Номер провадження: 22-ц/785/7946/14
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
за участю 3-ї особи ОСОБА_4 про визнання
договору припиненим, за апеляційною
скаргою представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Шуліка Аліни
Володимирівни на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 20 червня 2013
року, -

встановила:

До суду звернувся позивач з позовом до
ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив суд
визнати договір поруки № 375М Р від 08
вересня 2008 року, укладеного між ним та
«ПриватБанком» таким, що припинив свою
дію з моменту підписання кредитного
договору 375М внаслідок припинення
поруки за ЦК України. При цьому він
посилався на те, що 08 вересня 2008 року
між ним та відповідачем був укладений
договір поруки № 375М Р, відповідно до
умов якого він, як поручитель,
зобов'язався солідарно і в повному
обсязі відповідати перед відповідачем
за виконання зобов'язань ОСОБА_4 на
умовах укладеного ним кредитного
договору № 375М від 9 вересня 2008 року.
Вважав, що його зобов'язання,
передбачені вказаним договором поруки,
повинні бути визнанні судом
припиненими. Так, відповідно до
договору поруки, передбачено плату за
користування кредитними коштами в
розмірі 15% річних. Після укладення
договору, він дізнався, що між
ПриватБанком та ОСОБА_4 був підписаний
кредитний договір №375М з процентною
ставкою 24% річних, що на 9% більше, чим у
договорі поруки. Таким чином, розмір
його грошових зобов'язань збільшився
перед «Приват Банком», без його згоди
на 9%. Також пункт 3 договору поруки не
відповідає дійсності, де зазначено, що
«поручитель з умовами кредитного
договору ознайомлений». Договір поруки
був підписаний 8 вересня 2008 року, а
кредитний договір 9 вересня 2008.
Кредитний договір був підписаний на
наступний день, тобто поручитель не мав
можливості ознайомитись з його
умовами.

Пунктом 4 договору поруки
передбачається, що у випадку
невиконання боржником обов'язків за
кредитним договором, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 13-м до договору поруки
передбачено, що зміни і доповнення до
цього договору вносяться тільки за
згодою сторін, в письмовому вигляді
шляхом укладення відповідної
додаткової угоди, проте, він ніяких
додаткових угод як поручитель не
підписував.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю, та 3-тя особа
ОСОБА_4 позов підтримав, просив суд його
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився.

Зі згоди представника позивача, на
підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс
ухвалу про заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 20 червня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Шуліка
А.В. звернулася до Приморського
районного суду м. Одеси з заявою про
перегляд заочного рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 20 червня 2013 року.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2014 року у задоволенні
заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк»
Шуліка А.В. про перегляд заочного
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20 червня 2013 року
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про зміну рішення суду та виключення з
мотивувальної частини рішення суду
посилання, що договір поруки є
неукладеним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Тобто суд апеляційної інстанції
перевіряє законність рішення суду
першої інстанції тільки в частині
оскарження ПАТ КБ"Приват Банк".

Судом встановлено, що 08.09.2008р. між
ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений кредитний договір № 375М,
відповідно до якого ОСОБА_4 надані в
кредит грошові кошти у розмірі 3000
доларів США, строком не пізніше 08.05.2009р.,
зі сплатою суми процентів за
користування кредитом у розмірі 24 %
річних.

Згідно до тексту документу, що має
назву «договір поруки № 375 М Р від
08.09.2008р.». позивач як поручитель,
прийняв на себе обов'язок відповідати
перед відповідачем за виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором № 375М від 9 вересня 2008 року,
згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит у
розмірі 3 000 доларів США, а останній
зобов'язався повернути кредит в строк
до 08.05.2009р., сплачувати за його
користування 15 % річних в дату сплати
процентів, якою є 15 число кожного
місяця, а у випадку порушення строків
повернення кредиту-сплачувати 40 %
річних, дату сплати процентів,
зазначену вище, а також сплачувати
винагороди, штрафи, пені та інші
платежі, відшкодовувати збитки, у
відповідності, порядку та строки,
зазначені у Кредитному договорі.

Згідно до ч. І ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

У відповідності до ч. І ст. 553 ЦК України,
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно до тексту позовних вимог,
позивач просив визнати договір поруки
припиненим на підставі ч. І ст. 559 ЦК
України, згідно до якої, порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно вимогам ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК
України .

Згідно положенням ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
нормам Цивільного кодексу, актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено
принцип свободи договору, згідно якому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначеності умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Позивач на момент його укладення
договору не заперечував свого вільного
волевиявлення та своєї вільної згоди
щодо всіх умов даного Кредитного
договору.

Позивач підтвердив, що з даними
обставинами кредитного договору та
договору поруки ознайомлений та
згодний з ними, підписавши договір
поруки.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог.

Між тим суд першої інстанції в рішенні
зазначив, що в тексті документу, що має
назву «договір поруки № 375 М Р від
08.09.2008р.». як зазначалось вище, позивач
як поручитель, прийняв на себе
обов'язок відповідати перед
відповідачем за виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором № 375М від
9 вересня 2008 року, згідно якого банк
надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 3000
доларів США, а останній зобов'язався
повернути кредит в строк до 08.05.2009р.,
сплачувати за його користування 15 %
річних в дату сплати процентів. Вказана
ставка процентів не співпадає зі
ставкою, визначеною в самому договорі
кредиту від 08.09.2008р., укладеного між
ОСОБА_4 та відповідачем, відповідно до
якого ОСОБА_4 надані в кредит грошові
кошти у розмірі 3000 доларів США, строком
не пізніше 08.05.2009р., зі сплатою суми
процентів за користування кредитом у
розмірі 24 % річних, на що є посилання у
п.4.1 договору кредиту.

Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договори-даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Враховуючи, що сплата процентів за
користування кредитом є суттєвою
умовою договору та є підставою для
покладення відповідальності на
поручителя, суд вважає, що є підстави
вважати договір поруки № 375 М Р від
08.09.2008р., неукладеним, у зв'язку з чим
норми ст. ч.І ст. 559 ЦК України до
неукладеного договору не можуть бути
застосованими.

На підставі наведеного суд першої
інстанції зробив висновок, що норми
діючого законодавства при укладенні
кредитною договору та договору поруки
не порушені, але сторони не дійшли
згоди щодо всіх істотних умов договору
поруки, а тому договір поруки є
неукладеним.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положенням ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
нормам Цивільного кодексу, актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено
принцип свободи договору, згідно якому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначеності умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна до договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства, сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами, відступити
від положень цих актів і врегулювати
свої відносини на власний розсуд, і не
можуть відступити від положень цих
актів, якщо в цих актах прямо вказано
про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень цих
актів відносин між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
кредитний договір та договір поруки
були укладені в один день 08 вересня 2008
року.

На момент укладання кредитного
договору та договору поруки позивач
заперечень або зауважень не зазначав.

Таким чином, позивач на момент його
укладення договору не заперечував
свого вільного волевиявлення та своєї
вільної згоди щодо всіх умов даного
Кредитного договору та договору
поруки.

Позивач підтвердив, що з даними
обставинами договору ознайомлений та
згодний з ними, підписавши договір
поруки.

Будь-яких даних про те, що сторони не
дійшли згоди щодо всіх істотних умов
кредитного договору в матеріалах
справи не має. Не надані вони і суду
апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, судова колегія,
погоджується з доводами апеляційної
скарги та вважає, що заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 20 червня 2013 року необхідно змінити -
виключити з мотивувальної частини
рішення суду речення, що договір поруки
є неукладеним.

В іншій частині рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Шуліка Аліни
Володимирівни задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 20 червня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«ПриватБанк», за участю 3-ї особи ОСОБА_4
про визнання договору припиненим -
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення суду речення, що договір поруки
є неукладеним.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
О.А.
Ступаков

О.Д.
Варикаша