Провадження № 4-с/461/105/14
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2014 Галицький районний суд м.Львова в
складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за скаргою
ОСОБА_1 на рішення державного виконавця
Галицького відділу ДВС ЛМУЮ від 12.09.2014
року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, в
якій просить визнати неправомірною та
скасувати постанову державного
виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ
від 12.09.2014 року про арешт на все майно
боржника та заборону на його
відчуження; зобов’язати державного
виконавця усунути порушення шляхом
винесення постанови про зняття арешту
на все майно боржника та заборони на
його відчуження та скерування такої
постанови органам, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборон.

В обґрунтування поданої скарги
покликається на те, що на виконанні
Галицького відділу ДВС ЛМУЮ
знаходиться виконавче провадження №
43763038, відкрите 20.06.2014 року на підставі
виконавчого листа від 08.05.2014 р. про
звернення стягнення на заставлене
згідно із іпотечним договором майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1. 12.09.2014 року в
межах цього виконавчого провадження
державним виконавцем Меленчуком
Володимиром Ігоровичем винесено
постанову про арешт на все майно
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. З постановою
державного виконавця не погоджується,
оскільки відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".
Згідно із Іпотечним договором від 03
жовтня 2007 року ОСОБА_1 є майновим
поручителем. Відповідно ст. 11 Закону
України "Про іпотеку" майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. Не заперечуючи проти
арешту предмета іпотеки – квартири
АДРЕСА_2 – наголошує на тому, що арешт
виконавцем усього його майна є
незаконним, оскільки ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження
передбачено», що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Водночас,
оскаржуваним рішенням порушено його
конституційне право на власність –
вільно володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Скаржник та представник скаржника
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися,
подали заяву про розгляд скарги без їх
участі, просять скаргу задоволити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк», що є
стягувачем у ВП № 43763038, в судове
засідання не з’явився, подав заяву про
розгляд скарги без його участі, не
заперечує проти скасування
оскаржуваної постанови та зняття
арешту зі всього майна ОСОБА_1

Державний виконавець Галицького ВДВС
ЛМУЮ в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце слухання справи, тому
справу розглянуто у його відсутності,
на підставі наявних документів про
права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що скаргу слід задоволити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

20.06.2014 року державним виконавцем
Меленчук Володимиром Ігоровичем
Галицького ВДВС ЛМУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 43763038 з виконання
виконавчого листа № 1304/2665/12, виданого
Галицьким районним судом м. Львова
08.05.2014 року, про звернення стягнення на
заставлене згідно іпотечного договору
№ 3794 від 03.10.2007 року майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_2.

12.09.2014 року державним виконавцем у
виконавчому провадженні № 43763038
винесено постанову про арешт на все
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно із виконавчим листом № 1304/2665/12
від 08.05.2014 р., виконання здійснюється
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно, згідно іпотечного
договору за реєстровим номером №3794 від
03.10.2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 86,2 кв.м., що належить
ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, для задоволення грошових
вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 212 913,66
доларів США та 37306,00 грн.

Таким чином, суд визначив конкретний
спосіб виконання рішення суду шляхом
продажу конкретного майна на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, про що суд зазначив у
резолютивній частині рішення та
відобразив у виконавчому листі.

Проте, державний виконавець самовільно
змінив спосіб виконання виконавчого
документа наклавши арешт на все майно.

Відповідно до ч.8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Згідно із Іпотечним договором від 03
жовтня 2007 року ОСОБА_1 є майновим
поручителем.

Відповідно ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Наклавши арешт на інше майно, не
передбачене виконавчим листом №
1304/2665/12 від 08.05.2014 року, державний
виконавець порушив передбачене
Конституцією України право ОСОБА_1
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, оцінюючи письмові докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що скарга ОСОБА_1 є підставною
та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 383-389 ЦПК
України, Законом України «Про
виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову від 12.09.2014 року головного
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ ОСОБА_3 про накладення арешту на
все майно ОСОБА_1 та заборону його
відчуження.

Зобов’язати Галицький відділ ДВС ЛМУЮ
усунути порушення шляхом винесення
постанови про зняття арешту зі всього
майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на
його відчуження.

Зобов'язати державного виконавця
винести постанову про накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, що є
предметом іпотеки.

Зобов'язати державного виконавця
подати примірник постанови про зняття
арешту зі всього майна ОСОБА_1 та
оголошення заборони на його відчуження
та примірник постанови про накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 5-ти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Л.М.Городецька