№ 336/8753/14-ц
пр. № 2/336/3644/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі головуючого судді
Жупанової І.Б. при секретарі Брагіній
І.В. з участю представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
адвоката ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про повернення безпідставно
одержаних грошових коштів та сплату
процентів за користування ними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду позовом,
уточненим в ході слухання справи, про
стягнення з відповідача на його
користь безпідставно одержаних
грошових коштів у розмірі 896,81 грн., суми
20,47 грн. процентів за користування цими
грошовими коштами, суми 950,00 грн. витрат,
пов'язаних з наданням правової
допомоги, та суми 243,60 грн. витрат зі
сплати судового збору.

В позові пояснив, що у жовтні 2013 року
ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до ОСОБА_3, третя особа - Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «АХА Страхування», про
стягнення франшизи.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014р.
по справі № 336/9149/13-ц (провадження №
2/336/219/2014) (суддя Голубкова М.А.) позов
задоволено. Стягнуто з позивача на
користь відповідача суму франшизи в
розмірі 1000 грн., витрати на правову
допомогу в розмірі 1000 грн., витрати на
придбання бензину в розмірі 327 грн. та
судовий збір по справі у розмірі 229,40
грн.

На підставі вказаного рішення, 24.04.2014р.
ОСОБА_4 був виданий виконавчий лист
№336/9149/13-ц (пр.№2/336/219/2014), який був
пред'явлений до виконання до
Шевченківського ВДВС Запорізького
МУЮ.

06.05.2014р. старшим державним виконавцем
ВДВС Попович В.С. була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження № 43171833.

19.06.2014р. на адресу місця роботи позивача
- КП «НВК «Іскра» надійшла постанова
про звернення стягнення на доходи
боржника від 12.06.2014р. про стягнення з
боржника грошових коштів у розмірі 2556,40
грн. на користь стягувача, а також
виконавчого збору у розмірі 255,64 грн. та
витрат на проведення виконавчих дій у
сумі 100,00 грн.

01.07.2014р. позивач звернувся до суду з
заявою про перегляд заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 20.03.2014 року по справі №
336/9149/13-ц (пр. № 2/336/219/2014), яка ухвалою
суду від 15.08.2014р. залишена без
задоволення.

19.08.2014р. до апеляційного суду
Запорізької області ним подано
апеляційну скаргу на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 20.03.2014р. по справі
№336/9149/13-ц (провадження № 2/336/219/2014), який
01.10.2014р. ухвалив рішення, яким змінив
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014р.
по справі №336/9149/13-ц (провадження №
2/336/219/2014) шляхом відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в
частині стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 1 000 грн. та витрат на
придбання бензину в розмірі 327 грн. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Як стало відомо позивачу з Довідки КП
«НВК «Іскра» від 02.10.2014р. № 69, з його
заробітної плати на користь ОСОБА_4
було стягнуто 1318,52 грн. та 807,69 грн.
(всього: 1318,52грн. + 807,69грн. = 2126,21грн.), що
підтверджується платіжними
дорученнями № 3813 від 14.08.2014р. та № 4584
від 09.09.2014р.

03.10.2014р. позивач звернувся до ВДВС з
заявою про закінчення виконавчого
провадження, і 16.10.2014р. старшим
державним виконавцем ВДВС Попович В.С.
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження, в
мотивувальній частині якої зазначено,
що заборгованість стягнута в повному
обсязі (1229,40 грн.). Також, до
підприємства, на якому працює позивач,
направлено лист від 16.10.2014р. №452/11 з
повідомленням про зупинення звернення
стягнення на заробітну плату боржника.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідач - ОСОБА_4 без достатніх
правових підстав набув грошові кошти в
сумі 896,81 грн. (2126,21грн. (сума, що
стягнута) - 1229,40 грн. (сума, що підлягає
стягненню) = 896,81 грн.), по сьогоднішній
день утримує їх у себе та безпідставно
користується ними.

З метою досудового врегулювання спору,
10.10.2014р. позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
з вимогою повернути суму 896,81 грн.
протягом 5 банківських днів з дати
отримання цієї претензії, виклавши в
ній обґрунтування своїх вимог.
Претензію відповідач отримав особисто
16.10.2014р., про що свідчить позначка в
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Але, претензія відповідачем залишилась
проігнорованою, добровільно повертати
безпідставно отримані кошти в строк до
23.10.2014р. відмовився, на телефонні
дзвінки не реагує, зустрічей уникає, в
зв'язку з чим позивач змушений
звернутися до суду з цією позовною
заявою для захисту своїх порушених
прав.

Відповідно до Виписки за договором №
ВВХ-0000792-ф/13-DNP від 12.09.2013р., укладеним між
ОСОБА_3 та АБ «УКРГАЗБАНК», за період з
01.10.2014р. по 03.11.2014р. на його поточний
рахунок грошові кошти в сумі 896,81 грн.
від ОСОБА_4 не зараховувались.

Постановою Правління НБУ «Про
регулювання грошово-кредитного ринку»
від 15.07.2014р. № 417 установлено з 17 липня
2014 року облікову ставку в розмірі 12,5%
річних.

Постановою Правління НБУ «Про
регулювання грошово-кредитного ринку»
від 12.11.2014р. № 719 установлено з 13
листопада 2014 року облікову ставку в
розмірі 14% річних.

Вважає, що питання повернення коштів,
стягнутих за судовим рішенням, яке в
подальшому змінено апеляційним судом,
є цивільними правовідносинами між
позивачем і відповідачем, що
врегульовані ст. 1212 ЦК України, а
нарахування процентів за користування
цими коштами врегульоване ст. ст. 1214, 536
та 1048 ЦК України, за правилами
нарахування процентів для договору
позики - на рівні облікової ставки
Національного банку України..

Враховуючи норми наведених статей та у
зв'язку з тим, що відповідач без
достатньої правової підстави отримав
грошові кошти у розмірі 896,81 грн., вважає
за необхідне нарахувати на основну
суму безпідставно отриманих коштів
проценти за користування ними у
розмірі 20,47 грн.

Розрахунок обґрунтовує наступним
чином: кількість днів за користування
чужими грошовими коштами взятий період
з 02.10.2014 року (01.10.2014р. набрання законної
сили рішення Апеляційного суду
Запорізької області по справі №
22-ц/778/4100/14) по 04.12.2014 року (день розгляду
справи в суді), становить - 64 дні.

Відповідно до Постанови Правління НБУ
«Про регулювання грошово-кредитного
ринку» від 15.07.2014р. № 417, розмір
облікової ставки у період з 17.07.2014р. по
12.11.2014р. становив 12,5% річних, що в
переводі з процентів становить - 0,125
(12,5%:100=0,125). Строк користування
безпідставно набутими грошовими
коштами у період з 02.10.2014р. по 12.11.2014р.
становить 42 дні.

Постановою Правління НБУ від 12.11.2014р. №
719 «Про регулювання грошово-кредитного
ринку» облікова ставка підвищена до 14%
річних, що в переводі з процентів
становить - 0,14 (14%:100=0,14). Строк
користування безпідставно набутими
грошовими коштами у період з 13.11.2014р. по
04.12.2014р. становить 22 дні.

Формула нарахування процентів складає:
загальна сума помножена на річну
облікову ставку НБУ за даний період
переведену з процентного
співвідношення помножена на кількість
днів та поділена на 365 днів на рік.

Тобто, 896,81 х 42 х 0,125 / 365 = 12,90 грн.

896,81 х 22 х 0,14 / 365 = 7,57 грн.

Всього: 12,90грн.+7,57грн.=20,47 грн.

Окрім того, позивачем були понесені
витрати, пов'язані з наданням правової
допомоги, у розмірі 950,00 грн., що
підтверджується копією Договору про
надання юридичних послуг від 08.10.2014р.,
Актами здавання-приймання наданих
послуг від 03.11.2014 р., 04.12.2014 року, копіями
квитанцій з відміткою банку № 0.0.313523284.1
від 07.11.2014р., № 0.0.322818520.1 від 04.12.2014 року.

У судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
викладеному в позовній заяві зі
збільшеними (уточненими) позовними
вимогами, з викладених в ній підстав,
просила суд їх задовольнити,
посилаючись на те, що отримані ОСОБА_4
на виконання судового рішення кошти
набуті безпідставно та підлягають
поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК
України, пояснила також, що ОСОБА_3 з
заявою до суду про поворот виконання
рішення суду не звертався, вважає, що
спосіб захисту порушеного права ОСОБА_3
обраний правильно, оскільки, на її
думку, наявність в ЦПК України
врегульованої ст. 380 ЦПК України
можливості звернення до суду з заявою
про поворот виконання рішення суду не
заважає позивачу захистити своє право
і в такий спосіб - звернутися з
позовними вимогами про стягнення
безпідставно набутого майна, яким вона
вважає зайво стягнуті і отримані
відповідачем грошові кошти за судовим
рішенням.

В судовому засіданні представник
відповідача - адвокат ОСОБА_2, не
заперечуючи фактичних обставин справи,
проти позову заперечував в повному
обсязі, вважає його безпідставним,
надав суду письмові заперечення, а
також пояснив, що заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя по справі № 336/9143/13-ц від
20.03.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
були задоволені у повному обсязі. Не
погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач подав заяву про його
перегляд. Заява була розглянута та було
відмовлено в її задоволенні.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 01.10.2014 року
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014
року змінено. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в частині
стягнення витрат на правову допомогу в
розмірі 1000 грн. та витрат на придбання
бензину в розмірі 327 грн.

Щодо зазначених у позовній заяві
правовідносин вважає, що між позивачем
та відповідачем вони виникли виключно
в ході виконання державною виконавчою
службою рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя. На час
перерахування грошових коштів,
підприємством, де працює боржник на
рахунок стягувача (14.08.2014 року та 09.09.2014
року) на підставі виконавчого листа,
рішення суду набрало законної сили.
Лише 01.10.2014 року, після його фактичного
часткового виконання, рішенням
апеляційного суду Запорізької області,
воно було частково змінено.

Вважає, що між сторонами виникли
правовідносини, які врегульовані не ст.
1212 ЦК України, а ст. 380 ЦПК України, а
тому, позовні вимоги в межах заявленого
позову не підлягають задоволенню.
Пояснив також, що зайво стягнуті на
користь відповідача кошти на час
розгляду справи не повернуті, заява
ОСОБА_3 про поворот виконання рішення
суду судом не розглядалась і не
надходила.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, а також матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення франшизи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав не
інакше, ніж в порядку, встановленому
Цивільним процесуальним кодексом
України.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у визначений законами України
спосіб.

Судом встановлено, не заперечене
сторонами, що предметом позову є
отримані позивачем кошти в ході
виконання судового рішення, що згодом
змінено апеляційним судом, а, отже,
позивачем фактично порушене питання
про поворот виконання судового
рішення, яке за своєю правовим
характером є процесуальним питанням,
пов'язаним з виконанням судового
рішення в цивільній справі, порядок
вирішення яких, серед інших,
передбачений розділом шостим ЦПК
України, і має розглядатися не у
позовному провадженні, а за заявою в
порядку, визначеному ст. ст. 380, 381 ЦПК
України з постановленням ухвали.

Про те, що поворот виконання рішення
суду є єдиним способом захисту прав
сторін виконавчого провадження у разі
отримання стягувачем за виконаним та у
подальшому скасованим (зміненим)
судовим рішенням неналежного,
безпідставно стягненого майна,
свідчить висловлена про це позиція
Конституційного суду України в рішенні
від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, відповідно
до якої, поворот виконання рішення - це
цивільна процесуальна гарантія
захисту майнових прав особи, яка
полягає у поверненні сторін
виконавчого провадження в попереднє
становище через скасування правової
підстави для виконання рішення та
повернення стягувачем відповідачу
(боржнику) всього одержаного за
скасованим (зміненим) рішенням.

Інститут повороту виконання рішення
спрямований на поновлення прав особи,
порушених виконанням скасованого
(зміненого) рішення, та є способом
захисту цих прав у разі отримання
стягувачем за виконаним та у
подальшому скасованим (зміненим)
судовим рішенням неналежного,
безпідставно стягненого майна (або
виконаних дій), оскільки правова
підстава для набуття майна (виконання
дій) відпала.

Відповідно ж до змісту ст. 1212 ЦК
України, яку позивач обрав, як спосіб
захисту, зазначена норма закону
застосовується лише в тих випадках,
коли безпідставне збагачення однієї
особи за рахунок іншої не може бути
усунуто з допомогою інших, спеціальних
способів захисту.

Така правова позиція щодо застосування
ст. 1212 ЦК України висловлена Верховним
Судом України у Постанові від 24
вересня 2014 по справі № 6-122 цс 14, що
розглянута в порядку ст. 355 ЦПК України,
яка є обов'язковою для всіх судів
України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК
України.

Оскільки судом встановлено, що у такий
спосіб за захистом права позивач до
суду не звертався, питання про поворот
виконання рішення в порядку ст. ст. 380, 381
ЦПК України судом не вирішувалось, що
не заперечується сторонами та
підтверджується матеріалами цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, то і
підстави для виникнення у відповідача
цивільно-правового обов'язку, що
передбачені ст. 11 ЦК України, на час
звернення з даним позовом до суду,
відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 59-61, 208, 209, 212-215, ч.1 ст.
360-7, 380,381 ЦПК України, Постановою
Верховного Суду України від 24 вересня
2014 по справі № 6-122 цс 14, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Запорізької
області через Шевченківський районний
суд м. Запоріжжя шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особами, що не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

22.12.2014