Провадження № 22ц- 784/2351/14
інстанції Тішко Д.А.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

04 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Кудри В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без участі сторін цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 03 липня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2,ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про

вселення та виселення із житлового
приміщення, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який діяв в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_5 про вселення, виселення
відповідача із житлового приміщення та
стягнення моральної шкоди.

Позивачі зазначали, що на підставі
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 березня 2011 року кожен з
них являється власниками по 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1. Зазначеним рішенням
суду встановлено, що відповідач
незаконно заволодів вказаною
квартирою на підставі нікчемного
договору. Незважаючи на це, ОСОБА_5
продовжує без правових підстав
проживати в спірній квартирі та
здійснює перешкоди у її користуванні
позивачами.

Посилаючись на наведене, позивачі
просили вселити їх до квартири
АДРЕСА_1, виселити відповідача із
вказаного житлового приміщення, а
також стягнути 2 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 03 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3 кожному по 53 грн.65 коп. судового
збору.

Додатковим рішення цього ж суду від 20
серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь держави по 57 грн.35
коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду
в частині відмови в задоволенні позову
щодо виселення ОСОБА_6 із спірного
житлового приміщення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в цій
частині, а також стягнути з відповідача
моральну шкоду, посилаючись на невірну
оцінку судом доказів у справі,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та частково
задовольняючи позов, суд вважав, що
відсутні правові підстави для
виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1,
оскільки він являється співвласником
вказаного житлового приміщення.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та її
неповнолітні діти ОСОБА_2, ОСОБА_4 є
співвласниками по 1/3 частині кожен
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 24
травня 2001 року.

На підставі договору купівлі - продажу,
зареєстрованого 13 червня 2001 року
Універсальною товарною біржею
«Фенікс» за реєстраційним № 466, ОСОБА_7
продала вказану квартиру ОСОБА_8

ОСОБА_8 на підставі укладеного 01 серпня
2003 року у простій письмовій формі
договору купівлі - продажу, продав
вказану квартиру ОСОБА_5

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 23
жовтня 2006 року постановлено: визнати
дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на
Універсальній товарній біржі «Фенікс»
між ОСОБА_7 і ОСОБА_8; визнати дійсним
договір купівлі- продажу цієї ж
квартири, укладений 01 серпня 2003 року
між ОСОБА_8 і ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_5
право власності на вказану квартиру.

На підставі вказаного рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2006 року ОСОБА_5
отримав свідоцтво про право власності
на зазначену квартиру, зареєструвався
і з того часу у ній проживає.

07 листопада 2006 року заочним рішенням
Центрального районного суду м.
Миколаєва, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 20 січня 2014 року, визнано
недійсним договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, зареєстрований 13
червня 2001 року Універсальною товарною
біржею «Фенікс» за № 466 між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8

В подальшому за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 08
жовтня 2008 року заочне рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2006 року
скасовано, а справу повернуто до того ж
суду на новий розгляд.

При новому розгляді зазначеної справи
ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було заявлено позов до
ОСОБА_5, треті особи - відділ опіки та
піклування адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради,
Служба у справах неповнолітніх
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради, про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 01
серпня 2003 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 та
визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
права власності на спірну квартиру по
1/3 частині за кожним.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2009 року позовна
заява ОСОБА_5 та позовна заява ОСОБА_3
були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 07 травня 2009
року позов ОСОБА_5 залишено без
розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч.1
ст.207 ЦПК України.

Рішенням цього ж суду від 29 березня 2011
року позов ОСОБА_3 задоволено.
Постановлено повернути ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 у спільну
часткову власність по 1/3 частці
кожному.

Наведені обставини свідчать про те, що
ОСОБА_5 зареєстрував право власності на
спірну квартиру та вселився у це
житлове приміщення на підставі рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2006 року, яке в
подальшому було скасовано, а тому
останній не набув права власності та
права користування вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК Української
РСР особи, які самоправно зайняли жиле
приміщення, підлягають виселенню без
надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки ОСОБА_5 займає спірне житлове
приміщення без достатньої правової
підстави та перешкоджає користуватися
цим житлом позивачам, які є його
співвласниками, тому він підлягає
виселенню із цього жилого приміщення
без надання іншого жилого приміщення
на підставі ст..116 ЖК України.

Вирішуючи спір, суд не звернув належну
увагу на наведені обставини,
положення житлового і цивільного
права, не дав належної оцінки доказам,
які надали сторони, внаслідок чого
дійшов помилкового висновку про
відсутність правових підстав для
виселення відповідача із спірного
житлового приміщення.

В силу ч. 3 ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною третьою ст. 23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в іншій спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При зазначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Внаслідок порушення відповідачем
житлових прав позивачів, як
співвласників спірної квартири,
останнім була заподіяна моральна
шкода. Позивачі протягом тривалого
часу не мали можливості проживати у
власній квартирі, оскільки відповідач
змінив замки на вхідних дверях цієї
квартири, позбавивши позивачів
вільного доступу до неї. У зв'язку з чим,
позивачі вимушені були додавати
значних додаткових зусиль для
відновлення порушеного права.

Враховуючи обставини даної
справи, обсягу душевних страждань
позивачів, колегія суддів вважає, що на
користь позивачів з відповідача слід
стягнути по 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачі звернулися із вимогами про
вселення, виселення та стягнення
моральної шкоди, спричиненої
неправомірними діями відповідача.

Згідно п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» із позовної заяви
немайнового характеру ставка судового
збору становить 0,1 розміру
мінімальної заробітної плати.

Із врахуванням розміру мінімальної
заробітної плати станом на 30 листопада
2012 року , як це передбачено ч.1 ст.4
вказаного Закону, по кожній із
позовних вимог позивачі при подачі
позову повинні були сплатити по 118 грн.
80 коп. судового збору, а всього - 356 грн. 40
коп.

Тому відповідно до ст.. 88 ЦПК України
із відповідача на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню 231 грн.20 коп.
судового збору, із них 109 грн. 40 коп.
складає судовий збір сплачений ОСОБА_2
за подачу позовної заяви і 121 грн. 80 коп.
- судовий збір за подачу апеляційної
скарги. На користь ОСОБА_3 з відповідача
підлягає стягненню 233 грн. 60 коп.
судового збору, з яких 114 грн.71 коп.
судового збору сплаченого ним за
подачу позовної заяви і 121 грн. 80 коп.-
судовий збір за подачу апеляційної
скарги.

Крім цього, на користь держави підлягає
стягненню судовий збір із ОСОБА_5 в
розмірі 111 грн. 80 коп.

При визначенні розміру судового збору
колегія суддів враховує додаткове
рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 серпня 2014 року, яким
із ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 на користь
держави стягнуто по 57 грн. 35 коп.
судового збору.

За наведеного оскаржуване
рішення в порядку п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про виселення
та стягнення моральної шкоди
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, який
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 03 липня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про
виселення, стягнення моральної шкоди
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення.

Виселити ОСОБА_5 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 по 500 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Це ж рішення в частині стягнення
судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 231 грн.20 коп. судового збору та на
користь ОСОБА_3 233 грн. 60 коп. судового
збору

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
держави 111 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді