Справа №442/8997/14-ц
Провадження №2/442/2710/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Опаківської сільської ради
Дрогобицького району про визнання
права власності на спадкове майно по
спадкуванню за заповітом, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просить визнати за
ним в порядку спадкування за заповітом
після смерті матері ОСОБА_2, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_2 року право власності на ?
ідеальну частку житлового будинку,
загальною площею 53,6 кв.м., житловою 21,4
кв.м., та господарських споруд, що по
АДРЕСА_1 Дрогобицького району. В
обґрунтування позову покликається на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його
мати ОСОБА_2, яка 31.12.2013 року на випадок
своєї смерті склала заповіт, згідно
якого все своє майно в рівних частках
заповіла йому та його рідному брату
ОСОБА_3. В шестимісячний законом термін
він звернувся до нотаріуса для
прийняття спадщини, одак отримав
відмову у зв'язку з втратою
правовстановюючих документів на
вказане спадкове майно. Однак те, що
спадкодавець мала його у власності
стверджує витяг про державну
реєстрацію прав. Крім цього, з довідки
Опаківської сільської ради мати до дня
смерті проживала у спірному будинку
разом з ним та його братом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подавши заяву про розгляд справи у його
відсутності, підтримання позовних
вимог. Від представника відповідача в
судове засідання надійшла заява про
розгляд справи у його відсутності,
визнання позову. Тому, відповідно до
вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних міркувань.

Як встановлено в судовому засіданні,
стверджується матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_1 був сином для ОСОБА_2
(а.с.6), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.7).

Поряд з цим, за життя, а саме 31.12.2013 року
ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала
заповіт, посвідчений секретарем
виконавчого комітету Опаківської
сільської ради Гвоздецькою Я.Ф. на все
своє майно в рівних частках на користь
синам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про право
власності на будинок від 12.02.2012 року,
виданого виконавчим комітетом
Опаківської сільської ради, серії САЕ
№383051, витягу про державну реєстрацію
права №33147193 від 12.02.2012 року ОСОБА_2 на
праві приватної власності належав
житловий будинок АДРЕСА_1
Дрогобицького району Львівської
області, загальною площею 53,6 кв.м.,
житловою 21,4 кв.м. (а.с.9-10, 17). Такий факт
також підкріплено довідкою ДК МБТІ та
ЕО від 11.11.2014 року, де окрім наведеного
зазначено, що дублікат
правовстановлюючого документу не
видавався (а.с.15).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування" спадкові відносини
регулюються Цивільним кодексом
України, якщо спадщина відкрилася не
раніше 1 січня 2004 року.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи і
часом її відкриття є день її смерті, а
згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок смерті.

У відповідності до вимог статей 1222, 1261,
1262 ЦК України право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті, а в
разі його відсутності, право на
спадкування за законом одержують в
рівних частках діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1272 ЦК України визначає, що якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її.

З довідки Опаківської сільської ради
від 16.10.2014 року за №936 року, вбачається,
що ОСОБА_2 постійно проживала АДРЕСА_1. В
такому будинку на день її смерті
зареєстровані сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_3
(а.с.13).

Встановлено також, що позивачка вчасно
звернулася в нотаріальну контору з
заявою про видачу свідоцтва про право
власності на спадкове майно, однак у
такому їй було відмовлено 10.10.2014 року за
№504/02-14, приватним нотаріуом ОСОБА_5, у
зв'язку з відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів (а.с.12).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Способом захисту
цивільних прав та інтересів, згідно ст.
16 цього Кодексу, може бути, зокрема,
визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України
закріплено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод визначено: кожна фізична або
юридична особа має право мирно своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав
людини проголошує, що кожна людина має
право володіти майном як одноособово,
так і разом з іншими.

З огляду на наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать
про те, що позивач, як спадкоємець за
заповітом, фактично вступив в
управління і володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживав та
був зареєстрованим разом з
спадкодавцем до дня смерті, продовжує
проживати у спірному домоволодінні, те
що втрачені правовстанолюючі
документи, відсутність інших
спадкоємців, які б претендували на
спадкове майно, тому суд приходить до
висновку, що право власності на спірне
спадкове майно перейшло у порядку
спадкування до позивача, а тому є
підстави для визнання за ним права
власності на таке.

Таким чином визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить
закону та не порушує, права свободи чи
інтереси інших осіб.

Враховуючи вище наведене та керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
ідеальну частинку будинку АДРЕСА_1
Львівської області, загальною площа
якого 53,6 кв.м., житлова 21,4 кв.м. в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Суддя
А.П. Івасівка