Справа №1306/7429/2012
Провадження №2/442/48/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

за участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом
Дрогобицького міжрайонного прокурора
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_11, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за
участю третіх осіб на стороні позивача
- Органу опіки та піклування
Дрогобицької міської ради, Дитячого
будинку "Оранта", третьої особи на
стороні відповідача - ОСОБА_6 про
визнання права власності та стягнення
коштів, -

в с т а н о в и в :

Дрогобицький міжрайонний прокурор на
підставі ст. 23 Закону України Про
прокуратуру" звернувся до суду з даним
позовом, який уточнив (том 2 а.с. 11-14) та в
якому посилається на те, що рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 20.12.2010 року у
справі №2-720/10, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 23.06.2011 року, задоволено
позов Дрогобицького міжрайонного
прокурора та встановлено факт
батьківства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відносно дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Право власності на 1/2 ід. частини
житлового будинку АДРЕСА_1 належало
батькові неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_1
та ОСОБА_11 - ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Вказує, що рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 17.05.2007 року у
справі № 2-1823/2007 визнано право
власності за ОСОБА_4, як єдиним
спадкоємцем після смерті двоюрідної
сестри ОСОБА_7 - ОСОБА_10. Зазначає, що при
винесенні даного рішення не було
враховано інтереси неповнолітніх
дітей щодо права на спадщину, а відтак,
21.11.2011 року Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області винесено
ухвалу у справі № 8-6/11, якою скасовано
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду по справі № 2-1823 від 17.05.2007 року про
визнання за ОСОБА_4 права власності на
1/2 ід. частину житлового будинку
АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею
0,2500 га в межах згідно плану, що
розташована на території Бистрицької
сільської ради Дрогобицького району
спадкуванню за заповітом після смерті
ОСОБА_10.

В подальшому, 10.01.2012 року у справі 2-2853/11
позов ОСОБА_4 до Дрогобицької державної
податкової інспекції у Львівській
області, Бистрицької сільської ради
про визнання права власності на
спадкове майно у зв'язку неявкою
позивача у судові засідання залишено
без розгляду.

Крім цього, з моменту винесення рішення
Дрогобицького міськрайонного суду по
справі № 2-1823 від 17.05.2007 року про
визнання за ОСОБА_4 права власності на
1/2 ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 розпорядилась майном,
яке незаконно успадкувала, а саме 09.06.2009
року уклала договір купівлі-продажу 1/2
ідеальної частини житлового будинку
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5

На даний час власником 1/2 ідеальної
частини житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу вказаного будинку від
21.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

У зв'язку з тим, що неповнолітні ОСОБА_1,
ОСОБА_8 та ОСОБА_11, будучи єдиними на
момент смерті батька - ОСОБА_7
спадкоємцями першої черги згідно ст.1261
Цивільного кодексу України, незаконно
позбулися права власності на нерухоме
майно, а тому Дрогобицький міжрайонний
прокурор просить визнати за ними право
власності на 1/2 ід. частини житлового
будинку АДРЕСА_1 як спадкоємцями за
законом першої черги після смерті
батька - ОСОБА_7, яка сталась
ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та стягнути з
відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_8., ОСОБА_11 вартість 1/2 ід. частини
цього житлового будинку в сумі 179275
гривень.

В судовому засіданні прокурор
Дрогобицької міжрайонної прокуратури -
Бунь А.Я. позов підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві, яку
просить задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_13 та
відповідачка ОСОБА_4 позову не визнали,
посилаючись на його безпідставність та
необґрунтованість. Крім цього,
відповідачка ОСОБА_4 подала заяву (том 2
а.с. 1-2), в якій просить застосувати
позовну давність щодо даного позову та
в позові відмовити з підстав пропуску
строку звернення до суду, оскільки
вважають початком перебігу позовної
давності день набрання законної сили
рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 20.12.2010 року
- 23.06.2011 року (з моменту залишення
рішення без змін ухвалою апеляційного
суду Львівської області.

Представники третіх осіб - органу опіки
та піклування Дрогобицької міської
ради - Павловська О.В. та Дитячого
будинку "Оранта" - Павлюх О.С. позов
підтримали, оскільки це відповідає
інтересам дітей.

Третя особа - ОСОБА_6 позов заперечила,
вважаючи, що правомірно набула у
власність житловий будинок на АДРЕСА_1
є його добросовісним набувачем. В
подальшому ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилась, подавши заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи, оцінивши зібрані докази в
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 3 Конвенції "Про права
дитини" від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 20.12.2010 року у справі №2-720/10,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 23.06.2011 року, встановлено, а тому
доказуванню не підлягає, факт
батьківства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відносно дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_7 помер (том 1 а.с.
58).

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи і
часом її відкриття є день її смерті, а
згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок смерті.

Як встановлено в судовому засіданні і
сторонами не оспорювалось, а тому
доказуванню не підлягає, на момент
смерті ОСОБА_7 останньому належала 1/2
ід. частина житлового будинку АДРЕСА_1,
однак при житті той належним чином не
оформив свого права власності на це
майно.

У відповідності до вимог статей 1222, 1261,
1262 ЦК України право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті, а в
разі його відсутності, право на
спадкування за законом одержують в
рівних частках діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
Передбачене коло спадкоємців першої
черги за законом є вичерпним.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7
єдиними спадкоємцями належного йому
майна стали його неповнолітні діти -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім цього, як вбачається з копії
спадкової справи спадкодавця ОСОБА_7
(том 1 а.с. 55-82), після його смерті з
відповідною заявою про прийняття
спадщини звернулась його двоюрідна
сестра - ОСОБА_16, вказавши, що інших
спадкоємців, крім неї, немає. Однак,
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_10
видано не було у зв'язку з її смертю, яка
сталась 04.06.2006 року. Заяву про прийняття
спадщини за заповітом після смерті
ОСОБА_10 подала ОСОБА_4 (копія спадкової
справи, том. 2 а.с. 83-121), однак свідоцтва
про право на спадщину на спірну частину
житлового будинку АДРЕСА_1 не отримала
у зв'язку з тим, що при житті ні ОСОБА_17,
ні ОСОБА_10 належним чином не
зареєстрували своє право власності на
зазначену нерухомість.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду від 17.05.2007 року у справі № 2-1823/2007
визнано право власності за ОСОБА_4, як
єдиним спадкоємцем після смерті
двоюрідної сестри ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (том 1
а.с. 14-15).

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 21.11.2011 року
у справі № 8-6/11 скасовано рішення
Дрогобицького міськрайонного суду по
справі №2-1823 від 17.05.2007 року про
визнання за ОСОБА_4 права власності на
1/2 ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1 по спадкуванню за заповітом
після смерті ОСОБА_10 (том 1 а.с. 13).

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_4 09.06.2009 року відчужила ОСОБА_5 1/2
ід. частину житлового будинку АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу,
р. №443 (том 1 а.с. 17-19), а ОСОБА_5 21.12.2009 року
уклав договір купівлі-продажу цього
майна і станом на сьогоднішній день
власником 1/2 ід. частини житлового
будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 - третя особа у
справі (том 1 а.с. 19).

Таким чином судом встановлено, що
єдиною підставою для реєстрації права
власності на 1/2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4
було рішення суду від 17.05.2007 року, яке в
подальшому було скасовано, а ОСОБА_6
стала добросовісним набувачем спірної
нерухомості.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання за ОСОБА_7 права
власності на 1/2 ід. частину житлового
будинку по спадкуванню за законом
після смерті їхнього батька - ОСОБА_7,
суд виходить з того, що відповідно до
ст. 328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

ОСОБА_6, як зазначено вище, набула право
власності на 1/2 ід. частину житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 21.12.2009 року, який є
чинним.

Нормами частини 4 ст. 41 Конституції
України та ст. 321 ЦК України гарантовано
непорушність права власності,
протиправність позбавлення цього
права чи обмеження у його здійсненні.

