Справа № 350/1627/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2706/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Грабівської сільської ради,
третя особа - управління Держкомзему в
Рожнятівському районі про скасування
рішення Грабівської сільської ради та
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку від 21.06.2014 року, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рожнятівського районного суду від 07
листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 07 листопада 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 на дане рішення подала
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення судом першої інстанції вимог
матеріального і процесуального права.

Вказала, що у жовтні 2012 року Грабівська
сільська рада почала розробляти
земельний масив під забудову житлових
будинків мешканцями села Грабів в
урочищі «Ровінь». Одна із земельних
ділянок була надана мешканцю с.Грабів,
однак він від неї відмовився, оскільки
вона була заболочена та непридатна для
будівництва.

Оскільки вказана земельна ділянка
(орієнтовною площею 0,1 га) знаходиться
близько до житлового будинку ОСОБА_2,
маючи на вихованні сина інваліда
першої групи, остання у 2002 році
звернулась до Грабівської сільської
ради із заявою про передачу цієї
земельної ділянки їй у користування.
Заяву було подано особисто голові
сільської ради - Чекіт Г.П. в
присутності секретаря сільської ради -
ОСОБА_5

Факт подачі ОСОБА_2 вищевказаної заяви
можуть підтвердити свідки -
односельчани, а також колишній
секретар сільської ради - ОСОБА_5, про
виклик до суду який позивач заявляла
клопотання. Однак, в порушення вимог
ЦПК України, суд залишив клопотання
поза увагою.

З огляду на вказані обставини, апелянт
не погоджується з висновком суду про
те, що вона не зверталась до
Грабівської сільської ради із заявою
про виділення спірної земельної
ділянки в користування.

В подальшому сільською радою було
прийнято рішення про надання спірної
земельної ділянки в користування
ОСОБА_2 Апелянт користувалась
виділеною ділянкою впродовж 12 років та
самостійно провела осушувальні роботи.

Оформляти документи на право
користування земельної ділянкою
ОСОБА_2 не поспішала, оскільки вважала,
що ця земля виділена рішенням
сільської ради в користування саме їй,
відтак не може бути передана іншій
особі.

У 2013 році, дізнавшись, що Грабівська
сільська рада має намір передати
спірну землю ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулась
із заявою про надання їй копії рішення
про виділення землі в користування.
Проте, відповіді не отримала.

Рішенням Грабівської сільської ради
від 26.05.2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки.

21.06.2014 року на підставі даного рішення
ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право
власності на земельну ділянку.

Апелянт вважає, що вказаним рішенням та
свідоцтвом порушені її право як
користувача земельної ділянки.

Посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, ОСОБА_2 просила скасувати
його та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 підтримала вимоги
апеляційної скарги.

Представник відповідача - голова
Грабівської сільської ради Г. Чекіт
заперечила вимоги апелянта,
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було доведено, що
оспорюваним рішенням Грабівської
сільської ради та виданим на його
підставі свідоцтвом про право
власності на земельну ділянку порушено
її право як землекористувача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_2 зареєстрована та
проживає у с.Грабів, Рожнятівського
району.

26.05.2013 року Грабівською сільською
радою прийнято оскаржуване рішення
№193-13/2013, яким гр. ОСОБА_3 надано дозвіл
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення спірної земельної
ділянки в урочищі «Ровінь» орієнтовною
площею 0,1 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд (а.с.6).

21.06.2014 року на підставі вказаного
рішення на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
земельну ділянку (індексний номер:
23317456), (а.с.71-72).

Згідно ст.116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України (в
ред. від 25.10.2001 року, чинній у період,
який згідно слів ОСОБА_2 є часом
виділення їй спірної земельної ділянки
та користування нею), право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її
користувачем документа, що посвідчує
право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної
реєстрації. Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.
Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Статтями 125,126 ЗК України (в редакції,
чинній на момент прийняття сільською
радою оспорюваного рішення та видачі
ОСОБА_3 свідоцтва про право власності
на земельну ділянку), встановлено, що
право постійного користування
земельною ділянкою виникає з моменту
державної реєстрації цих прав. Право
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

За змістом п.6 ч.1 ст.15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", за
результатами державної реєстрації
прав та їх обтяжень орган державної
реєстрації прав надає витяг з
Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Таким чином, право користування
земельною ділянкою посвідчується
одним із перелічених документів
(державним актом або витягом про
реєстрацію права на ділянку).

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вказуючи на неправомірність рішення
Грабівської сільської ради від 26.05.2013
року, позивач зазначила, що даним
рішенням порушено її право як
землекористувача. Однак при цьому не
представила жодних належних доказів,
які б підтверджували її право
користування даною земельною ділянкою.

Посилання ОСОБА_2 на постанову №1
адміністративної комісії від 14.07.2014,
лист прокуратури Рожнятівського
району від 01.08.2014 року, постанову №2
адміністративної комісії від 03.08.2014
року, лист прокуратури Рожнятівського
району від 10.02.2014 року (а.с.7-12), як на
докази відведення їй у користування
спірної земельної ділянки та набуття
нею права користування колегія суддів
відхиляє, оскільки такі не є належними
доказами вказаних обставин в розумінні
земельного законодавства.

Відтак, твердження ОСОБА_2 про
порушення оскаржуваним рішенням
сільської ради її прав як
землекористувача не знайшли свого
підтвердження.

В той же час, як вбачається з листа
Рожнятівської районної державної
адміністрації від 04.11.2013 року №О-697,
рішення сільської ради прийняте з
чітким дотриманням вимог чинного
земельного законодавства.

Згідно правової позиції, висловленої
Верховним Судом України про справі №
6-84цс14 від 03.09.2014, відповідно до частини
першої статті 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відтак правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів не
знаходить правових підстав для
визнання рішення Грабівської
сільської ради від 26.05.2013 року та
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку від 21.06.2014 -
недійсними, а тому позовні вимоги
ОСОБА_2 не підлягають до задоволення у
зв'язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дав належну правову оцінку
зібраним доказам по справі та
постановив рішення з дотриманням вимог
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування, немає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 07 листопада 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.