Справа № 591/5735/14-ц
Провадження № 2/591/2161/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при
секретарі - Дворядкіній М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до Сумської міської ради, 3-тя
особа: Приватний нотаріус Сумського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про встановлення фактів постійного
проживання разом з померлим та
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, остаточно визначившись з
позовними вимогами, свої вимоги
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_3, спадкоємцем якої за заповітом є
вона. Вона прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_3 та отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на ?
частину квартири АДРЕСА_1. Зазначила, що
інша ? частина квартири належала на
праві власності сину померлої - ОСОБА_4,
якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3
постійно проживала разом з померлим
сином у вказані квартирі, яка була
постійним місцем проживання ОСОБА_4,,
але останній тимчасово перебував у
Лебединському психоневрологічному
диспансері. Окрім того, ОСОБА_3
утримувала належну синові частку
квартири як свою. У зв'язку з чим,
вважає, що ОСОБА_3 проживаючи разом з
померлим сином та здійснивши дії
спрямовані на вступ у спадщину,
вважається такою що прийняла спадщину
після смерті сина. В той же час, з життя
ОСОБА_3 не оформили спадкові права, що
унеможливлює оформлення нею спадщини у
вигляді ? частини квартири. Тому
просить встановити факт постійного
проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 на час
відкриття спадщини, встановити факт
прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_4 та визнати за позивачем право
власності на ? частину спірної квартири
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3, як вона
успадкувала за законом після смерті
свого сина - ОСОБА_4,

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

Представник відповідача у судовому
зсіданні позов заперечив.

Третя особа про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, але
до суду не з'явилася.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, що з'явилися,
дослідивши фактичні обставини в межах
заявлених позовних вимог та
перевіривши їх доказами наданими
сторонами, вважає що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, квартира АДРЕСА_2
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с 19)

За нотаріально посвідченим договором
від 20.05.2008 року, якій був укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було визначено частки
у праві власності на вказану квартиру
по ? частині кожному з співвласників.
(а.с.20)

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_3 померла і після її смерті
відкрилася спадщина на належне
померлій майно. Спадкоємцем померлої
за заповітом є позивач у даній справі,
яка прийняла спадщину шляхом звернення
з відповідною заявою до нотаріальної
контори та вже отримала свідоцтво на
право на спадщину за заповітом на
спадкове майно у вигляді ? частини
спірної квартири (а.с. 38, 40, 44 зворотній
бік, 66, 77).

Відповідно до положень ст. 1268, 1269 ЦК
України діями що свідчать про
прийняття спадщини є: постійне
проживання спадкоємця зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, або подання
заяви про прийняття спадщини.
Малолітні, неповнолітні, недієздатні
особи, а також особи, дієздатність якої
обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків
відмови від прийняття спадщину в
порядку ст. 1273 ЦК України.

За положеннями ст. 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання - житло,
розташоване на території
адміністративно-територіальної
одиниці, в якому особа проживає
постійно або тимчасово; реєстрація
- внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру та
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси житла.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер у м. Лебедин.

Як вбачається з витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть (а.с. 27-28) та копії актового
запису про смерті (.с.29) ОСОБА_4 помер у м.
Лебедин, на час смерті проживав у
АДРЕСА_3.

З довідки КП «Сумижитло» (а.с. 29)
вбачається, що станом на час її видачі
померлий ОСОБА_4 не був зареєстрований
у АДРЕСА_1. Зняти з реєстрації 11.03.2011
року у зв'язку з вибуттям у м. Лебедин.

З повідомлення КУ «Лебединській
психоневрологічний диспансер» (а.с. 155)
вбачається, що вказана установа
знаходиться у м. Лебедин по вул.
Калініченко, 50. ОСОБА_4 знаходився в
інтернаті на повному державному
утриманні з 17.03.2011 року по день смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до Типового положення
про психоневрологічний інтернат (яке
затверджено наказом Мінпраці та
соціальної політики України №549 від
29.12.2001 року): 1.1. Психоневрологічний
інтернат (далі - інтернат) є
стаціонарною соціально-медичною
установою, призначеною для
постійного проживання громадян з
психоневрологічними захворюваннями,
які потребують стороннього догляду,
побутового і медичного обслуговування.
2.1. Основним завданням інтернату є
забезпечення належних умов проживання
психічно хворих громадян, які
потребують стороннього догляду і
допомоги. 3.1. До інтернату
приймаються на державне утримання
психічно хворі особи, які досягли
пенсійного віку, та інваліди першої і
другої груп з психоневрологічними
захворюваннями, старші 18 років, які за
станом здоров'я потребують стороннього
догляду, побутового обслуговування,
медичної допомоги та яким не
протипоказане перебування в
інтернаті відповідно до медичних
показань та протипоказань до прийому
в інтернатні установи, незалежно від
наявності батьків або родичів,
зобов'язаних їх утримувати за
законом.3.3. Приймання до інтернату
здійснюється за путівкою, виданою
уповноваженим органом 3.7.
адміністрація інтернату виконує
обов'язки піклувальника щодо
підопічних, яким органами опіки чи
піклування опікуни (піклувальники) не
призначені, і одночасно вживає
заходів щодо встановлення опіки чи
піклування над тими підопічними, які
того потребують.3.11. Тимчасове вибуття
підопічних з інтернату за особистою
заявою або заявою опікунів
(піклувальників) дозволяється за
погодженням з адміністрацією на
термін не більше двох місяців
календарного року з урахуванням
висновку лікаря про можливість

виїзду та за наявності письмового
зобов'язання родичів або інших осіб,
які згодні їх прийняти і забезпечити
догляд.

З урахуванням наведених вище норм
права та встановлених судом фактичних
обставин (проживання ОСОБА_4 в
психоневрологічному диспансері,
зняття його з реєстраційного обліку з
спірної квартири, перебування ОСОБА_4,
на повному державному утриманні, місце
смерті ОСОБА_4,) дає суду підстави дійти
до висновку, що саме АДРЕСА_3
(приміщення КУ Лебединський
психоневрологічний диспансер) було
постійним місцем проживання ОСОБА_4 на
час смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з чим, посилання
позивача на те, що постійним місцем
проживання ОСОБА_4 на час смерті була
спірна квартира у якій вони разом
мешкали, не заслуговує на увагу.

Посилання позивача на те, що
ОСОБА_3 була хворою та фактично
вступила у володіння спадковим майном
не заслуговують на увагу, оскільки
здійснення права на спадкування
проводиться виключно у спосіб
визначений законом (ст. 1269, ст. 1269 ЦК
України).

Будь-яких доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_3 прийняла
спадщину в порядку визначеному
законом, або є особою яка прийняла
спадщину відповідно до положень ч. 3 та 4
ст. 1268 ЦК України, у зв'язку з чим у
ОСОБА_3 виникло право на спадщину, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_4, суду
не надано.

Згідно повідомлень нот контор,
спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не
заводилася.

З урахуванням наведеного, суд вважає що
позивачем не надані докази на
підтвердження обставини, на які вона
посилається в обгрунтування свої
вимог, а тому у задоволенні позову
належить відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1220, 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за
його необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
сторонами до Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми, шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення суду (для осіб, що не були
присутні при проголошення рішення, в
той же строк з часу вручення копії
рішення) апеляційної скарги.

Суддя