Крім цього, в ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23.02.2006 року №3477-ІV
закріплено обов'язок судів
застосовувати при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р. і
протоколів до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р.,
ратифікованих Законом України від
17.07.1997 року, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності (права власності) інакше як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Разом з тим, добросовісність набуття не
може бути предметом позову, а являється
однією з обставин, що має значення для
справи, яка підлягає доказуванню,
оскільки фактично це є встановленням
факту, що має юридичне значення, у спорі
про право власності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 набувши у
власність майно за рішенням суду, яке в
подальшому було скасовано, відчужила
це майно за відплатною угодою ОСОБА_5, а
той в свою чергу відчужив це майно
ОСОБА_6, а відтак ці особи (ОСОБА_5 та
ОСОБА_6) не знали і не могли знати про те,
що набувають майно за відплатною
угодою в особи, якій не належить право
його відчуження, а тому ОСОБА_6, зокрема,
стала добросовісним набувачем цього
майна.

Таким чином, оскільки на сьогоднішній
день право власності на 1/2 ід.частину
житлового будинку по вул. Козацькій, 9 у
м. Дрогобичі зареєстровано за ОСОБА_6,
яка є його добросовісним набувачем,
вимоги про припинення права власності
ОСОБА_6 на це майно заявлено не було, а
тому суд доходить висновку про
відсутність правових підстав для
визнання права власності на це майно за
ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_11

Разом з тим, висновком №382/14 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним 08.10.2014 року судовим експертом
ОСОБА_18 (том 1 а.с. 193-226), встановлено, що
на момент визнання у судовому порядку
за ОСОБА_4 права власності на спірну
нерухомість - 17.05.2007 року ринкова
вартість 1/2 ід. частини житлового
будинку АДРЕСА_1 складала 179275,00 грн.

За таких обставин суд вважає, що
підлягає задоволенню вимога позивача
про стягнення саме з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_11 саме ринкової
вартості ? ідеальної частини житлового
будинку на АДРЕСА_1 в розмірі 179275,00
гривень.

При цьому суд приймає до уваги і той
факт, що на момент визнання за ОСОБА_4
права власності на спірну частину
нерухомого майна існувало рішення
Дрогобицького міськрайонного суду від
23 квітня 2007 року (том 1 а.с. 16), яким було
встановлено факт батьківства ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно дітей - ОСОБА_8,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, яке було скасовано у
зв'язку з порушенням процесуальних
норм колегією суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області лише 05.11.2007 року, про
що ОСОБА_4 було відомо, чим фактично
порушено право неповнолітніх на
спадкування належного їхньому
батькові спадкового майна.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованою
заяву відповідачки ОСОБА_4 про
застосування строку позовної давності
та про відмову в позові з підстав
пропуску такого строку, оскільки у
відповідності зі ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу і така відповідно до
ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у 3
роки.

Так, як зазначає у своїй заяві ОСОБА_4,
початок перебігу строку давності для
даного спору необхідно рахувати з часу
набрання законної сили судового
рішення про встановлення факту
батьківства ОСОБА_7 щодо дітей - ОСОБА_8,
ОСОБА_8, ОСОБА_11 тобто з моменту
проголошення ухвали апеляційного суду,
яким це рішення залишено без змін -
23.06.2011 року.

Даний позов Дрогобицьким міжрайонним
прокурором подано до Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області 19.09.2012 року, тобто в межах
строків звернення до суду, а тому заява
ОСОБА_4 про відмову в позові саме з
підстав пропуску строку є
безпідставною.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
питання як слід розподілити між
сторонами судові витрати, а тому згідно
з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4
Закону України "Про судовий збір" з
відповідачки ОСОБА_4 необхідно
стягнути судовий збір в дохід держави в
сумі 1792,75 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_11 вартість ? ідеальної
частини житлового будинку на АДРЕСА_1 в
розмірі 179275,00 (сто сімдесят дев'ять
тисяч двісті сімдесят п'ять) гривень.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 1792,75 грн. судового
збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.П. Хомик