Справа № 143/1323/14-ц Провадження №
22-ц/772/3147/2014Головуючий в суді першої
інстанції Скрицький Л. П.Категорія
48Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Матківської М. В., Сопруна
В.В.,

при секретарі: Сніжко О. А.,

з участю: позивача ОСОБА_2, адвоката
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, адвоката
ОСОБА_5, представника третьої особи
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про
визначення місця проживання дітей,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, на боці
позивача опікунська рада
Борщагівської сільської ради,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Погребищенського районного
суду Вінницької області від 01.10.2014 року,
-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
вказаним позовом та висував вимогу
визначити місце проживання дітей
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3,
разом з ним - батьком дітей ОСОБА_2.

Рішенням Погребищенського районного
суду Вінницької області від 01.10.2014 року
позов задоволено: визначено місце
проживання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з ним - батьком дітей
ОСОБА_2 в с. Борщагівка
Погребищенського району Вінницької
області. Стягнуто з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп.
судового збору на користь держави.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
визначити місце проживання дітей з нею
- матір'ю. Апеляційну скаргу мотивовано
тим, що суд невірно оцінив докази по
справі та не взяв до уваги її пояснень.
Вона не добровільно пішла від дітей, її
вигнав ОСОБА_2, вона намагалася
зустрітися з дітьми, однак позивач
завжди перешкоджає цьому. Позивач ввів
суд в обману про своє місце роботи: він
не працює начальником служби охорони, а
охоронником і працює позмінно: тиждень
на роботі, тиждень вдома, а діти
фактично залишаються на пристарілу
бабусю. Судом не враховано, що вона -
відповідач по справі перебуває на
обліку в центрі зайнятості та
неофіційно виконує різні роботи, щоб
заробити гроші. Суд лише зазначив, що
вона не має свого житла. Однак і позивач
не має свого житла: половина будинку, в
якому він проживає з дітьми і своєю
матір'ю, належить матері позивача, а
друга половина - дітям. Також суд
зазначив, що вона проживає в
незареєстрованому шлюбі в квартирі
свого співмешканця, однак він не проти
щоб з ними жили і її діти та згоден
витрачати гроші (а він офіційно працює)
на їх утримання. Вона має позитивні
характеристики, не має шкідливих
звичок, найменша донька ще дуже
маленька і потребує матері набагато
більше, ніж батька.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач та її представник адвокат
ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу
підтримала з викладених у ній підстав,
а також повідомила, що вона офіційно
зареєструвала шлюб зі своїм
співмешканцем і в зв'язку з цим змінила
прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_4 , що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу (а.с.78). Позивач ОСОБА_2
та його адвокат ОСОБА_3 проти поданої
апеляційної скарги заперечили та
просили її відхилити: вважають рішення
суду вірним та постановленим з
урахуванням як думки дітей, так і їх
інтересів. Представник третьої особи
без самостійних вимог органу опіки та
піклування Борщагівської сільської
ради ОСОБА_6 вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, так як
старші діти висловили неоднозначне
бажання жити саме з батьком, а не з
матір'ю, а тому просив і апеляційний суд
врахувати саме інтереси та думку дітей
при вирішенні даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін по справі, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини:

Позивач та відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі з 26.02.1994 року,
який було розірвано рішенням
Погребищенського районного суду
Вінницької області від 02.04.2013 року (а.с.5)
та яке набрало законної сили 15.04.2013
року.

За час перебування у шлюбі в них
народилося четверо дітей: син ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_4, який на даний час є
повнолітнім, донька ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), син ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9) та донька ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що мати дітей
- відповідач по справі залишила сім'ю і
проживає в незареєстрованому шлюбі в
квартирі свого співмешканця, не має
свого житла, ніде не працює, згідно
рішення опікунської ради
Борщагівської сільської ради
Погребищенського району Вінницької
області, неповнолітніх дітей слід
залишити проживати з їх батьком (а.с.14).

Такий висновок суду є вірним.

При вирішенні спору про місце
проживання дитини належить звертати
особливу увагу на її вік та з'ясовувати,
з ким із батьків вона бажає проживати.

В справі що розглядається, діти
проживали та продовжують проживати в с.
Борщагівка Погребищенського району, що
не заперечується сторонами по справі
та підтверджено довідками
Борщагівськї сільської ради № 117 від
03.06.2014 року (а.с.12) та № 116 від 25.06.2014 року
(а.с.13). До червня 2014 року діти проживали
з обома батьками та бабусею, батьки
брали однакову участь у їх вихованні та
утриманні.

На момент розгляду справи обоє батьки
здатні утримувати дітей: позивач
працює (а.с. 73, 74) та позитивно
характеризується як за місцем
проживання (характеристика а.с.10), так і
за місцем роботи (характеристика а.с. 11).
Відповідач перебуває на обліку в
центрі зайнятості (а.с. 75, 76), за місцем
попереднього проживання
характеристика нейтральна (а.с.23), за
місцем попередньої роботи
характеристика позитивна (а.с.25).

-2-

В червні 2014 року через неприязні
стосунки з своїм колишнім чоловіком
відповідач змушена була покинути
будинок, діти залишились проживати з
батьком та бабусею. Посилання
відповідачки на те, що позивач чинив їй
перешкоди в спілкуванні з дітьми, окрім
її слів, не доведені належними
доказами: надана до апеляційної скарги
ксерокопія зави, адресованої
начальнику Погребищенського РВ УМВС
України у Вінницькій області (а.с.59) не
містить доказів її реєстрації в
органах внутрішніх справ, інформація
про розгляд заяви та прийняте рішення
відсутні.

Будинок, в якому проживає позивач
ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 належить на праві
приватної власності: ? частина ОСОБА_13,
що приходиться матір'ю позивачеві та
бабою неповнолітнім дітям, та ? частина
ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Погребищенського
районного нотаріального округу ОСОБА_15
17.06.2003 р. за реєстровим № 500 (а.с. 77).

ОСОБА_8 навчається в державному
професійно-технічному навчальному
закладі «Володарський професійний
аграрний ліцей» з 01.09.2014 року за
професією «Обліковець з реєстрації
бухгалтерських даних, оператор
комп'ютерного набору, що підтверджено
довідкою від 26.11.2014 року № 347 (а.с. 95),
характеристика з місця навчання
позитивна (а.с.96).

ОСОБА_9 є учнем 8 класу комунального
закладу Борщагівська загальноосвітня
школа І-ІІІ ступенів Погребищенської
районної ради Вінницької області, що
доведено довідкою від 03.12.2014 року № 70
(а.с. 94), за місцем навчання
характеризується з кращої сторони (а.с.
92).

ОСОБА_10 навчається в 2 класі
комунального закладу Борщагівська
загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів
Погребищенської районної ради
Вінницької області, що доведено
довідкою від 03.12.2014 року № 71 (а.с. 93), за
місцем навчання характеризується
позитивно (а.с. 91).

Статтею 160 Сімейного кодексу України
передбачено, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків, яка
досягла десяти років, - за спільною
згодою батьків та самої дитини, а місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

В справі, що розглядається, йдеться
про встановлення місця проживання
однієї дитини, яка досягла 16-річного
віку: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, однієї
дитини віком від 10 до 14 років: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та однієї малолітньої
дитини: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, при вирішенні спору слід
враховувати, що ОСОБА_8 сама вправі
визначити своє місце проживання і вона,
висловлюючи свою думку в суді першої
інстанції та будучи опитаною в
судовому засіданні Апеляційного суду в
присутності представника органу опіки
та піклування ОСОБА_16 та у відсутність
в судовому засіданні обох батьків,
зазначила, що бажає проживати з батьком
ОСОБА_2. Отже, висновок суду першої
інстанції в цій частині є вірним.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, має повних 13 років,
батьки згоди щодо встановлення його
місця проживання не досягли, тому при
вирішенні спору слід враховувати його
думку стосовно місця проживання: і в
судовому засіданні суду першої
інстанції, і в судовому засіданні
апеляційного суду при опитуванні його
у відсутність обох батьків та в
присутності представника органу опіки
та піклування ОСОБА_16, ОСОБА_9 висловив
бажання проживати з батьком і бабусею в
своїй хаті. Отже, враховуючи те, що з
досягненням віку 10 років у дитини
з'являється право не тільки бути
вислуханою і почутою, але й право брати
активну участь у вирішенні своєї долі,
зокрема, у визначенні місця проживання,
висновок суду першої інстанції про
визначення місця проживання ОСОБА_9 з
батьком ОСОБА_2 є вірним.

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, має повних 7
повних років та є малолітньою. При
визначенні її місця проживання слід
виходити з того, що дитина має сестру та
брата, які бажають проживати та місце
проживання яких слід визначити з
батьком. Суд бере до уваги що при
визначенні місця проживання дітей слід
враховувати те, що діти не можуть бути
розлучені з своїми братами та сестрами.

Згідно п.2 ст.11 Закону України '' Про
охорону дитинства '' кожна дитини має
право на проживання в сім'ї або в сім'ї
одного з них та піклування батьків.

Конвенція '' Про права дитини '',
виходячи із рівності прав матері та
батька, в п.1 ст.9 проголосила правило, за
яким дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

Відповідно до вимог п.2 ст.14 Закону
України '' Про охорону дитинства '' під
час вчинення дій пов'язаних з
розлученням дитини з одним або обома
батьками, а також інших дій, що
стосуються дитини в порядку
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

При вирішенні спору між батьками про
місце проживання дітей, суд першої
інстанції врахував думку дітей ОСОБА_16
та ОСОБА_9 щодо вірогідного місця
проживання з одним із батьків, які в
ході розгляду справи одностайно
виявили бажання залишитись проживати
разом з батьком. Свою позицію
аргументували відсутністю належної до
них уваги з боку матері та неприязними
стосунками з теперішнім чоловіком
матері і небажанням залишати свій
будинок село, друзів та йти жити в
квартиру до вітчима.

Враховуючи, що старші діти категорично
не бажають пооживати з матір'ю у
вітчима, а розлучати дітей, які є
рідними між собою, недоцільно, то саме
це, а не можливість матеріально
утримувати дітей, доглядати за ними,
наявність місця проживання у батьків
та їх працевлаштування, - є
визначальним при вирішенні даного
спору та саме недоцільність розлучати
меншу дитину ОСОБА_10 з її старшими
сестрою ОСОБА_16 та братом ОСОБА_9, - є
тією виключною обставиною, яка дає
можливість, не зважаючи на малолітній
вік дитини, визначити її місце
проживання не з матір'ю, а з батьком

Виходячи з рівності прав та обов'язків
матері й батька відносно дітей,
принципу 6 Декларації прав дитини від
20.11.1959 року та вимог положень чю.2 ст. 160,
ст. 161 СК України, за якими місце
проживання дитини, що досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків і самої дитини, та, ураховуючи
особисте добровільне побажання дітей
проживати разом із батьком,
неможливістю та недоцільністю
розлучати братів та сестер, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
наявність підстав для визначення місця
проживання цих дітей з батьком
(аналогічна позиція висловлена в
Постанові, Верховного Суду України,
справа № 6-150цс12).

Наявність у теперішнього чоловіка
відповідачки ОСОБА_17 квартири та його
згода на проживання дітей в нього разом
з відповідачкою, окрім її слів, не
доведені належними та допустимими
доказами, а наявний на а.с.45 Акт
обстеження матеріально-побутових умов
проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 є
лише підтвердженням її фактичного
місця проживання та не містить
будь-якої іншої інформації (ні якісних
та кількісних показників квартири, ні
інформації про правовстановлюючі
документи на цю квартиру, тощо).

Окрім того слід зазначити, що
відповідач по справі лише в
апеляційній скарзі висловила прохання
встановити місце проживання дітей з
нею, позов з такою вимогою до суду
пред'явлено не було.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин, викладене в апеляційній
скарзі не спростовує вірний висновок
суду першої інстанції, тому на підставі
ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а

-3-

рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як таке, що постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Погребищенського районного
суду Вінницької області від 01.10.2014 року
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької
області набирає законної сили з
моменту її проголошення, і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т.М.Шемета

Судді :
М.В. Матківська

В.В. Сопрун