АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Винту Ю.М., Заводян К.І.,

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою і відшкодування моральної
шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Хотинська міська рада, про визнання
протиправними та скасування рішень
Хотинської міської ради, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 29 серпня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою і
відшкодування моральної шкоди.
Посилалися на те, що відповідач ОСОБА_1
самовільно без будь-якого погодження з
ними, як співвласниками господарських
будівель і користувачами земельної
ділянки, демонтував господарські
будівлі та встановив на їх земельній
ділянці огорожу. Такі дії відповідача
порушують їх права власності та
створюють перешкоди в користуванні
під'їздом до будинку. Крім того,
відповідач безпідставно успадкував
після смерті своєї матері господарські
приміщення, які не належали покійній
ОСОБА_5 на праві власності, приховавши
це при визначені обсягу спадкового
майна. Вважають, що такими діями
відповідача їм було завдано моральну
шкоду, а тому просили визнати свідоцтво
на спадщину за заповітом від 19.12.2011
року, виданого на ім'я ОСОБА_1, частково
недійсним, усунути їм перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
загального користування площею 395 м.кв.,
яка розташована по АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_1 демонтування
огорожі, прибирання ґрунту, стягнути з
відповідача на їх користь завдану
моральну шкоду в сумі 3000 грн.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Хотинська міська
рада, про визнання протиправними та
скасування рішень Хотинської міської
ради. Посилається на те, що при купівлі
житлового будинку його мати ОСОБА_5
сплатила кошти не лише за будинок, а і
за господарські споруди, а тому вважає,
що вона залишилася власницею
господарських споруд, які були їй
продані 27.02.1991 року. Вважає, що
Хотинська міська рада не оформляла
право власності за собою на спірні
господарські споруди і земельну
ділянку, на якій вони розташовані, а
тому не мала права їх передавати у
чиєсь користування та безпідставно
відмовила ОСОБА_5 у безоплатній їх
передачі. Крім того, зазначає, що судова
колегія в цивільних справах
Чернівецького обласного суду 20.03.1996
року не могла розглядати касаційну
скаргу його матері, оскільки не мала
повноважень на розгляд касаційної
карги.

Просив визнати протиправним проект
розподілу території та встановлення
границь землекористувань між гр.ОСОБА_6
та ОСОБА_7, визнати протиправним та
скасувати п.3 рішення виконавчого
комітету №156/8 від 10.07.1996 р. «Про
розподіл земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1, визнати
протиправним та скасувати рішення
Хотинської міської ради №180/9 від 11.07.2007
року.

Рішенням Хотинського районного суду
Чернівецької області від 29 серпня 2014
року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
шкоди - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 395 м.кв., що розташована по
АДРЕСА_1, яка призначена для загального
користування, шляхом зобов'язання
ОСОБА_1 демонтажу огорожі, прибирання
грунту і забезпечення позивачам
ОСОБА_3, ОСОБА_4, як співвласникам,
можливістю користуватись земельною
ділянкою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в рівних частинах 500,00 (п'ятсот)
гривень відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа,
що не висуває самостійних вимог -
Хотинська міська рада про визнання
причину пропуску позовної давності
поважної та визнання протиправним та
скасування рішення Хотинської міської
ради народних депутатів №156/8 від 10.07.1996
року та рішення Хотинської міської
ради №180/9 від 11.07.2007 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вищезазначене рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
задовольнити його зустрічну позовну
заяву. Посилається на те, що судом
першої інстанції були порушені норми
матеріального і процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що на час
набуття ОСОБА_5 права власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1 27.02.1991 року
діяв ЗК України в редакції 1990 року, а
тому до ОСОБА_5 разом з будинком у
приватну власність перейшло і право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення у
розмірі не більшому 1000 кв.м. Рішення
Хотинського районного суду від 24.01.1996
року фактично виконано не було і
покійна ОСОБА_5 продовжувала
користуватися господарськими
будівлями. Крім того, при купівлі
будинку ОСОБА_5 сплатила кошти
Хотинській міській раді за дані
господарські споруди, а він їх
успадкував після смерті матері. Разом з
тим, власником земельної ділянки
площею 395 кв.м. є Хотинська міська рада,
а тому лише вона може вимагати усунення
перешкод у користуванні та бути
відповідачем у справі за його
зустрічним позовом та позивачем за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 Також,
позивачами не було доведено факт
заподіяння ним моральної шкоди, а тому
такі вимоги задоволенню не підлягали.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, осіб які беруть
участь у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах заявлених в
суді першої інстанції вимог, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживають в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3
на підставі договору купівлі - продажу
від 14.06.2006 року, раніше квартира
належала громадянину ОСОБА_8 (a.c.12).

Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 11.03.2010
року (l/3частки) та договору
купівлі-продажу від 08.02.2011 року (2/3
частки), раніше квартира належала
громадянину ОСОБА_7 (а.с.15).

Поряд в будинку АДРЕСА_1 області
проживає відповідач ОСОБА_1 Відповідач
самовільно без погодження із
позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтував
господарські приміщення: сарай, підвал
та вбиральню та встановив бетонні
стовпи з метою облаштування огорожі
навколо свого помешкання.

Згідно рішення Хотинської міської ради
№ 156/8 від 10.07.1996 року «Про розподіл
земельної ділянки, що розташована біля
будинковолодіння АДРЕСА_1 затверджено
межі землекористування співвласниками
будинковолодіння АДРЕСА_1. Пунктом 2
вищевказаного рішення надано
безоплатно у приватну власність ОСОБА_6
для обслуговування гаража земельну
ділянку площею 53 м.кв. Пунктом 3
вищевказаного рішення затверджено
земельну ділянку площею 395 м.кв. в
загальному користуванні співвласників
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Згідно план - схеми проекту розподілу
земельної ділянки, що знаходиться біля
будинковолодіння АДРЕСА_1 на території
загального користування були
розташовані підвал, сарай, вбиральня,
колодязь та під'їзна дорога (а.с.17).

Згідно рішення Хотинської міської ради
№ 180/9 від 11.07.2007 року мати відповідача -
ОСОБА_5 зверталась із заявою до
Хотинської міської ради про безоплатну
передачу їй господарських споруд
(сараю та підвалу), які перебували у
спільному користуванні співвласників,
однак їй було відмовлено та зобов'язано
не чинити перешкоди іншим
співвласникам у користуванні
господарськими спорудами, які
перебувають у спільному користуванні. (
а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі заповіту
отримав свідоцтво про право на
спадщину від 19.12.2011 року, в якому
зазначено, що на земельній ділянці
розташовані спірні господарські
споруди: сарай, підвал та вбиральня.

Крім того, рішенням Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 24.01.1996 року, яке залишено без змін
ухвалою Чернівецького обласного суду
від 20.03.1996 року, договір купівлі-продажу
господарських споруд міською радою
народних депутатів та ОСОБА_5 по
АДРЕСА_1 визнано недійним. Повернуто
сторонам в попереднє становище і
зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати
співкористуватися спорудами (а.с.105, 106).

Рішенням №180/9 Хотинської міської ради
від 11.07.2007 року відмовлено у
безоплатній передачі господарських
споруд сараю та підвалу ОСОБА_5,
зобов'язано її не створювати перешкоди
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у користуванні сараєм
та підвалом, які є у спільному
користуванні (а.с.18) .

Тому, задовольняючи частково позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відмовляючи у
задоволені позову ОСОБА_1 суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
при оформленні спадщини після смерті
ОСОБА_5, її син ОСОБА_1 не надав
нотаріусу рішення суду від 24.01.1996 року
та рішення № 180/9 Хотинської міської
ради від 11.07.2007 року, що потягнуло за
собою посвідчення свідоцтвом про право
на спадщину, право на спірне майно
(сарай, підвал та вбиральня), яке не
являлося спадковим майном.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого
самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною п'ятою статті 3
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" право власності
та інші речові права на нерухоме
майно, набуті згідно з чинними
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Таким чином, користування земельною
ділянкою ОСОБА_3, ОСОБА_4, на якій були
розташовані спірні господарські
споруди загального користування,
визнається державою та не підлягає
додатковому встановленню.

Крім того, як вбачається з копії
свідоцтва про право на спадщину (а.с.126),
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
після спливу трьох років після
прийняття останнього рішенням
Хотинською міською радою щодо спірної
земельної ділянки та спірних
господарських споруд.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Тому до складу спадщини, право на
оскарження рішень Хотинської міської
ради від 10.07.1996 року, від 11.07.2007 року до
ОСОБА_1 не входить через сплив строку на
їх оскарження на час відкриття
спадщини, склад якої залежав від
вказаних рішень.

Разом з тим, задовольняючі позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд першої інстанції виходив з
того, що дії ОСОБА_1 призвели до
маральних страждань позивачів, з чим не
може погодитися колегія суддів.

За правилом ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна .

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди визначає суд залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових витрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, при з'ясуванні фактів, з якими
закон пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст. 23 ЦК
України, яка визначає підстави
покладення обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди та обставини, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Скориставшись правом на захист свого
порушеного права в порядку ст.55
Конституції України та ст.3 ЦПК України
позивачі не набули права на
відшкодування моральної шкоди лише з
підстав наявності спору між сторонами
та судовим розглядом справи.

Позивачі не надали суду належних
доказів щодо спричинення їм моральної
шкоди відповідачем, не зазначили, в
чому саме полягає моральна шкода, не
вказали характер та обсяг фізичних і
душевних страждань, яких вони зазнали,
а тому, враховуючи наведене та
конкретні обставини справи, колегія
суддів вважає за необхідне рішення в
частині відшкодування моральної шкоди
скасувати та в цій частині позовних
вимог відмовити у задоволені позову на
підставі ст. 309 ЦПК України.

Крім того, в мотивувальній частині
рішення міститься обґрунтування
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
19.12.2011 року, виданого на ім'я ОСОБА_1,
частково недійсним, проте в
резолютивній частині рішення про
задоволенні позову в цій частині не
міститься, також не міститься висновку
і про відмову у задоволені позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині незадоволених
вимог. Проте, порядок усунення вказаних
недоліків оскаржуваного рішення суду
можливий в порядку ст.220 ЦПК України.

Не було й підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 в
частині скасування рішень Хотинської
міської ради без залучення органу, який
видав оскаржуване рішення в якості
відповідача (співвідповідача).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, рішення
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 29 серпня 2014
року підлягає скасуванню в частині
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди з відмовою у
задоволені позову в цій частині.

На підставі вищевикладеного, керуюсь
ст. 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 29 серпня 2014
року в частині задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди скасувати та ухвалити нове
рішення в цій частині про відмову у
задоволені позову про стягнення
моральної шкоди.

Рішення в частині зобов'язання ОСОБА_1
усунути перешкоди в користуванні
спірною земельною ділянкою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 як співвласникам змінити,
замінивши слово «співвласники» на
слово «співкористувачі».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: