У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Ковальчук Н.М.,

суддів: -
Максимчук З.М., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання
- Ковальчук Л.В.,

з участю представника ПАТ КБ
„Приватбанк" - Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Рівненського міського суду від
11 червня 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання правочину нікчемним,
стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 11 червня 2014 року первинний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 11521,14 грн., яка включає 9309,25
грн. заборгованості за кредитом,500 грн.
фіксованої частини штрафу та 524,82 грн
процентної складової штрафу.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим та таким, що
постановлене із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному
порядку. В поданій апеляційній скарзі
зазначає, що згідно доказів, поданих
ним до матеріалів справи, видно, що він
ніколи не отримував платіжної картки з
встановленою кредитною лінією в сумі 9
309,25 грн на виконання п.2.3 Генеральної
угоди від 11.03.2013 року та ніколи не
використовував вказану суму на
споживчі цілі. Всупереч цим доказам
суд першої інстанції в рішенні зробив
висновок про те, що відповідно до
укладеної Генеральної угоди про
реструкторизацію заборгованості та
приєднання до умов та правил продукту
кредитних карт від 11.03.2013 року ОСОБА_4
отримав кредит в сумі 9309,25 грн. В
апеляціїї доводить, що ніколи не
підписував правочинів, що могли бути
підставою для стягнення на користь
банку коштів. Всупереч заявленим
клопотанням суд першої інстанції не
витребував та не дослідив в судовому
засіданні оригіналів Гернеральної
угоди від 11.03.2013 року та документів що
стосуються Кредитних договорів від
03.07.2008 року та 26.05.2011 року. Банком
пропущено строк для подачі будь-яких
доказів. Суд не взяв до уваги доводи
позовної заяви про визнання правочину
нікчемним та стягнення моральної
шкоди. Суд першої інстанціїї не
звернув увагу, що підписання правочину
уповноваженими особами від імені
банку шляхом використання
факсимільного відтворення підпису
суперечить вимогам ст.207 ЦК України.
Враховуючи те, що Генеральна угода від
11.03.2014 року не підписана уповноваженим
представником банку, не скріплена
печаткою, то така угода не відповідає
вимогам ст. 208, 1047 ЦК України. За
наявності вказаних обставин суд
повинен був задовольнити зустрічний
позов та визнати оскаржуваний правочин

_____________________________________________________________________

Справа № 569/837/14-ц

Головуючий в суді І інстанції - Кучина
Н.Г.

Провадження № 22-ц 787/1959/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

нікчемним. З наведених підстав просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні первинного
позову та задовольнити вимоги
зустрічного позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що зобов'язання за кредитним
договором не було виконане
відповідачем, а також врахував умови
договору щодо його пролонгації, у
зв'язку з чим відмовив у застосуванні
строку позовної давності та визнав, що
Генеральна угода відповідає вимогам
закону, а позов про визнання її
нікчемною безпідставний.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погоджується.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеної Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 11.03.2013 року
ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 9309,25
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 18,00 % на рік, на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: починаючи з 1 по 25
число кожного місяця відповідач надає
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом.

ОСОБА_4 не було виконано умов
договору у встановлений термін,
розрахунок за користування коштами він
не провів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплати проценти.

Позичальник підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява разом з
умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, що стверджується
власноручним підписом ОСОБА_4 Про те,
що підпис у вказаній заяві від
його імені виконано не ним, а іншою
особою, останній жодними належними
та допустимими доказами не довів.

Договором передбачено порядок та
умови погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплату
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.
Відповідно до п. 1.1.3.2.11. умов і правил
банк має право проводити договірне
списання з усіх відкритих в Банку
рахунків клієнта в погашення кредитної
заборгованості клієнта і третіх осіб,
за кредитами, в яких клієнт є
поручителем, а також будь-якої іншої
заборгованості, яка виникла у клієнта
перед банком.

Судом першої інстанціїї достовірно
встановлено, що даний договір
відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України, а
тому у відповідності до ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві грошові кошти
у строк та у порядку, встановленому
договором.

Станом на 02.01.2014 року
заборгованість становить 11521 грн. 14
коп., яка складається з 9309,25 коп.
заборгованість за кредитом, 1187,07 грн. -
заборгованість по процентам, 500 грн.
фіксована частина штрафу, 524,82 грн.
процентна складова штрафу.

З огляду на викладене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанціїї про задоволення
позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Є вірним, на думку колегії суду, і
висновок щодо позовних вимог ОСОБА_4 до
ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання
правочину нікчемним та стягнення
моральної шкоди.

Судом достовірно встановлено,
що відповідно до укладеної
Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 11.03.2013 року
Новосад.Р.І. отримав кредит у розмірі
9309,25 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 18,00 % на рік, на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те,
що всупереч положенням п. 2.3
Генеральної угоди від 11.03.2013 року, йому
не було видано платіжної карти з
встановленою кредитною лінією
спростовуються письмовою згодою
апелянта, а саме його підписом в заяві
№204480091, де він підтвердив свою
згоду на те, що підписана Генеральна
угода разом з запропонованими ПАТ КБ
«Приват Банк» Умовами та правилами,
Тарифами складають між ним та Банком
Кредитний договір.

У Генеральній угоді позичальник
вказав, що він ознайомився і згідний з
Умовами і правилами, своїм підписом
підтвердив факт надання повної
інформації про умови кредитування.
Безпідставні є доводи про те, що банк не
надавав згоди на підписання правочину
від його імені, шляхом факсимільного
відтворення підпису, оскільки вказані
доводи не підтверджені жодними
належними та допустимими
доказами.

Суд першої інстанціїї вірно
зазначив, що у момент укладення
кредитного договору було дотримано
вимоги ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України .

За ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної шкоди
лише у разі порушення її прав. За
відсутності факту порушень прав
ОСОБА_4 вимога про відшкодування
моральної шкоди безпідставна.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.Однак,
будь-яких доказів, які б заслуговували
на увагу і спростовували висновки суду
особа, яка звернулась із апеляційною
скаргою, суду не надала.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити .

Рішення Рівненського міського суду від
11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді підпис
Максимчук З.М.

підпис
Шимків С.С.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.