Провадження № 6/127/1999/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці подання
державного виконавця відділу ДВС ВРУЮ
ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов'язань, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 року до Вінницького міського
суду Вінницької області звернулась
державний виконавець відділу ДВС ВРУЮ
ОСОБА_1 із поданням про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України до виконання ним своїх
зобов'язань.

Подання мотивоване тим, що на виконанні
у відділі державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції знаходиться зведене виконавче
провадження з виконання № 45232553
постанов ВДАІ Вінницького району: № АА2
784994, виданої 31.07.2014 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь держави штрафу в
розмірі 340,00 грн.; № АА2 788865, виданої
25.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави штрафу в розмірі 850,00
грн.; №АБ2 043315, виданої 18.12.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
штрафу в розмірі 510,00 грн. та №АА2 784903,
виданої 08.10.2013 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь держави штрафу в
розмірі 1020,00 грн. Державним виконавцем
відкриті виконавчі провадження та
копії направлені боржнику 09.10.2014 року,
10.10.2014 року. Загальна сума
заборгованості по зведеному
виконавчому провадженню № 45232553
становить 2720 грн. В ході здійснення
виконавчого провадження встановлено,
що боржник відмовляється від сплати
даного боргу.

Вище викладене й стало підставою для
звернення державного виконавця до суду
із поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

В судове засідання державний
виконавець відділу ДВС ВРУЮ ОСОБА_1 не
з’явилась, хоча про час та місце
розгляду подання повідомлялась
завчасно та належним чином. Про причини
неявки суду не повідомлено. Однак, в
поданні державний виконавець
зазначила про розгляд справи у її
відсутність.

Розглянувши подання, суд приходить до
висновку, що в його задоволенні слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції перебувають виконавчі
провадження з примусового виконання
постанови ВДАІ УМВС: №АА2 784994 від 31.07.2013
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
держави штрафу в розмірі 340,00 грн.; № АА2
788865, виданої 25.11.2013 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь держави штрафу в
розмірі 850,00 грн.; №АБ2 043315, виданої
18.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави штрафу в розмірі 510,00
грн. та №АА2 784903, виданої 08.10.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
якщо в органі державної виконавчої
служби відкрито кілька виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника, вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Однак, суду не надано жодних доказів,
які б давали підстави вважати, що на
виконанні в відділі державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції
перебуває зведене виконавче
провадження з виконання
вищезазначених постанов.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод зазначено, що
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в’їзду
в Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадку, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань; громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, передбачених
пунктами 1-9 частини першої цієї статті,
і до таких обставин віднесено, зокрема,
наявність в особи невиконаних
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України
передбачено право державного
виконавця на звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника — фізичної особи або
керівника боржника — юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб),
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Стаття 32 Закону України «Про виконавче
провадження» закріплює заходи
примусового виконання рішень.

Відповідно до підпункта «г» п. 11.1.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, подання державного
виконавця, зокрема, має містити
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання зобов’язань.

Отже, з погляду значення
словосполучення «ухилення від
виконання зобов’язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну
громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», позначає з об’єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов’язків. У зв’язку з цим і
здійснюється примусове виконання.
Особа, яка має невиконані
зобов’язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст .10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб’єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
«доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов’язання».

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявності факту
невиконання зобов’язань, а за ухилення
від їх виконання.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у
виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів подання,
державним виконавцем відкрито
виконавчі провадження, однак доказів
про вжиття будь-яких заходів,
спрямованих на виконання судових
рішеннь, суду не надано.

Суду не надано жодних доказів, які б
давали підстави вважати, що боржник
отримав постанови про відкриття
виконавчих провадженнь, що йому відомо
які суми і яким чином він має
сплачувати стягувачу.

Тому, судом прийнято до уваги, що
поняття «ухилення від виконання
зобов’язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов’язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов’язок у нього є всі реальні
можливості (наявність майна, грошових
коштів тощо) і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього
об’єктивні обставини (непереборні
сили, події, тощо).

З подання, поданого державним
виконавцем відділі державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції ОСОБА_1
вбачається відсутність належних
доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання
зобов’язань, покладених на нього. Суду
не надано доказів того, що боржник може
виїхати за межі України, не виконавши
вказані зобов’язання.

Враховуючи вищевказані обставини і
зважаючи на положення вказаних норм,
суд приходить до переконання про
відсутність достатніх підстав для
задоволення даного подання.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, ст. 2 протоколу №
4 Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, Законом України
«Про виконавче провадження», ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

Відмовити державному виконавцю
відділу ДВС ВРУЮ ОСОБА_1 в задоволенні
подання про тимчасове обмеження
боржника – ОСОБА_2 у праві виїзду за
межі України до виконання ним своїх
зобов'язань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: