У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Житлового-комунального підприємства №
2 про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Волинської області від 05 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до
Житлового-комунального підприємства №
2 про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, обґрунтовуючи вимоги тим,
що з 1993 року він працював в
Житлово-комунальному підприємстві
№ 2 на посаді електрика.

19 грудня 2011 року його було звільнено з
роботи за появу на роботі в стані
алкогольного сп'яніння. Рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 квітня 2012 року
його було поновлено на роботі та на
його користь з Житлово-комунального
підприємства № 2 було стягнуто
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 червня
2012 року було змінено формулювання
причини звільнення на ч. 3 ст. 38 КЗпП, а
також стягнуто на користь ОСОБА_4
вихідну допомогу та компенсацію за
дев'ять днів невикористаної відпустки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області 23
жовтня 2012 року з житлово-комунального
підприємства № 2 стягнуто на користь
ОСОБА_4 9715 грн. 68 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, а також 300 грн.
моральної шкоди.

З відповіді Державної інспекції з
питань праці від 16.01.2013 року за № 55/02-2-02
та довідки від 14.12.2012 року № 01-08-605 за
підписом директора ЖКП № 2 Рижука В.В.,
позивачу стало відомо про розмір його
середньоденного заробітку, який
складає 124,56 грн. при заробітній платі
за листопад-грудень 2011 року.
Зазначаючи, що компенсація середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 23.10.2012 року за 117 робочих
днів розраховувалась згідно довідки
від 22.10.2012 року № 01-07/504, в якій зазначено
суму середньоденного заробітку 83 грн. 04
коп., позивач просив стягнути з
Житлово-комунального підприємства № 2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за весь
період по день фактичного розрахунку в
розмірі - 19182,92 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня
2014 року, позов ОСОБА_4 було задоволено.
Стягнуто з Житлово-комунального
підприємства № 2 на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
19182 грн. 92 коп. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 05 серпня 2014 року,
рішення суду першої інстанції було
змінено в частині розміру стягнення
середнього заробітку. Стягнуто з
Житлово-комунального підприємства № 2
на користь ОСОБА_4 3 736 грн. 80 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині стягнення з
Житлово-комунапьного підприємства № 2
на користь ОСОБА_4 3 736 грн. 80 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та залишити
в цій частині в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження судів і при їх дослідженні
та встановленні судом дотримані норми
процесуального та матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи
рішення суду першої інстанції, вірно
виходив із того, що середньоденний
заробіток ОСОБА_4 становив 83,04 грн., а
також середній заробіток за період з 07
травня по 23 жовтня 2012 року не підлягає
стягненню з Житлового-комунального
підприємства № 2, оскільки за цей
період було проведено стягнення
середнього заробітку за рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області 23 жовтня 2012 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 05 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов С.П. Штелик