АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6525/14
Головуючий 1 інст. - Шрамко
Справа №642/6297/14-ц
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 11 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_2А в особі свого
представника - ОСОБА_3 звернувся до суду
з вказаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
грошові кошти в сумі 6485,66 доларів США,
що на день складання позовної заяви за
курсом НБУ становила 75521,46 грн., у тому
числі суми боргу за борговою розпискою
- 5000 доларів США, процентів за
користування чужими грошовими коштами
відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на
рівні облікової ставки НБУ за період з
10 серпня 2010 року по 23 липня 2014 року
включно у розмірі 892,06 доларів США;
компенсації інфляції відповідно до
встановлених індексів інфляції за
період з березня по червень 2014 року - 534,
01 доларів США; відповідно до ст.. 625 ЦК
України 3% річних за час прострочення
виконання зобов»язання за період з
01.03.2014 року по 23.072014 року включно 59,59
доларів США.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 01 березня 2012 року позивач
уклав з відповідачем договір позики,
відповідно до якого передав останньому
грошові кошти у розмірі 5000 доларів США
зі строком повернення до 01 березня 2014
року, на підтвердження чого відповідач
надав власноручно написану розписку
про отримання вказаної суми, однак, до
цього часу суму позики не повернув.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 68 609
грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 686
грн. 09 коп.. а всього - 69 295 грн. 45 коп.

З таким рішенням суду не погодились
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
та подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, - ОСОБА_3 просить змінити
вказане рішення суду першої інстанції,
вказавши про стягнення суми саме в
доларах США, виклавши його в наступній
редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 5 892,06 доларів США, які мають бути
конвертовані у національну валюту
України за курсом НБУ на день
здійснення платежу»; у частині
стягнення 3% за прострочення виконання
боргового зобов»язання ухвалити нове
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь позивача 693,89 грн.;
перерозподілити судові витрати, у тому
числі, з урахуванням витрат, понесених
на апеляційне оскарження; в іншій
частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі
ставить питання про скасування
вказаного рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового, яким
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід змінити з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із того,
що між ним і ОСОБА_4 була укладена
розписка, відповідно до якої ОСОБА_2
передав, а ОСОБА_4 прийняв гроші у сумі 5
000 доларів США та зобов»язався їх
повернути до 01. 03. 2014 року. ( а.с. 5)

Оскільки відповідач не виконав
зобов'язання і своєчасно не сплатив
передбачену договором суму, суд
стягнув з нього на користь позикодавця
суму боргу.

Судова колегія погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
вони відповідають наданим доказам і
вимогам ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК
України

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа, на
власний розсуд обирає спосіб захисту.
Обравши спосіб захисту, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу позову.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема, за ст. 559 ЦК,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 25. 04. 2012 року в справі № 6 - 24 цс 12 про
стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7
ЦПК України є обов'язковою для судів
України, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність до
його рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів . Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

ОСОБА_2 на підтвердження своїх вимог
про стягнення заборгованості за
договором позики надав розписку, на
підставі якої передав гроші
відповідачу.

Між тим, відповідачем не доведено
певними засобами доказування, що він
повернув гроші позивачу за умовами
договору позики, оскільки ним не
надано борговий документ або розписку
на підтвердження виконання ним свого
обов'язку, як того вимагає ст. 545 ЦК
України.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню.

Доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про
те, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив у позові про
стягнення трьох відсотків річних від
простроченої суми, відповідно до
положень ст.. 625 ЦК України є підставою
для скасування рішення суду у цій
частині і задоволення позову за таких
підстав.

Згідно роз'яснень Верховного Суду
України щодо застосування ст.. 625 ЦК
України, слід мати до увазі, що
проценти, визначені ст.. 536, 1048, 1056 - 1, 1061
ЦК України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка за
відсутності іншої домовленості сторін,
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі після настання терміну їх
повернення. Поряд з цим за порушення
виконання грошового зобов'язання на
боржника покладається
відповідальність відповідно до ст.. 625
ЦК України, яка полягає у приєднанні до
невиконаного обов'язку, нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Беручи до уваги різну
правову природу процентів,
передбачених ст.. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК
України, і процентів, що стягуються у
відповідності до ст.. 625 ЦК України , а
також відсутність в чинному
законодавстві обмежень, одночасне
стягнення процентів, передбачених ст..
536ЦК України та іншими статтями, та
відшкодування інфляційних збитків за
весь час прострочення, а також сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми,передбачених ст.. 625
ЦК України, є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 29 травня 2013 року в справі № 6 - 39 цс 13
, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є
обов'язковою для судів України, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до його
рішення.

Крім того, згідно вказаних роз'яснень і
беручи до уваги практику Європейського
суду з прав людини, суди, у разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті
повинен зазначити в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню у цій іноземній
валюті з вказівкою на конвертацію цієї
суми в національній валюті на день
здійснення платежу.

З урахуванням наведеного, судова
колегія вважає за необхідне змінити
рішення суду першої інстанції та
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2 борг у розмірі 5000 доларів США,
проценти за час користування коштами у
розмірі 892, 06 доларів США, а всього 5892, 06
доларів США, з конвертацією цієї суми в
національній валюті на день здійснення
платежу та три відсотки за
прострочення виконання боргового
зобов'язання у розмірі 693 грн. 89 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Позов задоволено на 76 996 грн. 07 коп., що
еквівалентно 5892, 06 доларам США на час
розгляду справи та з урахуванням трьох
відсотків річних за прострочення
виконання зобов'язання, що складає 693
грн. 89 коп. На час розгляду справи за
курсом НБУ 100 доларів США становить 1295,
0582 грн. ( 64750 грн. + 11. 552 грн. 17 коп.+ 693, 89
грн. = 76996 грн. 07 коп. )

Отже, судовий збір складає 1105 грн.( 770
грн. позов + 335 грн. апеляційна скарга.=1105
грн.) з урахуванням п. 1, 8 ч. 1 Закону
України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складається з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Статтею 1 ЗаконуУкраїни «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» затверджено
граничні розміри компенсації витрат,
що пов'язані з розглядом цивільних та
адміністративних справ, відповідно до
якого розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Судова колегія при вирішенні питання
про стягнення витрат на правову
допомогу, враховує розмір мінімальної
заробітної плати, встановлений Законом
України «Про державний бюджет на 2014
рік», тобто на час вчинення окремих
процесуальних дій, при цьому, враховано
участь представника під час розгляду
справи в суді першої та апеляційної
інстанції. А саме: з 9 - 9год. 10 хв. 31 липня
2014 року; з 9 год. 15 хв. - 10 год. 05 хв. 11
серпня 2014 року; з 10 год. 14 хв. до 10 год. 18
хв. 18 вересня 2014 року та з 10 год. 30 хв. - 10
год. 56 хв. 23 жовтня 204 року., що складає 763
грн. 28 коп. ( а.с. 20, 26, 61, 78)

Крім цього, судова колегія враховує
ступінь складності справи та характер
правової допомоги, витрати за
складання позову на суму 874 грн. 40 коп.(
за 2 год.), заяви про забезпечення
позову, про виправлення описки та
складання апеляційної скарги у розмірі
1461 грн. 60 коп.( за 3 год. ), а всього на суму
2436 грн. 00 коп.

Загальний розмір оплати за правову
допомогу складає 3243 грн. 20 коп. ( 2436 грн.
00 коп. + 763 грн. 28 коп. = 3243 грн. 20 коп.)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 серпня 2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
борг у розмірі 5000 доларів США, проценти
за час користування коштами у розмірі
892, 06 доларів США, а всього 5892, 06 доларів
США, з конвертацією цієї суми в
національній валюті на день здійснення
платежу та три відсотки за
прострочення виконання боргового
зобов'язання у розмірі 693 грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1105 грн.,
судові витрати за правову допомогу у
розмірі 3243 грн. 20 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: