У Х В А Л А

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 08 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, у
якому просила стягнути на свою користь
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1
тис. грн щомісячно, починаючи з дня
пред'явлення позову і до досягнення
дитиною повноліття.

Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 08 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
30 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1
тис. грн на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 08 липня 2013
року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення про
стягнення з нього аліментів у частці
від доходу.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача аліменти на утримання
малолітньої дочки у твердій грошовій
сумі в розмірі 1 тис. грн щомісячно, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що відповідач не виконує
передбаченого ст. 180 СК України
обов'язку по утриманню своєї
малолітньої дочки, при тому, що за
станом здоров'я і матеріальним
становищем має таку можливість. При
цьому, на думку суду, стягнення
аліментів у такий спосіб найбільш
враховуватиме інтереси дитини та
матеріальне становище платника
аліментів.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що з 06 червня 2007
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Мають малолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із
матір'ю.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини присуджуються у частці від
доходу матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходів
одержує в натурі, а також за наявності
інших обставин, що мають істотне
значення, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про стягнення з відповідача
аліменти у твердій грошовій сумі, суди
виходили із того, що ОСОБА_4 має
нерегулярний дохід, а з наданої ФОП
ОСОБА_6 довідки про доходи відповідача
не вбачається, що останній у подальшому
залишався працевлаштованим на
вказаному підприємстві.

У той же час, заперечуючи проти
позову та обґрунтовуючи підстави
касаційної скарги, ОСОБА_4 посилався на
те, що з 14 січня 2011 року по теперішній
час працює на посаді комірника у ФОП
ОСОБА_6, його середньомісячна заробітна
плата за 2013 рік становить 1 175 грн, а за
січень-вересень 2014 року - 1 297 грн. Інших
доходів у нього немає.

На порушення приписів ст. ст. 212-214, 303
ЦПК України цим обставинам суди
будь-якої оцінки не надали та за
обставин отримання відповідачем
регулярного доходу не навели мотивів
неможливості визначення розміру
аліментів у частці від доходу платника
аліментів, як про це просив відповідач.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст. 10
ЦПК України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для її правильного вирішення, тому
ухвалені у справі судові рішення не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст.
338 ЦПК України підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 08 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. П. Гончар

Судді:
В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко