22-ц/772/3530/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойко В. М.Категорія 54
Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2014 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 23
жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
«Турбота» Стрижавської селищної ради
про поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся в районний суд з
позовом до КП «Турбота» Стрижавської
селищної ради про поновлення на роботі
і стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову посилався на те,
що з 4вересня 2013 року він був прийнятий
на роботу в КП «Турбота» Стрижавської
селищної ради на посаду головного
інженера. 30 квітня 2014 року його
звільнено із займаної посади згідно з
ст. 36 КЗпП України, хоча фактично
ініціатива розірвання трудового
договору виходила від відповідача, а
він написав відповідну заяву в стані
гніву і знервованості та просив
звільнити його лише у випадку
проведення повного розрахунку.

Оскільки на думку позивача сторони не
досягли згоди щодо дати звільнення,
воно проведене без законних на те
підстав. Просив визнати незаконним та
скасувати наказ від 30 квітня 2014 року
№2-ос про його звільнення з посади
головного інженера КП «Турбота»
Стрижавської селищної ради, поновити
його на вищевказаній посаді та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 жовтня 2014 року
позов задоволено частково. Змінено в
наказі від 30.04.2013 року №2-ос про
звільнення ОСОБА_2 з посади головного
інженера дату його прийняття з 30.04.2014
року на 12.05.2014 року. Стягнуто з КП
«Турбота» Стрижавської селищної ради
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 30.04.2014 року
по 12.05.2014 року. Вирішено питання про
судові витрати - стягнуто з КП
«Турбота» Стрижавської селищної ради
на користь держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн. В решті вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького
міського суду від 04 грудня 2014 року
резолютивну частину рішення від 23
жовтня 2014 року доповнено положенням
про те, що з КП «Турбота» Стрижавської
селищної ради підлягає стягненню
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30.04.2014 року по 12.05.2014 року в
сумі 851,34 грн.

Не погодившись із рішенням ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність і
необгрунтованість рішення суду першої
інстанції, просить його скасувати та
ухвалити нове по суті позовних вимог і
задовольнити їх.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник - адвокат ОСОБА_3
вимоги апеляційної скарги підтримали
на умовах, викладених у ній, і просили
задовольнити.

Представник відповідача,
повідомленого в установленому порядку
про дату, час і місце судового
засідання, до суду не з'явився, що
відповідно до ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта і його
представника, вивчивши матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції -
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити і
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає. Суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, прийшов до
висновків, які не відповідають дійсним
обставинам справи, що призвело до
порушення норм процесуального і
неправильного застосування норм
матеріального права, та є підставою для
скасування рішення з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив із того,
що в порушення вимог ст. 40 КЗпП України
позивача звільнено з роботи в період
його тимчасової непрацездатності, а
тому на підставі ч. 3 ст. 235 ЦПК України
змінив дату прийняття наказу про
звільнення з 30.04.2014 року на 12.05.2014 року,
та стягнув середній заробіток за час
вимушеного прогулу за відповідний
період.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитися.

Так, згідно із заявою на ім'я директора
КП «Турбота» від 28 квітня 2014 року (а.с. 17)
ОСОБА_2 просив звільнити його з посади
головного інженера за згодою сторін з 30
квітня 2014 року.

30 квітня 2014 року директором КП
«Турбота» Стрижавської селищної ради
видано наказ №2-ос «По особовому
складу», згідно з яким ОСОБА_2 звільнено
з посади головного інженера за згодою
сторін.

Позивач був ознайомлений із наказом
про звільнення з роботи в цей же день
(а.с. 18).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є угода сторін.

За змістом поданої ОСОБА_2 заяви
сторони погодили не лише підставу
припинення трудового договору - за
згодою сторін, а й дату його звільнення
з роботи, а саме 30 квітня 2014 року, тобто
дійшли згоди щодо всіх умов, які є
необхідними для звільнення за цією
статтею.

Посилання позивача і його представника
на те, що сторони не досягли згоди щодо
дати звільнення, так як позивач мав
намір звільнитися лише в день
отримання повного розрахунку не можуть
бути прийняті до уваги, так як статтею 47
КЗпП України передбачений обов'язок
власника або уповноваженого ним органу
видати працівникові в день звільнення
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
тобто згідно із законодавством
звільнення є умовою проведення
розрахунку, а не навпаки.

Відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні передбачена
ст. 117 КЗпП України і на законність
звільнення не впливає.

Згідно з довідкою КП «Турбота»
Стрижавської селищної ради (а.с. 38)
станом на 30.04.2014 року заборгованість по
заробітній платі ОСОБА_2 становила 17803,98
грн. Остаточний розрахунок з ним
проведено 26.05.2014 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 8 Постанови від 06.11.1992 року
№9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» судам необхідно мати
на увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір
припиняється в строк, визначений
сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підстава припинення трудового
договору - за згодою сторін, є
самостійною, і на випадки звільнення з
роботи за цією підставою не
поширюються обмеження, встановлені ч. 3
ст. 40 КЗпП України, згідно з якою не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Відтак посилання суду першої інстанції
на ч. 3 ст. 40 КЗпП України як на підставу
для зміни дати наказу про звільнення є
помилковим. Трудовим законодавством
взагалі не передбачено такого способу
захисту трудових прав як зміна дати
наказу про звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі
визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання, а не дату наказу
про звільнення, і вказати в рішенні
причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Оскільки під час звільнення позивача з
посади відповідачем не було допущено
таких порушень трудового
законодавства, які були б підставою для
його поновлення на посаді, а висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи й ним неправильно
застосовано норми матеріального права,
рішення суду першої інстанції слід
скасувати з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 жовтня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Турбота»
Стрижавської селищної ради про
поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М. Судді:
/підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду
Стадник І.М.