Номер провадження: 22-ц/785/7113/14
Головуючий у першій інстанції Семенов
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Фабіжевській
Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 24 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна фірма
«Моноліт», Іллічівської міської ради
Одеської області та споживчого
кооперативу «Престижний» про визнання
недійсними договорів оренди та
суборенди земельних ділянок,
скасування записів про реєстрацію
договорів оренди та суборенди
земельних ділянок,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна фірма
«Моноліт», Іллічівської міської ради
Одеської області та споживчого
кооперативу «Престижний», вказуючи, що
договір оренди земельної ділянки,
загальною площею 3,7999 га, кадастровий №
:003:0031, укладений 16 вересня 2009 року
Іллічівською міською радою з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна фірма
«Моноліт» (далі - Товариство), договір
про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки, укладений 31 травня
2011 року сторонами договору від 16
вересня 2009 року, договір суборенди
земельної ділянки площею 1,6867 га
кадастровий № :003:0042, укладений 26
січня 2012 року Товариством зі споживчим
кооперативом «Престижний» (далі -
Кооператив), договір суборенди
земельної ділянки площею 1,3822 га
кадастровий № :003:0043, укладений 26
січня 2012 року Товариством з
Кооперативом, є незаконними та просить
їх визнати недійсними. Крім того,
просить скасувати записи про
реєстрацію вказаних договорів оренди
та суборенди земельних ділянок у
відділі Держкомзему у м. Іллічівську
Одеської області, зобов'язати
Товариство та Кооператив привести
садибну ділянку площею 0,5818 га за
адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований
будинок, якій належить на праві
приватної власності позивачу, у
попередній, придатний для її цільового
використання, стан.

Позивач вказує, що договір
оренди земельної ділянки від 16 вересня
2009 року, укладено на підставі
скасованого в судовому порядку рішення
Іллічівської міської ради Одеської
області від 01 червня 2007 року, а договір
суборенди, як акцесорний договір,
припиняється у разі припинення
відповідного договору оренди. Після
скасування вказаного рішення
відповідачі продовжують будівельні
роботи на земельних ділянках,
перетворюючи їх у стан, що робить їх
непридатними для цільового
використання.

Представник позивача,
адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні
вимоги підтримав та пояснив, що йому
відомо про те, що судове рішення про
скасування рішення Іллічівської
міської ради Одеської області від 01
червня 2007 року, скасовано Вищим
адміністративним судом України, але до
цього часу діє постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду,
якою також скасовано вказане рішення
міськради по справі за позовом іншого
позивача.

Представники відповідачів,
Охотніков В.В. та Марінкевіч М.М., вимоги
не визнали, вказуючи на їх
безпідставність.

Рішенням суду вищезазначений
позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати це
рішення та постановити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 є спадкоємицею за
заповітом ОСОБА_6 від 15 листопада 1999
року в частині житлового будинку з
господарчими спорудами, які
розташовані на земельній ділянці
АДРЕСА_1 (а.с.8).

За довідкою Іллічівського
міського відділу земельних ресурсів
від 09 жовтня 2003 року за ОСОБА_2
рахується земельна ділянка площею 0,557
га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.216).

Доказів щодо передачі у
власність, постійне користування або
оренду ОСОБА_2 земельної ділянки за
вказаною адресою ні до суду першої, ні
до суду апеляційної інстанції не
надано. Також відсутні докази щодо
реєстрації правовстановлюючих
документів, що посвідчують право
власності або користування землею за
позивачкою на території Іллічівської
міської ради Одеської області.

01 червня 2007 року Іллічівською
міською радою прийнято рішення № 240/26-V
«Про передачу в оренду товариству з
обмеженою відповідальністю
«Будівельні фірмі «Моноліт» земельної
ділянки загальною площею 3,7999га,
строком на 20 років для проектування та
розташування житлової забудови.

16 вересня 2009 року на підставі
вказаного рішення міськради між
Іллічівською міською радою та
Товариством укладено договір оренди
земельної ділянки площею 3,7999га,
кадастровий № :003:0031, розташованої
в районі вулиць Старе Бугове та Паркова
у м.Іллічівську Одеської області, а 31
травня 2011 року до нього внесені зміни,
за якими розмір земельної ділянки, що
передавалась у користування
Товариству, зменшився до 3,4342 га. При
цьому, земельну ділянку площею 0,3657 було
виключено із земель, що знаходяться в
оренді у Товариства; за договором
суборенди землі від 26 січня 2012 року
Товариство передало Кооперативу в
суборенду земельну ділянку площею 1,3822
га кадастровий № :003:0043,
розташовану в районі вулиць Старе
Бугове та Паркова у м. Іллічівську
Одеської області (а.с.27-34,36-37,49-53).

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Іллічівської міської ради Одеської
області скасовано рішення
Іллічівської міської ради Одеської
області від 01 червня 2007 року № 240/26-V, яка
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09 квітня 2014 року також
скасована, таким чином, залишивши дію
рішення Іллічівської міської ради від
01 червня 2007 року (а.с. 185-189, 191-192).

Суд першої інстанції прийняв до
уваги, що рішення Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року та ухвала Вищого
адміністративного суду України від 09
квітня 2014 року приймалися саме по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, у зв'язку з чим, суд дійшов
вірного висновку, що сплинули підстави
дійсного звернення позивачки до суду, а
позов не підлягає задоволенню.

Крім цього, колегія суддів
звертає свою увагу на наступні
обставини.

Підставою для скасування
договорів оренди та суборенди
земельної ділянки, що була надана TOB «БФ
«Моноліт», як визначено у апеляційній
скарзі, є рішення Іллічівської міської
ради Одеської області від 01.06.2007р. №
240/26-V «Про передачу в оренду земельної
ділянки товариству з обмеженою
відповідальністю «Будівельній фірмі
«Моноліт».

Ухвалою Вищого адміністративного
суду від 09.04.2014р., справа за позовом
ОСОБА_2 до Іллічівської міської ради
Одеської області, третя особа TOB «БФ
«Моноліт», була повернута на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Іллічівського
міського суду Одеської області по
даній справі від 29.05.2014р., в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.
Рішенням Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2014р.,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було
відхилено, а рішення суду першої
інстанції було залишено в силі.
Зазначене рішення набрало законної
чинності.

Більш того, відповідно до частини
першої статті 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п 'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Норма ст.203 ЦК України, містить
вичерпний перелік загальних вимог,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, де, відповідно до ч.
ч. 1, 5 зазначеної норми, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством
визначено, що договір може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
передбачених законом.

Виходячи з наведеного та
аналізуючи докази по справі, що були
надані сторонами, не вбачається
порушень ст.203, ст.215 ЦК України при
укладанні договорів оренди та
суборенди земельної ділянки між TOB «БФ
«Моноліт» та Іллічівського міською
радою Одеської області від 16.09.2009 року.

Крім цього, рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 16.10.2014 року, в задоволенні
позову ОСОБА_2 до TOB «БФ «Моноліт» про
усунення перешкод у землекористуванні
було відмовлено у повному обсязі.

Цим рішенням був встановлений
факт відсутності документів, що
підтверджують право користування
земельною ділянкою за ОСОБА_2

Відповідно до змісту довідки
відділу Держземагенства у м.
Іллічівську Одеської області № 08.05.2014
№ 30-30-6/1144, згідно наявних у відділі Книг
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою та других
примірників державних актів станом на
21.12.2012р. відсутня інформація щодо
реєстрації правовстановлюючих
документів, що посвідчують право
власності або користування землею за
ОСОБА_2 на території Іллічівської
міської ради Одеської області.

Позивачка та її представник
зазначали, що відповідно свідоцтва про
право на спадщину від 15.11.1990 року, вона є
спадкоємицею і отримала у спадок не
тільки будинок, що вказаний у
свідоцтві, а також успадкувала право
землекористування земельною ділянкою
площею 0,557 га., оскільки, можливість
реалізації такого права не
заперечувалось нормами діючого на той
час Земельного кодексу PCP 1970р.

При цьому, право на
землекористування зазначеною
земельною ділянкою, виникло у
спадкодавця (мати позивачки), згідно
рішення виконавчого комітету
Іллічівської міської ради народних
депутатів № 849 від 24.11.1988р. та даних, що
містяться у погосподарський книзі
Олександрівської сільської ради.

Земельним кодексом Української PCP
1970р. передбачалося, що земля в
Українській PCP надається в
користування, зокрема - громадянам
СРСР. Ст.16 зазначеного Кодексу
встановлювала, що надання земельних
ділянок у користування здійснюється в
порядку відведення. Відведення
земельних ділянок провадиться на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
або рішення виконавчих комітетів
обласної, районної, міської, селищної і
сільської Рад народних депутатів в
порядку, встановлюваному
законодавством Союзу PCP і Української
PCP.

Разом із тим, з наданих позивачкою
доказів не вбачається чи була мати
позивачки станом на 1988 рік
колгоспницею, при цьому з матеріалів
справи стало відомо та не
заперечувалось самою позивачкою, що
сама вона у 1990 році не була працівницею
колгоспу.

Натомість, ст. 66 ЗК Української PCP
в редакції 1970р. було визначено, що при
вибутті або виключенні з колгоспу всіх
членів колгоспного двору присадибна
земельна ділянка відповідно
зменшується.

Статтею 15 ЗК УPCP 1970р., окрім
безстрокового землекористування,
право на яке виникало у колгоспів, було
передбачено тимчасове,
короткострокове землекористування,
яке, за загальним правилом, не повинно
перевищувати 10 років.

У вищезгаданому рішенні
Іллічівської міської ради народних
депутатів № 849 від 24.11.1988р., за
спадкодавцем закріплено земельну
ділянку 600 кв.м,.

Отже, набувши права власності на
будинок колгоспного двору та не будучи
колгоспницею спадкодавець позивачки
мала право на отримання у строкове
користування прибудинкову земельну
ділянку у розмірах визначених ст. 78 ЗК
УРСР 1970 року, на поливних землях не
більше 0,08 га.

Також, аналізуючи наведені
нормативні акти, зазначаємо, що ні
нормами Земельного кодексу в редакції
1970 року, ні чинним ЗК України, свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
нерухоме майно (будинковолодіння) не
було та не визначено документом, який
посвідчує право особи на користування
земельною ділянкою державної
власності, без прийняття відповідного
рішення органом виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про надання
земельної ділянки у постійне
користування та оформлення державного
акту.

А отже, Іллічівським міським
судом Одеської області по справі
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
землекористуванні, судом було
встановлено, що прав постійного
користування землею громадяни за
приписами ЗК У PCP 1970 року не мали,
позивачка 01.04.1990 року мала право на
прибудинкову земельну ділянку
максимального розміру 0,08 га.

На цей час апелянт своє право на
оформлення прибудинкової території не
реалізувала.

Відповідно до статті 116 ЗК України
(станом на 01 червня 2007 року), громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Після змін, внесених у ЗК України
в червні 2007р., ч. 3 ст. 125 ЗК України,
встановлювала вимогу, що приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Таким чином, згідно вищенаведеної
норми, апелянт, що успадкувала право на
нерухоме майно (будинковолодіння), не
могла приступати до користування
земельною ділянкою без одержання
документа, що посвідчує право на цю
земельну ділянку, та його державної
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Висновок будівельно - технічної
експертизи №15730/23 від 30.03.2012р. був
проведений по іншій справі.

Суд першої інстанції, виконавши
всі вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з діючими нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов до вірного висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на
які посилалася як на підставу своєї
позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 24
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький