Справа № 168/726/14
Провадження № 2/168/205/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2014 р. Старовижівський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря - Ковальчука А.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі
суду у відкритому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому зазначає, що 18.06.2013 р. він позичив
відповідачу 1600 доларів США та 4000 грн.,
що підтверджується розпискою, які
відповідач у двотижневий строк обіцяв
повернути. Впродовж року відповідач
неодноразово обіцяв борг повернути,
проте не повернув, тому просить
стягнути з відповідача борг у розмірі
25376 грн., а також стягнути судові
витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач дав
пояснення аналогічні наведеним,
просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча згідно зі ст.76 ЦПК
України належним чином повідомлявся
про час та місце розгляду справи, а
тому, відповідно до ст.224 ЦПК України та
зі згоди позивача, суд вважає за
можливе розглядати справу у його
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
такого висновку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Між позивачем та відповідачем 18.06.2013р.
укладено договір позики, який
оформлено розпискою, згідно з якою
відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача
ОСОБА_1 кошти в сумі 1600 дол. США та 4000
грн., які обіцяв повернути з процентами.

Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1046
ЦК України договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Ст.202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Саме така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, яка
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування судами.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України за договором позики
на позичальникові лежить зобов'язання
повернути суму позики у строк та в
порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики, вона має бути
повернута позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це (ст. 1049 ЦК).

Суд приходить до висновку, що
відповідач, уклавши з позивачем
договір позики, порушив взяті на себе
зобов'язання, не повернувши борг, про що
свідчить наявність розписки у
позивача.

Суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
поданих доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК
України).

Позивач просить стягнути з відповідача
1600 дол. США, що відповідно до офіційного
курсу НБУ станом на день подання позову
становить 21376 грн., а також 4000 грн., а
всього 25 376 грн.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідач не з'явився в судове
засідання, доводів позивача не
спростував, тому вимоги позивача про
стягнення 25 376 грн. слід задовольнити.

Разом з тим, не підлягають задоволенню
вимоги про стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу. Як
вбачається із квитанції від 26.08.2014 року,
виданої підприємцем ОСОБА_3, позивач
сплатив 300 грн. за написання позовної
заяви, проте, документальні
підтвердження таких витрат у цій
справі - відсутні, як і відсутній
розрахунок у підтвердження
затраченого часу та вартості послуг
адвоката.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача сплачений останнім судовий
збір - 253,80 грн..

Керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 1046 - 1049 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25376
(двадцять п'ять тисяч триста сімдесят
шість) грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 253
(двісті п'ятдесят три) грн. 80 коп.
судових витрат.

У решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
Старовижівським районним судом
Волинської області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії. У разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржене відповідачем в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржене позивачем
до апеляційного суду Волинської
області через Старовижівський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя О. Й. Хаврона