Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1505/14-ц

23 грудня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківської
області

в складі головуючого - судді: Мужик І.І.

секретаря: Кушнірчук
М.Д.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представників відповідачів: ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Надвірна справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог: приватний
нотаріус Надвірнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Надвірнянського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
про визнання договорів купівлі-продажу
квартири та земельної ділянки
удаваними у частині покупця, визнання
покупцем квартири та земельної
ділянки, визнання даної квартири та
земельної ділянки спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності на 12 частину квартири та
земельної ділянки,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог: приватний нотаріус
Надвірнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Надвірнянського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
про визнання договорів купівлі-продажу
квартири та земельної ділянки
удаваними у частині покупця, визнання
покупцем квартири та земельної
ділянки, визнання даної квартири та
земельної ділянки спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності на 1/2 частину квартири та
земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач по справі
ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів
викладених в позовній заяві, яку
просить задоволити

Відповідач по справі ОСОБА_3, він же і
представник відповідача по справі
ОСОБА_5 позов не визнав і просить в
задоволенні позову відмовити, оскільки
він безпідставний.

Відповідач по справі ОСОБА_6 в судове
засідання не прибула, однак від неї
поступила заява в якій просить справу
слухати в її відсутність, позов не
визнає.

Відповідач по справі ОСОБА_7 в судове
засідання не прибула, однак від неї
поступила заява в якій просить справу
слухати в її відсутність, не заперечує
проти задоволення позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог приватний нотаріус
Надвірнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_8 в судове
засідання не прибув, однак від нього
поступила заява про розгляд справи в
їхню відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог приватний нотаріус
Надвірнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 в судове
засідання не прибула, однак від неї
поступила заява про розгляд справи в
їхню відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, свідків, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
представлені сторонами на виконання
вимог ст.60 ЦПК України і які сторони
вважають достатніми для обгрунтування
і заперечення своїх позовних вимог та
з'ясувавши фактичні обставини справи,
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому зазначеним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
також доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін на інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони по справі
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з
1999 року до 06 травня 2012 року. Від шлюбу в
сторін по справі народилося троє дітей,
які проживають з позивачкою по справі
та перебувають на її утриманні та
вихованні(ас.165-169).Відповідач в свою
чергу сплачує аліменти на їх утримання
згідно рішення суду(ас.170).

02 липня 2001 року відповідач по справі
ОСОБА_5 придбав двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 .

Даний факт ствердили сторони по справі.

24.06.2005 року дану квартиру згідно
договору купівлі-продажу посвідченого
нотаріусом Надвірнянської районної
державної нотаріальної контори
Дремлюк В.В. зареєстрованого в реєстрі
за №Д-729 було продано ОСОБА_11.(ас. .8).

Даний факт ствердив свідок ОСОБА_11

Відповідно до ст.11 ч.2 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст.ст.626 ч.1, 629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 6,527 ЦК України
сторони є вільним в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст.638 ч.1 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203
цього Кодексу. Кожна із цих вимог є
самостійною підставою недійсності
правочину.

Відповідно до ст.230 ч.1 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне
значення(ст.229 ч.1 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Виходячи із змісту зазначеної норми,
правочин визнається вчиненим
внаслідок обману у разі навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним є введення однією стороною
іншої сторони правочину в оману щодо
обставин, які мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені
в.п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони даного правочину.
Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діяходнієї з
сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести та особа, яка діяла під впливом
обману, в даному випадку позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, що 14
липня 2005 року відповідач по справі
ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу
квартири посвідченого приватним
нотаріусом Надвірнянськогорайонного
нотаріального округу ОСОБА_8
придбав(купив) у ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_2, що зареєстровано в реєстрі за
№Д-403(ас.9,68).

06 серпня 2005 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу
посвідченого приватним нотаріусом
Надвірнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 належну
їй на праві приватної власності
земельну ділянку площею 0,578 га землі
для будівництва, обслуговування, в т.ч.
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_2 та зареєстровано в
реєстрі за №687(ас. 10,32-33;62-63).

Даний факт ствердили сторони по справі,
а також свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14

Предметом оспорюваних в судовому
засіданні даних правочинів були
квартира та земельна ділянка ОСОБА_3,
відповідача по справі.

Позивач по справі ОСОБА_1 оспорює
законність зазначених правочинів,
вказуючи на їх удаваний характер.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вказано, що за удаваним правочином
сторони умисно оформлюють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають , але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Тобто за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформляють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

У зв'язку з цим Державний акт на
право власності на земельну ділянку
придбану 06 серпня 2005 року згідно
договору купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом Надвірнянського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
у ОСОБА_7, був виданий Надвірнянською
міською радою Івано-Франківської
області відповідачу по справі ОСОБА_3
21.08.2007 року.(ас.34-35).

Із оспорюваних договорів вбачається,
що сторони по справі, діючи
добровільно та розуміючи значення
своїх дій, попередньо будучи
ознайомлені нотаріусами із приписами
цивільного законодавства, що регулюють
укладені між ними
правочини(ст.ст.202-204,626-627 ЦК України)
уклали договори, згідно з якими ОСОБА_7
передала у власність ОСОБА_3, а ОСОБА_3
прийняв у власність квартиру та
земельну ділянку.

Відповідно до п. 5 договору
купівлі-продажу квартири від 14.07.2005
року та п.6 договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.08.2005 року,
продаж квартири та земельної ділянки
вчинено за погодженням сторін.

В даних договорах зазначено, що
підписання вказаних договорів
свідчить про те, що його умови повністю
відповідають волевиявленню сторін, про
повний розрахунок за проданий предмет
договору і відсутність до покупця
претензій майнового характеру, що
стосувалися б питань оплати договору.
Продавцем вказано, що продаж предмету
договору за зазначену ціну відповідає
його інтересам.

Таким чином, під час укладення
договорів сторони узгодили основні
умови, зокрема порядок розрахунку.

Підписавши оспорювані договори, ОСОБА_3
та ОСОБА_7 ствердили, що їх умови
повністю відповідають їхньому
волевиявленню, а також повний
розрахунок за продану квартиру та
земельну ділянку і відсутність до
покупця претензій майнового характеру,
що стосувалися б питань оплати
договорів.

При нотаріальному посвідченні
вказаних правочинів ОСОБА_3 та ОСОБА_7
усвідомлювали значення своїх дій і
керували ними, мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, укладали
правочини не під впливом тяжкої для
нього обставини, помилки, обману або
насильства.

Крім того, при укладенні договору
купівлі-продажу квартири 14.07.2005 року
відповідач по справі ОСОБА_6-дружина
ОСОБА_3 дала свою згоду на купівлю
вищевказаної квартири згідно заяви
№1840 від 14.07.2005 року, а також згідна з
укладенням договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.08.2005 року(ас. 10,
133, 146-153).

Будь-яких даних про те, що договори були
укладені під впливом обману або це є
удавані договори позивачем по справі
не наведено та матеріали справи не
містять.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Посилання позивача на те, що вказані
договори є удаваними в частині покупця
з сторони відповідача по справі, а тому
є всі підстави для визнання даних
правочинів недійсними, суд відхиляє,
оскільки такий факт матеріалами справи
та належними і достовірними доказами,
не доведений. Крім того, оспорювані
позивачем два договори купівлі-продажу
квартири та земельної ділянки від
14.07.2005 року та від 06.08.2005 року укладені
відповідно до вимог закону, а підстав
для їх визнання недійсними немає.

А тому в цій частині позовних вимог
слід відмовити із-за недоведеності
позовних вимог.

Аналогічно не підлягають до
задоволення позовні вимоги в частині
визнання покупцем квартири та
земельної ділянки, визнання даної
квартири та земельної ділянки спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності на 1/2 частину
квартири та земельної ділянки,
оскільки вони безпідставні та не
грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності
здобуті докази по справі прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

На підставі ст.ст. 203,235, 626,638,655 ЦК
України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК
України, суд,-

Вирішив:

В позові ОСОБА_1- відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Надвірнянський районний суд.

Суддя
Мужик І.І.

Рішення виготовлено в повному обсязі
26.12.2014 року