ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. Дарницький районний суд
м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при
секретарі Ніщенко А.С., в приміщенні
Дарницького районного суду м.Києва,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Служби у справах дітей
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації та ОСОБА_3 про
встановлення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року до Дарницького
районного суду міста Києва звернувся
ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, Служби у
справах дітей Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації, в
якому просив про наступне.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
його батьком ОСОБА_2 за адресою його
постійного місця проживання, а саме:
АДРЕСА_1.

Встановити ОСОБА_2 час спілкування з
донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без
присутності матері ОСОБА_3 у місці та у
спосіб визначений батьком ОСОБА_2,
наступним чином:

- з п"ятниці по понеділок щотижня
кожного місяця;

- під час осінніх або весняних
шкільних канікул - протягом канікул, за
домовленістю з матір"ю дітей;

- під час літніх шкільних канікул -
30 календарних днів, а саме з 10 липня по 10
серпня кожного року;

- зобов"язати матір дітей - ОСОБА_3
не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у
вихованні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
спілкуванні з нею, не допускати
протиправних (негативних) дій (розмов)
стосовно батька ОСОБА_2.

В обгрунтування позову зазначено
наступне.

28 грудня 2001 року ОСОБА_2 уклав шлюб з
ОСОБА_3, і прожив з нею до 27 квітня 2010
року, після чого вони розлучилися. Від
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають двох дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 Місце проживання дітей при
розірванні шлюбу не визначалось,
оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було
спору щодо місця проживання дітей.
Розпорядженням Дарницької районної в
м. Києві Державної Адміністрації №592
від 09.12.2011 року «Про визначення участі
батька - ОСОБА_2 у вихованні дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 було визначено, участь
батька - ОСОБА_2 у вихованні дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 Також позивач зазначив, що
31.03.2014 року вищезазначене
розпорядження було змінено іншими
Розпорядженням згідно з яким права
позивача на участь у вихованні дітей
були безпідставно порушені і зменшені.
З урахуванням викладеного позивач
зазначив, що ОСОБА_3 постійно порушує
розпорядження Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації
щодо участі його, батька - ОСОБА_2, у
вихованні дітей і жодного разу не
виконала його належним чином, більше
того ОСОБА_3 відмовляється від
будь-якого спілкування з позивачем
щодо його участі у вихованні та щодо
спілкування з дітьми, на його телефонні
дзвінки не відповідає, на текстові
повідомлення (смс-повідомлення) також
не відповідає, більше того відповідач
номер позивача занесла до «чорного
списку» в своєму телефоні щоб він не
міг додзвонитись. Відповідач не
дозволяє дітям спілкуватись по
телефону з позивачем, всупереч бажання
дітей, оскільки діти телефонували до
батька з різними цілями необхідними
для вирішення побутових та шкільних
питань. Позивач зазначив що станом на
сьогоднішній день малолітній ОСОБА_4
хоче проживати з батьком. Позивач
зазначив, що порушення його прав ОСОБА_3
мають систематичний характер, також
зазначив, що на сьогоднішній день всі
перемовини між ОСОБА_2 Та ОСОБА_3
стосовно їх спільних дітей
відбуваються виключно шляхом
передання інформації через дітей
оскільки ОСОБА_3 категорично
відмовляється від спілкування з ОСОБА_2
особисто.

Також Позивач зазначив, що всі
його численні звернення до Дарницької
районної в м. Києві Державної
Адміністрації про те, що ОСОБА_3 порушує
умови Розпорядження, порушує права
Позивача на спілкування з дітьми, або
ігноруються або позивач отримує
звичайні відписки, позивач переконаний
що таке ставлення лише свідчить про
бездіяльність відповідного органу
Дарницької районної в м. Києві
Державної Адміністрації. З урахуванням
викладеного позивач просить суд
задовольнити його вищевказані позовні
вимоги.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали заявлені
вимоги за вищевикладеними обставинами
та просили вищенаведені вимоги
задовольнити.

Відповідач не визнала позовні вимоги
ОСОБА_2 та просила суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до положень ст.1 ЦПК України
- завданнями цивільного судочинства
є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних
осіб, інтересів держави.

А відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК
України - особи, які беруть участь у
справі, зобов"язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права.

Відповідно до положень ч.2 та ч.3 ст.74 ЦПК
України: судові повістки про виклик у
суд надсилаються особам, які беруть
участь у справі, свідкам, експертам,
спеціалістам, перекладачам, а судові
повістки-повідомлення - особам, які
беруть участь у справі з приводу
вчинення процесуальних дій, у яких
участь цих осіб не є обов'язковою;
судова повістка про виклик повинна
бути вручена з таким розрахунком, щоб
особи, які викликаються, мали достатньо
часу для явки в суд і підготовки до
участі в судовому розгляді справи, але
не пізніше ніж за три дні до судового
засідання

Без врахування вказаних положень ЦПК
України, відповідач вказувала, що було
повідомлена про цей розгляд даної
справи за п»ять днів (згідно з
телеграмою - 19.06.2014 року), проте не
встигла підготуватись, посилаючись на
неконкретні побутові складнощі, тобто
фактично не повідомивши про відповідні
поважні причини.

При цьому, відповідач вказувала,
що вона належним чином виконувала свої
батьківські обов"язки по відношенню до
дітей, позитивно характеризується, має
постійне місце роботи, любить дітей,
бажає постійно проживати з ними. Також
зазначила, що не перешкоджала батьку
постійно зустрічати з дітьми, а до
нотаріуса на зустріч стосовно
вирішення питання про встановлення
місця проживання дітей, а також
вирішення питання про надання дозволу
на виїзд дітей за кордон на відпочинок
не з»явилась через особисту образу на
ОСОБА_2 Не заперечувала щодо проживання
сина з відповідачем по тижням,
вказувала, що син дуже прив»язаний до
батька - позивача ОСОБА_2

Служба у справах дітей Дарницької
районної в місті Києві державної
адміністрації явку свого представника
в судове засідання не забезпечила, при
цьому, про час місце та дату цього
судового засідання була повідомлена
належним чином у відповідності до
вимог Цивільного процесуального
законодавства, ще 19.06.2014 року. Жодних
клопотань, заяв, чи пояснень від Служби
у справах дітей Дарницької РДА в м.
Києві не надходило, проте
представником позивача наданий лист
Служби у справах дітей Дарницької
районної в місті Києві державної
адміністрації від 20.05.2014 року №295-К, в
якому Служба у справах дітей
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації всупереч
положенням ст.19 Сімейного Кодексу
України надала відповідь, про те, що
вирішення питання щодо надання
висновку щодо доцільності визначення
місця проживання вказаних дітей
перебуває поза межею компетенції
Служби у справах дітей, проте, суд
вважає, що така відмова від надання
відповідного висновку не може
перешкоджати реалізації прав позивача
на вирішення вказаного питання в
судовому порядку, в тому числі,
враховуючи інтереси саме дітей.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши всі матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають задоволенню в
повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 грудня 2001
року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3, 27
квітня 2010 року шлюб було розірвано. Від
шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Як встановлено в судовому
засіданні, при розірванні шлюбу між
сторонами не було визначено місце
проживання дітей з кимось із батьків, а
домовленості про те, з ким буде
проживати діти, сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування. Орган опіки
та піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Проте, згідно з відповіддю
наданої Дарницькою районною у м. Києві
державної адміністрацією ОСОБА_2
остання відмовилась надавати висновок
про встановлення місця проживання
дітей, пославшись на те що надання
таких відомостей виходить за межі їх
компетенції.

В той же час ОСОБА_2 надано
суду Акт обстеження житлових-побутових
умов, згідно з яким, 17.10.2013 року Службою
у справах дітей Голосіївської районної
в місті Києві державної адміністрації
було проведено обстеження
житлово-побутових умов проживання
дитини за адресою проживання позивача:
АДРЕСА_1, відповідно до якого комісією
були надані такі висновки та
рекомендації: «Для проживання,
перебування та гармонійного розвитку
малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
умови створено належним чином» (а.с.24).

Твердження позивача стосовно
того, що малолітня дитина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, хоче спілкуватися з
матір'ю, але виявляє бажання проживати
разом з батьком, знайшло своє
підтвердження також у Висновку
психолога, який зустрічався з дитиною і
спілкувався з дитиною.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що і позивач, має постійне
місце роботи, отримує стабільний дохід,
за місцем роботи та проживання
характеризуються позитивно, спиртними
напоями не зловживає, має належні
побутові умови, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

В той же час ОСОБА_3 не надала суду
жодного доказу на підтвердження своїх
заперечень та пояснень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Більше того, суд зазначає, що з
пояснень ОСОБА_3 вбачається, що остання
в деяких випадках більше керується
особистою неприязню до позивача, а ніж
інтересами дітей, оскільки як
зазначила ОСОБА_3 вона не з»явилась до
нотаріуса на зустріч стосовно
вирішення питання про встановлення
місця проживання дітей та надання
дозволу батьку на виїзд за кордон з
дітьми на відпочинок, тільки через те
що мала особисту образу на ОСОБА_2

Судом встановлено, що діти з
2010 року проживають разом з матір'ю
за адресою: АДРЕСА_2. Діти навчаються в
одній школі, де характеризуються
позитивно. Батько постійно цікавляться
навчанням дітей та займається їх
вихованням, приймає активну участь у
шкільному та позашкільному житті
дітей, сприяє їх розвитку, забезпечує
їм можливість відвідувати позашкільні
гуртки та секції. Про це свідчать
характеристики, надані на дітей
навчальними закладами, де вони
навчались або навчаються на даний час,
в тому числі: Центром дошкільної освіти
«Школа майбутнього першокласника», де
діти пройшли курси підготовки до школи;
Спеціалізованої загальноосвітньої
школи №296, де ОСОБА_4 навчався з 01.09.2009
року до 25.08.2012 року; Спеціалізованої
школи №47 ім. А.С. Макаренка, де діти
навчаються на даний час.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме квитанції про
перерахування коштів на рахунок
ОСОБА_3, ОСОБА_2 добровільно, без
будь-якого примусу, систематично
перераховував на рахунок ОСОБА_3 значні
суми коштів для забезпечення
нормального матеріального стану дітей,
сплачував за навчання дітей, а також
купував дітям одяг та інші побутові
речі. Дані обставини ОСОБА_3 не
спростовані та визнані в судовому
засіданні.

Вирішуючи спір між матір'ю та
батьком щодо місця проживання дітей,
яким виповнилося по 11 років, суд
виходить з рівності прав та обов'язків
матері й батька відносно дітей,
принципу 6 Декларації прав дитини та
вимог положень ч. 2 ст.160, ст.161 Сімейного
кодексу України (далі - СК України), за
якими місце проживання дитини, що
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків і самої дитини.

Суд вважає, що бажання самої
дитини проживати з тим або іншим із
батьків враховується, але не має для
суду вирішального значення. Суд
з'ясовує думку дитини, якщо вона по
своєму віку, стану здоров'я, розвитку
може її усвідомлено висловити. Для того
щоб не травмувати дитину, розмова з нею
проводиться, вочевидь, у позасудовій
обстановці, у присутності педагога й у
відсутності осіб, які могли б робити на
дитину психологічний тиск.

Відповідно до ст. 161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Позивачем надані суду на
підтвердження своїх позовних вимог
висновки психолога, згідно з якими
психолог спілкувався з кожним із дітей
окремо, без присутності сторонніх осіб,
в тому числі батьків з метою уникнення
впливу на дітей. Згідно з даними
висновків, судом встановлено, що
малолітній ОСОБА_4 2003 року має бажання
бачитись з матір'ю проте має неухильне
бажання проживати з батьком ОСОБА_2. В
той же час малолітня ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 виявляє пропорційно рівне
бажання проживати з кожним з батьків,
розділяє любов до них порівну, але в той
же час більш емоційно прив»язана до
матері.

З урахуванням даних висновків
суд приходить до висновку, що бажання
малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
проживати з батьком ОСОБА_2
підтверджено належними доказами, в той
же час з даних висновків чітко
вбачається бажання малолітньої ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 більше часу проводити з
батьком ОСОБА_2

Згідно ч.2 ст.155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Положення ч.1 ст.3 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована
Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності
для України 27.09.91р.) передбачено: «В
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини».
Положенням ч.8 ст.7 Сімейного
Кодексу України, зокрема встановлено,
що регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Суд враховує, що дитина
потребує як уваги матері так і уваги
батька. Згідно зі ст.153 Сімейного
Кодексу України мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.141 Сімейного
Кодексу України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.157 Сімейного Кодексу
України, той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

Згідно з положеннями ч.2 ст.15
Закону України «Про охорону дитинства»
- батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В судовому засіданні ОСОБА_2
надано докази на підтвердження того, що
ОСОБА_3 систематично не виконує
належним чином Розпорядження
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації, а саме надано
ряд звернень у період з 2012 року по цей
час, копії телеграми, з яких вбачається
що ОСОБА_3 Систематично та безпідставно
порушує права ОСОБА_2 на спілкування з
дітьми та перешкоджає такому
спілкуванню, в той же час відповідач -
ОСОБА_3 не змогла спростовувати у
судовому засіданні даних тверджень, а
також не надала суду жодного доказу на
їх спростування. З урахуванням цього, а
також ст.60 ЦПК України, суд критично
ставиться до заперечень ОСОБА_3,
оскільки вони нічим не підтверджені і
відповідно до ст. 60 ЦПК України
розцінюються судом як припущення, що не
може бути належним доказом у справі.

Відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України в п.24
постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України",
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Як вбачається з матеріалів
справи, та пояснень ОСОБА_2, що
підтверджуються вищенаведеними
належними доказами, які містяться
матеріалах справи, суд приходить до
висновку, що батько приділяє та має
бажання приділяти більшу вагу дітям,
також судом враховано, що малолітній
ОСОБА_4 2003 р.н. виявляє більшу
прихильність до батька, враховуючи, що
батьком ОСОБА_2 створено належні умови
для повноцінного проживання та
розвитку дітей, а також в першу чергу
керуючись інтересами самих дітей, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_2, при
цьому, заперечення відповідача та
огульні посилання останньої на
наявність у неї невизначених доказів
та свідків (без заявлення клопотання
про їх виклик) не спростовує такого
висновку суду.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88
ЦПК України, Закону України «Про
судовий збір» належить: судові витрати
по справі у вигляді судового збору в
сумі 243 грн. 60 коп. стягнути на користь
ОСОБА_2 з ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 208, 209, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
його батьком ОСОБА_2 за адресою його
постійного місця проживання, а саме:
АДРЕСА_1.

Встановити ОСОБА_2 час спілкування з
донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без
присутності матері ОСОБА_3 у місці та у
спосіб визначений батьком ОСОБА_2,
наступним чином:

- з п"ятниці по понеділок щотижня
кожного місяця;

- під час осінніх або весняних
шкільних канікул - протягом канікул, за
домовленістю з матір"ю дітей;

- під час літніх шкільних канікул -
30 календарних днів, а саме з 10 липня по 10
серпня кожного року;

- зобов"язати матір дітей - ОСОБА_3
не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у
вихованні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
спілкуванні з нею, не допускати
протиправних (негативних) дій (розмов)
стосовно батька ОСОБА_2.

Судові витрати по справі у вигляді
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.
стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10-ти днів з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: