обставини
встановлені рішеннями Нахімівського
районного суду м.Севастополя від 23
жовтня 2013 року та ухвалою Апеляційного
суду м.Севастополя від 03 лютого 2014 року
( а.с. 39-42, 43-46).

Зазначеними рішеннями встановлено
також, що тексти договору позики від 11
серпня 2008 року, квитанції до
прибуткових касових ордерів від 11
серпня 2008 року та договір про
відступлення права вимоги №1/06/11 від 01
червня 2011 року були скріплені
підробною, не справжньою печаткою ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1», а іншим кліше. У зв»язку
з чим, рішеннями Нахімівського
районного суду м.Севастополя від 23
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
м.Севастополя від 03 лютого 2014 року, було
задоволено позов нового власника ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_8 до ПП «Парк-Отель
Симеїз», ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору позики, укладеного 11 серпня 2008
року між ОСОБА_2 та ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
від імені якого діяла ОСОБА_10 Вказані
факти підтверджуються, зокрема, і
висновками економічної експертизи №718
від 25 червня 2013 року, проведеної в
рамках кримінального провадження
№002530.

Аналогічні обставини встановлено
також Апеляційним суд Київської
області в рішенні від 25 листопада 2013
року за позовом «Парк-Отель Симеїз» до
ОСОБА_2, ОСОБА_11 про визнання договору
позики недійсним (а.с.10-15). Крім того,
апеляційний суд дійшов висновку, що
договір від 11 серпня 2008 року між ОСОБА_2
та ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», від імені якого
діяла ОСОБА_11, укладений без наміру
створення правових наслідків, а тому є
фіктивним.

Оскільки сторони у договорі про
відступлення прав від 01 червня 2011 року
ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі директора
ОСОБА_11 та ПП ОСОБА_2 визначили порядок,
за яким новий кредитор здійснює оплату
винагороди Первісному кредитору, а
саме шляхом відрахування даної суми
від загальної заборгованості
останнього за договором позики,
реальне надходження якої не відбулося,
а договір позики за рішеннями судів
було визнано недійсним як такий, що
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються цим
правочином, підстави вважати, що ОСОБА_2
приймав на себе зобов»язання іншим
шляхом здійснювати оплату грошових
коштів в якості винагороди відсутні.

Тим паче, що вказаними вище судовими
рішеннями було встановлено, що
договори, у тому числі і договір від 01
червня 2011 року, були підписані ОСОБА_11
та скріплені підробною, не справжньою
печаткою ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», а іншим
кліше, а тому вони не породжують для
юридичної особи правових наслідків,
передбачених їх умовами.

Вказані вище обставини
підтверджуються також тим, що станом на
20 грудня 2011 року, а саме, на дату
укладання між власником ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_11 та ОСОБА_7
договору купівлі-продажу 100%
корпоративних прав ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» -продавцем
зазначалося про те, що підприємство не
має кредиторської або дебіторської
заборгованості та інших зобов»язань
перед працівниками, іншими юридичними
та фізичними особами, а отже, і
взаємозобов»язань, що випливали з
правовідносин між ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
ОСОБА_2

Тобто, новий власник
ПП«ІНФОРМАЦІЯ_1» придбав у колишнього
власника ПП ОСОБА_11 100% корпоративних
прав ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», які не були
обтяжені ні кредиторськими, ні
дебіторськими, ні іншими
зобов»язаннями.

26 квітня 2012 року до складу
засновників ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», крім
ОСОБА_8 була введена ОСОБА_9, а 21 вересня
2012 року була змінена назва ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на ПП «Парк-Отель
Симеїз», який став правонаступником ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в межах тих прав та
обов»язків, що існували на момент
укладання договору купівлі-продажу та
переходу їх до нового власника.

Тобто, з 21 вересня 2012 року існувала
та була зареєстрована саме юридична
особа ПП «Парк-Отель Симеїз», а не ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Як вже наголошувалося,
обставинами, встановленими рішеннями
Нахімівського районного суду
м.Севастополя від 23 жовтня 2013 року,
ухвалою Апеляційного суду
м.Севастополя від 03 лютого 2014 року,
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року та
умовами договору купівлі-продажу 100%
корпоративних прав ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1»
між ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі ОСОБА_11 та
ОСОБА_7 підтверджується той факт, що
станом на 20 грудня 2011 року, колишній
власник ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_11 не
передавала новому власнику ОСОБА_12
права кредитора на отримання боргів
від третіх осіб. Більше того, в договорі
вказувалося про відсутність будь-яких
зобов»язань у ПП«ІНФОРМАЦІЯ_1» як
кредиторського, так і дебіторського
характеру.

Як видно з матеріалів справи, 12
лютого 2014 року ПП «Парк-отель Симеїз»
(ПП ІНФОРМАЦІЯ_1) уклав договір про
відступлення прав вимоги з ОСОБА_4,
згідно з яким передав останньому право
вимоги, що належить ПП «Парк -отель
Симеїз» за договором про відступлення
прав вимоги за договором № 1/06/11 від 01
червня 2011 року, укладеним між ПП
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про
стягнення з відповідача ОСОБА_2 3480000
грн. грошової винагороди, суд виходив з
доведеності позову та дійшов висновку
про обгрунтованість позовних вимог у
повному обсязі.

Проте, даний висновок суду не
грунтується на дійсних обставинах
справи.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов»язані може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання
обов»язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим попручителем);
виконання обов»язку боржника третьою
особою.

В силу ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов»язані в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції не дав належної оцінки
обставинам, які вже були встановлені
судовими рішеннями і які в силу ч.3 ст.61
ЦПК України не підлягають доказуванню,
про що наголошувалося вище та на думку
колегії, всебічно не з»ясував дійсні
обставини справи та не встановив, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин та які наслідки
вони породжують для сторін, що призвело
до ухвалення судового рішення, яке не
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права

В силу ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції не може бути
залишеним без змін та підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що укладаючи 12
лютого 2014 року договір про
відступлення права вимоги з ОСОБА_4, ПП
«Парк-Отель Симеїз» відступило йому не
існуюче право вимоги, а тому у
останнього не виникло право на
стягнення суми грошової винагороди за
договором №1/06/11 від 01 червня 2011 року. А
тому у задоволенні позовних вимог
позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст 307, 309 ЦПК України,
колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
приватного підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 07 листопада 2013
скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_4 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про
стягнення суми грошової винагороди -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді