Справа № 315/1514/14-ц
Номер провадження № 2/315/517/14
"15" грудня 2014 р.Гуляйпільський районний
суд Запорізької області у складі:
головуючого: судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Гуляйполе Запорізької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" про
стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні,
середнього заробітку за час невиплати,
07.11.2014 року до суду звернулася
ОСОБА_1 з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС"
про стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні,
середнього заробітку за час невиплати.
В позові позивач посилалася на те,
що вона працювала бухгалтером у
відповідача з 08.07.2013 року і була
звільнена за згодою сторін 02.07.2014 року,
при звільненні їй була нарахована і не
виплачена заробітна плата та
компенсація за невикористану
відпустку, крім того, відповідно до
ст.ст. 116, 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини підприємства належних
працівникові сум у разі відсутності
спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, її середній заробіток за
період затримки розрахунку становить
7862,32 грн., прохає стягнути з відповідача
на свою користь заборгованість з
невиплаченої під час звільнення
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку в сумі 2919,89
грн., середній заробіток за час
затримки виплати розрахункових сум з
02.07.2014 року по час постановлення
рішення суду в сумі 7862,32 грн., допустити
негайне виконання рішення суду.

26.11.2014 року до суду звернулася
ОСОБА_1 з уточненим позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" про
стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні,
середнього заробітку за час невиплати,
в якому посилалася на те, що вона
працювала бухгалтером у відповідача з
08.07.2013 року і була звільнена за згодою
сторін 02.07.2014 року, при звільненні їй
була нарахована і не виплачена
заробітна плата та компенсація за
невикористану відпустку, крім того,
відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини підприємства
належних працівникові сум у разі
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинно виплатити
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, її середній заробіток за
період затримки розрахунку становить
8973,30 грн., вважає, що їй спричинена
моральна шкода на суму 10000 грн., яка
складається з її моральних страждань,
спричинених невиплатою розрахункових
сум, так як вона була вимушена
докладати додаткових зусиль для
організації звичного способу життя, а
саме вимушена брати гроші у борг у
сторонніх людей для сплати за
комунальні послуги, їжу, ліки та одяг,
так як її близька людина - мати не могла
їй надати кошти за своїм матеріальним
станом, в зв`язку з чим погіршилися її
стосунки з її матір`ю, після звільнення
вона не могла працевлаштуватися, так як
їй відмовляли, стоїть на обліку в
центрі зайнятості, прохає стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість з невиплаченої під час
звільнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 2919,89 грн., середній
заробіток за час затримки виплати
розрахункових сум з 02.07.2014 року по час
постановлення рішення суду в сумі 8973,30
грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.,
допустити негайне виконання рішення
суду.

У судовому засіданні позивач
уточнений позов підтримала, суду
пояснивши, що вона працювала
бухгалтером у відповідача з 08.07.2013 року
і була звільнена за згодою сторін 02.07.2014
року, при звільненні їй була нарахована
і не виплачена заробітна плата та
компенсація за невикористану
відпустку, крім того, відповідно до
ст.ст. 116, 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини підприємства належних
працівникові сум у разі відсутності
спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, її середній заробіток за
період затримки розрахунку становить
8973,30 грн., вважає, що їй спричинена
моральна шкода на суму 10000 грн., яка
складається з її моральних страждань,
спричинених невиплатою розрахункових
сум, так як вона була вимушена
докладати додаткових зусиль для
організації звичного способу життя, а
саме вимушена брати гроші у борг у
сторонніх людей для сплати за
комунальні послуги, їжу, ліки та одяг,
так як її близька людина - мати не могла
їй надати кошти за своїм матеріальним
станом, в зв`язку з чим погіршилися її
стосунки з її матір`ю, після звільнення
вона не могла працевлаштуватися, так як
їй відмовляли, стоїть на обліку в
центрі зайнятості, прохає стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість з невиплаченої під час
звільнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 2919,89 грн., середній
заробіток за час затримки виплати
розрахункових сум з 02.07.2014 року по час
постановлення рішення суду в сумі 8973,30
грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.,
допустити негайне виконання рішення
суду.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 уточнений позов
підтримав, суду пояснивши, що його
довірительниця працювала бухгалтером
у відповідача з 08.07.2013 року і була
звільнена за згодою сторін 02.07.2014 року,
при звільненні їй була нарахована і не
виплачена заробітна плата та
компенсація за невикористану
відпустку, крім того, відповідно до
ст.ст. 116, 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини підприємства належних
працівникові сум у разі відсутності
спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, її середній заробіток за
період затримки розрахунку становить
8973,30 грн., вважає, що їй спричинена
моральна шкода на суму 10000 грн., яка
складається з її моральних страждань,
спричинених невиплатою розрахункових
сум, так як вона була вимушена
докладати додаткових зусиль для
організації звичного способу життя, а
саме вимушена брати гроші у борг у
сторонніх людей для сплати за
комунальні послуги, їжу, ліки та одяг,
так як її близька людина - мати не могла
їй надати кошти за своїм матеріальним
станом, в зв`язку з чим погіршилися її
стосунки з її матір`ю, після звільнення
вона не могла працевлаштуватися, так як
їй відмовляли, стоїть на обліку в
центрі зайнятості, прохає стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість з невиплаченої під час
звільнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 2919,89 грн., середній
заробіток за час затримки виплати
розрахункових сум з 02.07.2014 року по час
постановлення рішення суду в сумі 8973,30
грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.,
допустити негайне виконання рішення
суду.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом, в судове засідання не
з`явився, про причини неявки суду не
повідомив, заяву про розгляд справи у
свою відсутність не надав.

Суд, керуючись ст.224 ЦПК України,
так як проти цього не заперечує
позивач, провадить заочний розгляд
справи на підставі наявних доказів у
справі.

Суд, оцінивши наявні у справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
повному, всебічному, об`єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів, встановив наступні
обставини:

08.07.2013 року позивач наказом №866-ОС
прийнята на посаду бухгалтера в
товаристві з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС", що
підтверджується записом в відомостях
про роботу в трудовій книжці ( а.с.4).

02.07.2014 року позивач наказом
№1372-ОС звільнена з посади за угодою
сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що
підтверджується записом в відомостях
про роботу в трудовій книжці (а.с.4).

За період з 01.05.2014 року по 02.07.2014
року відповідач не виплатив позивачу
нараховану заробітну плату та
компенсацію за невикористану
відпустку, що підтверджується довідкою
(а.с.7).

03.10.2014 року позивача надіслав
відповідачу вимогу про виплату
заборгованості, яка останнім залишена
без відповіді і задоволення (а.с.9)

Суд, задовольняючи позов
частково, виходить з наступного:

Правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються Кодексом
Законів про працю України, Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.116 КЗпП
України в разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом встановлено, що до суду
звернулася звільнена підприємством
позивач з позовом про стягнення на її
користь сум, належних їй від
підприємства, при відсутності спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, в зв`язку з порушенням
її права на отримання сум, належних
працівникові при звільненні,
передбаченого ч.1 ст.116 КЗпП України, в
день її звільнення 02.07.2014 року, а також з
вимогою про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, право на яку
передбачене ч.1 ст.117 КЗпП України, в
зв`язку з порушенням її права на
отримання сум, належних працівникові
при звільненні, передбаченого ч.1 ст.116
КЗпП України, в день її звільнення
02.07.2014 року при відсутності спору про
розмір сум, належних працівникові при
звільненні, з вини відповідача.

Суд, оцінюючи розмір сум, які
належать виплаті позивачу, керується
довідкою про нараховану та невиплачену
позивачу заробітну плату.

Суд, вирішуючи вимогу про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, керується Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Так, відповідно до ст.1 п.л) Порядку
обчислення середньої заробітної плати
цей порядок обчислення середньої
заробітної плати застосовується в
інших випадках, коли згідно з чинним
законодавством виплати провадяться
виходячи із середньої заробітної
плати.

Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку
обчислення середньої заробітної плати
у всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати і середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні два календарні
місяці, що передують події, з якою
пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до ст.5 Порядку
обчислення середньої заробітної плати
нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

Відповідно до вищевказаних
положень суд визначає розмір середньої
заробітної плати позивача за період
затримки розрахунку з 02.07.2014 року по
26.11.2014 року наступним чином:

Заробітна плата за два останніх
повних календарних місяця, що
передують звільненню позивача:
травень, червень 2014 року: 1400 грн. + 1334,61
грн. = 2734,61 грн. : 32 дні = 85,46 грн., що
становить середньоденну заробітну
плату позивача.

Тоді розмір середньої заробітної
плати позивача за період затримки
розрахунку з 02.07.2014 року по 26.11.2014 року
становить: 85,46 грн. х 105 днів = 8973,30 грн.

Суд, задовольняючи вимогу про
стягнення в рахунок відшкодування
моральної шкоди позивача частково,
виходить з наступного.

Суд виходить з того, що законне
право позивача на отримання сум,
належних їй як працівникові при
звільненні в день звільнення: 02.07.2014
року, передбачене ч.1 ст.116 КЗпП України,
порушене відповідачем.

А тому позивач має право
відповідно до ст.237-1 КЗпП України на
відшкодування моральної шкоди в
зв`язку з порушенням її законного
права, так як це призвело до моральних
страждань позивача і вимагало від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, що
підтверджується поясненнями позивача
в судовому засіданні.

При цьому суд враховує наступні
обставини, які на думку суду впливають
на розмір відшкодування моральної
шкоди, яку суд визначає в розмірі 3000
грн.

Суд вважає доведеним, що затримка
розрахункових сум, належних позивачу в
сумі 2919,89 грн. призвело до моральних
страждань позивача, так як остання
вимушена була звертатися до знайомих і
близьких людей з проханням надання їй
боргу для сплати комунальних послу,
придбання їжі і самого необхідного, що
свідчить про те, що позивач вимушена
була докласти додаткових зусиль для
організації свого життя.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на те, що вона не могла
тривалий час працевлаштуватися, так як
її звільнення не було звільненням за
ініціативою адміністрації, а мало
місце за згодою сторін.

Суд, вирішуючи питання про
розподіл між сторонами судових витрат
відповідно до ч.1 п.6 ст.214 ЦПК України,
виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону
України "Про судовий збір" від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових відносин.

Позивач при подачі позову про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
моральної шкоди була звільнена від
сплати судового збору в сумі 243,60 грн.
відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України
"Про судовий збір", так як вимоги
випливали із трудових відносин.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від оплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно задоволеної чи відхиленої
частини позовних вимог.

Так як рішення ухвалено на
користь позивача, якого звільнено від
сплати судового збору в сумі 243,60 грн.,
то судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає
стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК
України з відповідача в дохід держави.

А тому позов підлягає задоволенню
в тій частині, яка грунтується на
законі, підтверджена встановленими
обставинами і доведена наданими
доказами.

Керуючись ст.ст. 8-11, 60, 212-215, 218, 224-226,
ч.1 п.1 ст.367 ЦПК України, ст.116, 117, 237-1 КЗпП
України, Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС"
про стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні,
середнього заробітку за час невиплати
та моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" юридична
адреса: 01024, м. Київ, вул. Лютеранська 15
літ. А н/п 17, р/р №1401 в філії АБ
"Південний" м.Київ МФО 320917
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі на час звільнення,
компенсацію за невикористану
відпустку в суму 2919,89 грн., заробітну
плату за час затримки розрахунку за
період з 02.07.2014 року по 26.11.2014 року в сумі
8973,30 грн. та в рахунок відшкодування
моральної шкоди в сумі 3000 грн., а всього
14893,19 грн.

Допустити негайне виконання
рішення суду в межах платежу за один
місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" юридична
адреса: 01024, м. Київ, вул. Лютеранська 15
літ. А н/п 17, р/р №1401 в філії АБ
"Південний" м.Київ МФО 320917 в
дохід держави судовий збір в сумі 243,60
грн.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

З рішенням в повному обсязі
сторони мають право ознайомитися 16.12.2014
року.

На заочне рішення може бути
подана заява про його перегляд
протягом 10 днів з дня отримання копії
заочного рішення відповідачем.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Гуляйпільський районний суд
Запорізької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особами, які
були відсутні в судовому засіданні,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: С. О. Ярош