Справа № 317/1216/14-ц
№/п 2/317/775/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого - судді Гончаренко П.П.,

при секретарі - Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Виконавчий комітет
Біленьківської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, Реєстраційна служба
Запорізького району Запорізької
області про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет
Біленьківської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, Реєстраційна служба
Запорізького району Запорізької
області про визнання договору
купівлі-продажу дійсним.

Свої позовні вимоги позивачі мотивують
тим, що 16.11.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
який діяв по дорученню від 17.10.1995 року
виданою ОСОБА_5 була укладена домашня
угода, внаслідок якої ОСОБА_2 придбала
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1.

На момент укладення правочину, вони як
сторони, домовились про всі умови
договору, що підтверджується доказами,
відбулось повне виконання умов
договору, однак - ОСОБА_5 ухилилась від
нотаріального посвідчення правочину в
силу незрозумілих їм обставинам. Всі
умови, передбачені вимогам діючого
законодавства, а саме ч. 2 ст. 47, ст. 224, ст.
227 Цивільного кодексу УССР (в ред.. 1963
року), а також ч. 2 ст. 220 ЦК України, ст. 224
ЦК України - презумпція правомірності
правочину були ними дотримані.

З зазначеного часу ОСОБА_2 вважає, що
вони являються єдиними власниками
зазначеного будинку, що стверджується
довідкою № 02-29403 від 12.06.2008 року, що в
зазначеному будинку зареєстрована
вона та її рідні: чоловік та син, а також
довідкою № 01-291797 від 27.08.2012 року виданою
Біленківською селищною радою, а також
зможе бути підтверджено показаннями
свідків.

В 2013 року позивачці стало відомо про те,
що винесене рішення суду від 01 вересня
2011 року згідно якого власником
житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, при
розгляді зазначеної справи, вона не
була залучена до участі у справі, в
наслідок чого, позбавлена можливості
надати суду документальні
підтвердження належності їй на праві
власності спірного будинку, тому
вважає, що порушені її права як
власника житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного позивачі
просять суд визнати договір
купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1,
укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який
діяв по довіреності від 17.10.1995 року,
виданої ОСОБА_5, проживаючою за адресою:
АДРЕСА_1, дійсним. Зобов'язати Головну
реєстраційну службу Запорізького
району Запорізької області здійснити
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_2, 1953 року народження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги у
повному обсязі і просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
не заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог та просила
відмовити в задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зазначила, що
ніякої купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 не
відбувалося, будинок усе життя
перебував у родині, будь-яких письмових
доказів щодо вчинення договору
купівлі-продажу не має взагалі.

Третя особа - Біленьківська сільська
рада Запорізького району Запорізької
області надіслала на адресу суду заяву
згідно якої вбачається, що вони не
мають заперечень щодо заявлених вимог
ОСОБА_2

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові докази необхідні для
вирішення даної справи, суд приходить
до висновку, що позовна заява не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Запорізького районного суду
Запорізької області 01.09.2011 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_8, третя особа -
Запорізька районна державна
нотаріальна контора, Орендне
підприємство «Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації», про
визнання права власності на спадкове
задоволено, визнано за ОСОБА_3 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Ухвалюючи вказане рішення суд виходив
з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5
після смерті якої залишена спадщина у
вигляді: земельної частки (пай) у землі
та житловий будинок АДРЕСА_1, який
належав їй на підставі свідоцтва № 285
про власності виданого Біленьківською
сільською радою 20.09.1995 року. Після
смерті матері, ОСОБА_3 у передбачений
законом строк, звернулася до
Запорізької районної державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, спадкова справа №
391 за 2001 рік. 04.07.2002 року отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, за р. № 1-125
в. Однак, отримати свідоцтво про право
на спадщину за законом на спадковий
будинок АДРЕСА_1 не змогла з причини
втрати правовстановлюючого документу.
Тому, за ОСОБА_3 визнане право власності
на зазначений будинок на законних
підставах, зазначене рішення суду є
чинним та не скасованим.

Згідно довідки № 01-29/1797 від 27.08.2012 року
Виконком Біленьківської сільської
ради Запорізького району Запорізької
області також посилається на рішення
суду від 01.09.2011 року згідно якого
власником спірного житлового будинку є
ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться, в тому числі на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Вищезазначені
дії ОСОБА_3 виконані, її право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 набуто на
законних підставах, про що свідчать
матеріали справи.

Судом достеменно встановлене, що
ОСОБА_5 до дня своєї смерті жодних дій
на відчуження свого будинку не вчиняла,
до того ж відповідно до статті 227 ЦК
України (в редакції 1963 року), договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України, який набрав чинності 01
січня 2004 року, положення цього кодексу
застосовуються до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності
або продовжують існувати після
набрання ним чинності.

Посилання позивачів на укладання
«домашньої угоди» про продаж будинку з
довіреною особою власника будинку
АДРЕСА_1 є необґрунтованим. Ніяких
належних доказів укладення такої угоди
позивачами суду не надано, крім того
відповідно до вимог законодавства, яке
діяло на момент укладання угоди:
«Договір купівлі-продажу житлового
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору».
Таким чином, навіть у разі укладання
усної угоди з власником про
купівлю-продаж житлового будинку, така
угода є недійсною. Тому будь-яка
домовленість з довіреною особою
власника будинку АДРЕСА_1 щодо спірного
житлового будинку не є укладеним
правочином і не тягне будь-яких
правових наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 227 ЦК УРСР 1963
року, чинного на час виникнення спірних
правовідносин, договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Відповідно до статті 47 ЦК УРСР 1963 року
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Згідно п. 4 № 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 року
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» (чинної на
час виникнення спірних правовідносин),
з підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, міни або дарування
жилого будинку (квартири) чи його
частини; дарування іншого майна на суму
понад 500 крб. і валютних цінностей на
суму понад 50 крб.

Суд дослідивши матеріали справи не
знайшов жодних підтверджень того, що
позивачі уклали домашню угоду з
довіреною особою - відповідачем ОСОБА_4

Позивачами не надано належних доказів
на підтвердження нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
або взагалі письмового договору
купівлі-продажу спірного будинку, а
тому відсутні підстави
добросовісності набуття позивачами
спірного нерухомого майна.

Суд приходить до висновку, що посилання
ОСОБА_2 на те, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні та спростовується
матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази, що підтверджують
право власності ОСОБА_2 на будинок
АДРЕСА_1, які відповідно до діючого
законодавства є підставами для
виникнення права власності на законних
підставах. Посилання ОСОБА_2 на те, що
між нею та довіреною особою ОСОБА_4 була
укладена домашня угода не ґрунтується
на законодавстві України діючому на 1995
рік та на теперішній час, тому на
підставі вищезазначеного суд не вбачає
підстав для задоволення позовних
вимог.

На момент укладення зазначеного
договору купівлі-продажу він підлягав
обов'язковому нотаріальному
посвідченню (ст. 55 Закону України «Про
нотаріат»). Недодержання в цьому
випадку нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди.

Отже, приймаючи до уваги викладене
вище, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання за позивачами права власності
на житловий будинок, оскільки він є
неукладеним, а тому в позові слід
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 107, 113, 118, 212-215
ЦПК, ст.ст. 41, 121 Конституції України,
ст.ст. 11, 15, 16, 204, ч.2 ст. 220 ЦК України, ч. 2
ст. 47, ст. ст. 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет
Біленьківської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, Реєстраційна служба
Запорізького району Запорізької
області про визнання договору
купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1,
дійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П. Гончаренко