Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Коротуна В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

представника ПАТ КБ «ПриватБанк»
Пушкарьової К.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 24 травня 2006 року
між сторонами було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
відповідач отримала кредит у розмірі 5
605 грн 60 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 25,8% на рік.

У зв'язку з неналежним виконанням вимог
укладеного договору станом на 30 липня
2013 року виникла заборгованість у
розмірі 67 933 грн 52 коп., яку позивач
просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 11 лютого 2014 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 32 271 грн 13
коп. та судовий збір - 319 грн 29 коп.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 25 квітня
2014 року рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона
від 11 лютого 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованості за
кредитним договором у розмірі 32 271
грн 13 коп. та судового збору - 319 грн 29
коп. скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Установлено, що 24 травня 2006 року між
банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № DNH4KP70620417.

На підставі укладеного договору ОСОБА_4
отримала кредит у розмірі 5 605 грн 60 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитними коштами в розмірі 25,8 % на
рік.

У зв'язку з порушенням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка станом
на 30 липня 2013 року становить 67 933 грн 52
коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 5 605 грн 60
коп.;

- прострочені відсотки ‒? 22 953 грн 41 коп.;

- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором у
розмірі 35 663 грн 39 коп.;

- штраф (фіксована частина) ‒? 500 грн;

- штраф (процентна складова) ‒? 3211 грн. 12
коп.

Згідно з умовами укладеного договору
погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період сплати, за який
приймається період «21» по «28» число
кожного місяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 224 грн 15 коп.

Строк дії договору становить 36 місяців,
тобто до 22 травня 2009 року.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, що
є частиною кредитного договору, які
діяли на час укладання кредитного
договору, терміни позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним Договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Установлено, що з позовними вимогами
банк звернувся до суду 15 серпня
2013 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання
‒? це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог ‒?
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення ‒? невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору ‒? кінцевий строк повернення
кредиту ‒? до 22 травня 2009 року, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів ‒?
щомісяця з «21» по «28» число кожного
місяця для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно з умовами.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій-четвертій статті 612 ЦК України,
частині першій, другій статті 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору ‒? до
закінчення строку дії договору, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню у строк з «21» по «28»
квітня 2009 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність ‒? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252‒?255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Установлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Вказана правова позивація висловлена в
постановах Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18
червня 2014 року № 6-61цс14.

Разом із тим, слід зазначити, що до
позовних вимог щодо стягнення пені за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів слід застосовувати спеціальну
позовну давність строком в один рік.

Нарахування пені після закінчення
строку дії договору не передбачено.

Невиконання відповідачем грошового
зобов'язання перед банком дає підстави
для застосування до боржника, що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, ухвалюючи рішення, апеляційний
суд у порушення вимог статей
213, 214, 303, 315 ЦПК України не звернув уваги
на те, що у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежа.

За таких обставин апеляційний суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинно бути
зазначено встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 25 квітня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак