У Х В А Л А

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 листопада
2011 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 14 жовтня 1999 року він перебував
із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від
якого мають двох дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Посилаючись на те, що сімейне життя у
них не склалося, позивач просив
розірвати шлюб з відповідачкою.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 18 серпня 2011
року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 23 листопада
2011 року рішення районного суду
скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що сторони з
2010 року разом не проживають, спроби
примирення виявились
безрезультатними, отже шлюб розпався.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
сторони продовжують проживати разом за
кордоном, вести спільний сімейний
бізнес та виховувати спільних дітей,
дружина має намір зберегти сім'ю.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 14 жовтня 1999
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що сімейне життя з ОСОБА_4 не
склалося і між ними постійно виникають
сварки.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України
судові повістки про виклик у суд
надсилаються особам, які беруть участь
у справі, свідкам, експертам,
спеціалістам, перекладачам, а судові
повістки-повідомлення - особам, які
беруть участь у справі з приводу
вчинення процесуальних дій, у яких
участь цих осіб не є обов'язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України
судова повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а у разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

Апеляційний суд не звернув уваги не те,
що з вересня 2011 року позивач, ОСОБА_3,
проживає за межами України, зокрема в
Італії, не вирішив питання про належний
виклик позивача у судове засідання та у
першому ж судовому засіданні за його
відсутності, не відкладаючи розгляд
справи, ухвалив рішення, яким відмовив
у задоволенні його позову.

Розглянувши справу за відсутності
позивача, апеляційний суд порушив
також вимоги ст. ст. 10, 11 ЦПК України, ст.
129 Конституції України про доведення і
не врахував наступне.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про те, що відповідачка позов
не визнає та має намір зберегти сім'ю,
оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316
ЦПК України не взяв до уваги та не дав
належної правової оцінки її заяві, в
якій вона визнала позовні вимоги
ОСОБА_3 та просила розірвати їхній шлюб
з огляду на те, що вона найближчим часом
планує створити нову сім'ю (а.с. 13). Суд
не врахував, що зазначена заява
відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України є
підставою для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції також не
врахував і не дав оцінки посиланням
позивача на те, що він планує створити
нову сім'ю та не спростував висновків
суду першої інстанції про те, що
сторони не проживають однією сім'єю з
2010 року.

Висновок апеляційного суду про те, що
сторони проживають за кордоном однією
сім'єю та ведуть спільний сімейний
бюджет є передчасним, оскільки
відповідачка не надала доказів на
підтвердження цього, хоча відповідно
до ст. 10, 60 ЦПК України це є її
обов'язком. Тобто зазначений висновок
ґрунтується на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 листопада
2011 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська