Справа № 2-22/2013 Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/5269/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Токар Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Головне управління
юстиції в м.Києві про визнання права на
спадщину, встановлення додаткового
строку для прийняття спадщини і
визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, який в
серпні 2011 року було уточнено і
доповнено.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 просили змінити черговість
одержання права на спадкування і
надати позивачам право на спадкування
за законом спадщини після смерті
ОСОБА_4 разом із ОСОБА_3 як спадкоємцям
першої черги за законом, надати
позивачам додатковий строк для
прийняття спадщини у 15днів з дати
набрання рішенням суду законної
сили, визнати недійсним та скасувати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 27.01.2009 року на прості іменні
акції ВАТ «ЕСМАШ» та скасувати
реєстровий запис від 27.01.2009 року,
визнати недійсним та скасувати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.05.2007 року на нерухоме
майно (АДРЕСА_2) та скасувати реєстровий
запис від 03.05.2007 року, визнати законним
відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР
успадкування та прийняття спадщини за
фактом фактичного вступу в управління
та володіння спадковим майном (раніше
вказаним житловим будинком) 23.08.2000 року
ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
23.08.2000 року ОСОБА_1 на підставі ст.549 ЦК
УРСР 1963 року після смерті її батька
ОСОБА_5 було успадковане нерухоме
майно, а саме житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2.
Посилались на те, що ОСОБА_1 є рідною
сестрою ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. На час його смерті
вказане спадкове майно не було
зареєстроване за ОСОБА_4, який до дня
своєї смерті проживав разом із
родиною позивачів в АДРЕСА_1. Вважали,
що відповідно до ст.1268 ЦК України
прийняли спадщину, так як проживали
разом із спадкодавцем, а відповідач
ОСОБА_3 за таких обставин права на
спадкування немає.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржене в
апеляційному порядку ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 24 грудня 2013 року матеріали
цивільної справи повернуто до
Вишгородського районного суду
Київської області для вирішення
питання про ухвалення додаткового
рішення, оскільки рішення суду не
містило висновків щодо змінених і
уточнених позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Додатковим рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 12
травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2
просять додаткове рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення,
яким заявлений ними позов
задовольнити, або залишити заяву
ОСОБА_2 без розгляду чи відповідно
до ст.220 ЦПК України повернути справу
до суду першої інстанції,
посилаючись на неповне з'ясування,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та грубе
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд
виходив із відсутності правових
підстав для задоволення уточнених
вимог про зміну черговості одержання
права на спадкування, надання
позивачам право на спадкування за
законом спадщини після смерті ОСОБА_4
разом із ОСОБА_3 як спадкоємцям першої
черги за законом, надання ОСОБА_1 і
ОСОБА_6 додаткового строку для
прийняття спадщини, визнання
недійсними та скасування свідоцтв про
право на спадщину за законом від 27.01.2009
року на прості іменні акції ВАТ «ЕСМАШ»
та від 03.05.2007 року на нерухоме майно
(АДРЕСА_2), скасування реєстрового
запису від 03.05.2007 року, визнання
законним відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР
успадкування та прийняття спадщини за
фактом фактичного вступу в управління
та володіння спадковим майном ОСОБА_1
після смерті її батька ОСОБА_5.

В рішенні суду вказано, що інші
позовні вимоги, які не були
розглянуті судом першої інстанції 18
квітня 2013 року, є похідними від
розглянутих вимог про визнання
права на спадщину, у задоволенні
якої було відмовлено, а тому
підстави для їх задоволення
відсутні.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доказували
наявність правових підстав для зміни
черговості одержання права на
спадкування після смерті ОСОБА_4,
просили надати їм право на
спадкування за законом спадщини
разом із спадкоємцем першої черги за
законом ОСОБА_3, надати їм додатковий
строк для прийняття спадщини у
15днів з дати набрання рішенням суду
законної сили, визнати недійсними
свідоцтва про право на спадщину,
видані на ім.'я ОСОБА_3 та визнати
законним відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР
успадкування та прийняття спадщини за
фактом фактичного вступу в управління
та володіння спадковим майном (раніше
вказаним житловим будинком) 23.08.2000 року
ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_5.

Оцінивши всі докази в їх сукупності
та взаємозв'язку, суд першої
інстанції прийшов до законного і
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
зміни черговості одержання права на
спадкування, визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,
визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину та визнання факту
фактичного прийняття ОСОБА_1
спадщини після смерті ОСОБА_5.

Позивачами відповідно до ст.ст.10, 60
ЦПК України не доведено уточнених
ними позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів приймає до уваги, що
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 25 грудня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного
нотаріуса Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7,
головного управління юстиції у
м.Києві Карпенко Надії Дмитрівни,
комунального підприємства Київської
обласної ради «Вишгородське бюро
технічної інвентаризації»,
Чотирнадцятої Київської державної
нотаріальної контори, треті особи:
Ясногородська сільська рада, Головне
управління юстиції у Київській
області, Вишгородська районна
державна нотаріальна контора про
визнання недійсними договору
дарування, нотаріальної дії, договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на майно, яким в позові
відмовлено, встановлено обставини,
які не підлягають доказуванню у
даній справі. (том 3 а.с.126-127)

Вказане рішення суду першої
інстанції відповідно до ухвали
апеляційного суду Київської області
набрало законної сили 13 травня 2010
року. (том 3 а.с.128-130).

Так у тій справі встановлено, що
житловий будинок по АДРЕСА_2 не
входив до складу спадщини, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_5, а є
спадковим майном після смерті ОСОБА_4.

За свого життя ОСОБА_5 розпорядився
належним йому майном і 31 жовтня 1995
року подарував вказаний житловий
будинок своєму сину ОСОБА_4

Єдиним спадкоємцем майна після
смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3
як спадкоємець за законом першої
черги (ст.1261 ЦК України), видане їй
свідоцтво про право на спадщину
відповідає вимогам закону.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є
спадкоємцями за законом першої черги
після смерті ОСОБА_4.

Колегія суддів критично оцінює
і відхиляє як неналежні докази
підтвердження позовних вимог:

довідку Ясногородської сільської
ради №42 від 8.04.2009 року, згідно
змісту якої ОСОБА_1 прийняла спадщину
після смерті свого батька ОСОБА_5 і
фактично вступила в управління
спадковим майном - житловим будинком
із надвірними спорудами в АДРЕСА_2.
(том 1 а.с.252);

довідку Ясногородської сільської
ради №41 від 8.04.2009 року, згідно
змісту якої ОСОБА_1 постійно проживала
разом із своїм батьком ОСОБА_5 та
після його смерті проживала до 2007
року за адресою: АДРЕСА_2. (том 3 а.с.169);

довідку КП «Поділ -Житло» від
27.10.2006 року № 337, згідно якої ОСОБА_4 з
5.08.1966 року по день смерті 9.07.2006 року
був прописаний в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.256).

Додаткове рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права
і передбачених законом підстав для
його скасування із ухваленням
нового рішення по суті позовних
вимог або залишенням заяви без
розгляду чи повернення справи до
суду першої інстанції з підстав,
передбачених статтею 220 ЦПК України,
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги на
те, що суд першої інстанції не
виконав вимоги ухвали апеляційного
суду Київської області від 24 грудня
2013 року про повернення матеріалів
справи до Вишгородського районного
суду для вирішення питання про
ухвалення додаткового рішення, є
необґрунтованими, оскільки суд
першої інстанції ухвалив додаткове
рішення по уточнених позовних
вимогах позивачів, викладених у
позовній заяві від 16 серпня 2011 року.

Інші доводи апеляційної скарги
про те, що суд першої інстанції за
заявою позивачів не витребував
відповідні докази, не дав належної
оцінки документальним доказам, які є
у справі, підлягають відхиленню за
необґрунтованістю.

Рішення суду ухвалене з
дотриманням положень ст.ст.10, 11, 60 ЦПК
України. Позивачами в установленому
законом порядку позовних вимог не
доведено і вказаний висновок судом
зроблено виходячи з предмету
позовних вимог, доказів сторін на
підтвердження - заперечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_5 - батько
ОСОБА_1 за свого життя розпорядився
належним йому майном, а саме 31 жовтня
1995 року він подарував належний йому
житловий будинок із надвірними
спорудами, розташований в АДРЕСА_2.
своєму сину ОСОБА_4.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 25 грудня 2009
року підтверджена законність
договору дарування від 31 жовтня 1995
року.

Незважаючи на те, що цим-же рішенням
суду встановлено, що ОСОБА_1 є
спадкоємцем першої черги за законом
майна померлого ОСОБА_5 і спадщину
після його смерті прийняла, суд
прийшов до вірного висновку про
відсутність правових підстав для
встановлення факту фактичного
прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді
житлового будиноку із надвірними
спорудами, розташованого в АДРЕСА_2,
після смерті ОСОБА_5, оскільки на час
відкриття спадщини це нерухоме
майно на праві власності
спадкодавцю не належало, а його
власником за договором дарування був
його син ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після
його смерті відкрилась спадщина на
належне йому майно.

Проте судом встановлено і
підтверджується належними доказами,
що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не відносяться до
спадкоємців за законом першої черги
після смерті ОСОБА_4.

Згідно із ст.1258 ЦК України спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

ОСОБА_3, як дружина спадкодавця, є
спадкоємцем майна за законом першої
черги і відповідно до вимог
ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України вона
прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_4 та отримала свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Інша доводи апелянтів про порушення
норм процесуального права, а саме
положень ст.207 ЦПК України про
залишення позову ОСОБА_2 без
розгляду також не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.309
ЦПК України зазначені апелянтами
порушення норм процесуального права
не призвели до неправильного
вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги про
неповне з'ясування, недоведеність
обставин, що мають значення для
справи та грубе порушення норм
матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає
безпідставними і такими, що не
спростовують законність і
обґрунтованість рішення суду.

Керуючись ст. 308,315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Додаткове рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 12
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: