Справа № 351/1089/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2213/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ВДВС Снятинського районного
управління юстиції про визнання права
власності на автомобіль та звільнення
його з-під арешту за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на
рішення Снятинського районного суду
від 12 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3, ВДВС Снятинського
районного управління юстиції про
визнання права власності на автомобіль
та звільнення його з-під арешту.

Рішенням Снятинського районного суду
від 12 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_2 суд не
врахував дійсних обставин справи, які
підтверджують набуття ним у власність
автомобіля марки ВАЗ 21112, державний
номер НОМЕР_1. Так, спірний автомобіль
ним придбано в 2011 році в ОСОБА_5, який
придбав його в ОСОБА_3 на підставі
генерального доручення на право
розпорядження автомобілем, в тому
числі з правом продажу. Доказом
придбання автомобіля є відповідна
розписка про отримання ОСОБА_5 30 000,00
грн. На час купівлі автомобіля
посвідчення доручення нотаріусом були
відмінені, також вони не звертались в
нотаріальну контору щодо
нотаріального посвідчення цього
правочину. Враховуючи, що між сторонами
угоди досягнуто домовленості щодо
усіх істотних умов договору
купівлі-продажу автомобіля, здійснена
його передача, він тим самим набув
право власності на спірний автомобіль.
Однак, цих обставин суд до уваги не
прийняв. Поза увагою суду залишилась і
та обставина, що ОСОБА_5 відмовляється
від нотаріального посвідчення
договору купівлі - продажу автомобіля,
а ОСОБА_3 відсутній за місцем свого
проживання.

Апелянт також вказує, що судом
помилково застосовано до спірних
правовідносин положення ст.ст. 209-216 ЦК
України та натомість не застосовано
положення ч.2 ст. 220 ЦК України, що на ці
правовідносини поширюється.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 та представник відділу
державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції в судове засідання не з'явилися
будучи належним чином повідомленими,
що не перешкоджає розгляду справи в їх
відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що позивач придбав автомобіль
марки ВАЗ 21112 в порушення вимог закону,
а отже такий правочин не створює
юридичних наслідків та не може бути
підставою для встановлення права
власності на автомобіль.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2 від
04 листопада 2005 року, виданого МРЕВ ДАІ
м. Коломия Івано-Франківської області,
автомобіль ВАЗ 21112, випуску 2005 року,
шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_3 (а. с. 4).

Встановлено, що згідно довіреності,
посвідченої 26 серпня 2011 року приватним
нотаріусом Острозького районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_6, ОСОБА_3 уповноважив
ОСОБА_5 управляти та розпоряджатися, в
тому числі з правом продажу за
встановленим законом порядком,
належним йому вищезазначеним
транспортним засобом. Довіреність
видана терміном на п'ять років з правом
передовіри повноважень третім особам
(а.с.5).

Із акту опису й арешту майна
вбачається, що 13 травня 2014 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції Бодаковським І.М. було описано
та накладено арешт на автомобіль ВАЗ
21112, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Описане майно передано на
відповідальне зберігання позивача
(а.с.6, 7).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 посилався на правомірність
набуття ним власності на спірний
автомобіль, доказом чого вважав
відповідну розписку ОСОБА_5, якою
підтверджено продаж ним машини
позивачу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Зокрема, за договором купівлі-продажу
згідно із ст. 655 ЦК України одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому, згідно із ч. 5 ст. 656 ЦК України
особливості договору купівлі-продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватися законом.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено,
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Особливість договору-купівлі
транспортного засобу встановлена ст. 34
Закону України «Про дорожній рух» від
30.06.1993 року, Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09. 1998 р.

Згідно вказаного Порядку відчуження
автомобіля передбачає зняття його
органами ВРЕР ДАІ з обліку за
попереднім власником та реєстрацію
його на підставі заяви набувача,
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортного
засобу (та супутніх документів) за
новим власником (набувачем).

Відповідно до пунктів 7,8 Порядку
власники транспортних засобів та
особи, що експлуатують такі засоби на
законних підставах, або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Строк
державної реєстрації продовжується у
разі подання документів, які
підтверджують відсутність можливості
своєчасного її проведення власниками
транспортних засобів (хвороба,
відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних
засобів проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
оцінку їх вартості (проводиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку в порядку, встановленому
МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики,
Держмитслужбою та Фондом державного
майна, і має відповідні документи),
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.

Пунктом 42 Порядку передбачено, що у
разі коли транспортний засіб
знімається з обліку у зв'язку з його
відчуженням, у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті) або на
копії реєстраційної картки, що
додається до свідоцтва про реєстрацію
на пластиковій основі, робиться запис:
«Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації».

З матеріалів справи вбачається, що
спірний автомобіль не був знятий з
обліку в органах ДАІ, залишався
зареєстрованим за відповідачем. Заява
від останнього або його представника
про зняття з обліку автомобіля не
подавалась.

Крім того, матеріали справи не містять
безпосередньо самого тексту договору
купівлі-продажу спірного автомобіля.
Позивачем надано лише розписку, в якій
є відомості, що ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_2 усі кошти, які були оговорені в
усній формі за проданий автомобіль
марки ВАЗ 21112, реєстраційний номер
НОМЕР_1. Така розписка підписана лише
ОСОБА_5 і не містить ознак договору
купівлі-продажу, визначеного ст. 655 ЦК
України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що позивачем не доведено правомірність
придбання ним спірного автомобіля, а
тому обґрунтовано відмовив у
задоволенні його позовних вимог про
визнання права власності на автомобіль
та зняття арешту з цього автомобіля.

Посилання апелянта щодо ухилення
ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу та відповідно
визнання такого договору дійсним на
підставі ч.2 ст.220 ЦК України не
заслуговують на увагу, оскільки не
спростовують вищезазначених обставин.
Крім того, згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін, та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Снятинського районного суду від 12
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута