УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Рада 4»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги, за
касаційними скаргами представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27 травня 2014
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 30
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» (далі - ТОВ
«Рада 4») звернулося до суду з позовом,
посилаючись на те, що відповідач є
споживачем послуг з утримання будинку
та прибудинкової території, але не
сплачує кошти за надані послуги, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість яка станом на 1 жовтня
2013 року становить 17 620 грн 99 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 травня 2014 року позов ТОВ
«Рада 4» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4
на користь позивача суму
заборгованості у розмірі 17 620 грн 99 коп.,
185 грн 53 коп. - інфляційна складова
боргу, 643 грн 72 коп. - 3 % річних. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
30 вересня 2014 року рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27 травня 2014
року скасовано. Ухвалено нове рішення.
Позов ТОВ «Рада 4» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь позивача
суму заборгованості у розмірі 17 440 грн 53
коп.. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просив скасувати судові
рішення, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада 4»
просило скасувати рішення
апеляційного суду м. Києва від 30
вересня 2014 року, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги слід
відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційних скарг та
залишення без змін рішення
апеляційного суду м. Києва від 30
вересня 2014 року, оскільки воно законне
та обґрунтоване, так як споживачі
зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Правовідносини, які склалися між
сторонами, є грошовим зобов'язанням, в
якому, серед інших прав і обов'язків
сторін, на боржників покладено
виключно певний цивільно-правовий
обов'язок з оплати отриманих
житлово-комунальних послуг, якому
кореспондує право вимоги кредитора
(частина перша статті 509 ЦК України) -
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін як грошових
зобов'язань на них поширюється дія
частини другої статті 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з тим, при дослідженні розрахунку
наданого позивачем щодо індексації
заборгованості за житлово-комунальні
послуги судом апеляційної інстанції
вірно встановлено, що індексація
нарахована невірно, оскільки підлягала
індексації лише заборгованість за
квітень 2011 року, яка становила 2,32 грн, в
інші місяці підстав до індексації
заборгованості не було.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 4»
відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня