Справа №486/1100/14-ц 21.10.2014 21.10.2014 21.10.2014
Провадження №22-ц/784/2546/14 Суддя по 1-й
інстанції - Падалка В.О.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Локтіонової О.В.,
Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання
-Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника позивача - Товариства -
Артамонової Ю.С.,

- представника відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 5 серпня
2014 року у справі

за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а н о в и л а :

18 червня 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - Товариство)
звернулося з позовом, з урахуванням
уточнених позовних вимог, до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 25 квітня 2008 року між
закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №
ML-402/031/2008, за яким Банк надав останній
кредит у розмірі 101 500 грн. строком до 25
квітня 2018 року зі сплатою за
користування кредитом плаваючої
процентної ставки FIDR+3,99 % річних.

ОСОБА_3, в свою чергу,
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити проценти за користування
шляхом сплати щомісяця ануїтентних
платежів.

З метою забезпечення виконання
кредитного договору, 25 квітня 2008
року між Банком та відповідачами
укладено договір іпотеки, за яким
останні передали в іпотеку Банку,
належну їм в порядку приватизації
квартиру АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі -продажу
кредитного портфелю, а також договору
відступленням права вимоги, укладеному
між Банком та Товариством 10 грудня
2010 року, до Товариства перейшли усі
права первісного кредитора за
вказаним кредитним договором та права
іпотекодержателя за договором
іпотеки.

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником кредитного договору,
станом на 7 квітня 2014 року утворилося
543 737,04 грн. заборгованості, в рахунок
погашення якої позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки - належну
відповідачам квартиру шляхом її
продажу на публічних торгах за ціною,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності на стадії виконання
рішення.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідачки ОСОБА_3 посилалась на те,
що вся кредитна заборгованість уже
стягнута достроково за рішенням суду у
2010 році солідарно з позичальника та
поручителя, тому повторне стягнення є
недопустимим.

Крім того, посилалась на
невідповідність розміру пені вимогам
ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також вважала,
що Товариство не має правових
підстав для стягнення пені.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від
5 серпня 2014 року позов
Товариства задоволено. В рахунок
погашення 543 737,04 грн. заборгованості за
кредитним договором від 25 квітня 2008
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки - вищезазначену квартиру, яка
належить відповідачам та передана ними
в іпотеку. Визначено спосіб її
реалізації - шляхом проведення
прилюдних торгів з початковою ціною на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просила його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову Товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 33
Закону України «Про іпотеку» (далі -
Закон), у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється, зокрема,
й за рішенням суду.

Статтею 35 цього ж Закону передбачено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю письмову вимогу
про усунення порушень і попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо вимога іпотекодержателя
залишається без задоволення, він
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Разом з тим, у ч.2 ст. 35 цього ж Закону
зазначено, що відсутність письмової
вимоги або попередження не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

За змістом частин 2, 4, 5 ст. 590 ЦК,
заставодержатель набуває права
звернення на предмет застави, якщо
зобов'язання не буде виконано в
установлений строк (термін), якщо інше
не передбачено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів
справи, 25 квітня 2008 року між Банком та
та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № ML-402/031/2008, за умовами якого
Банк надав останній кредит у розмірі
101 500 грн. строком до 25 квітня 2018 року зі
сплатою за користування кредитними
коштами плаваючої процентної ставки
FIDR+3,99 % річних.

ОСОБА_3, в свою чергу,
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити проценти за користування ним
шляхом сплати щомісяця ануїтентних
платежів.

З метою забезпечення виконання
кредитного договору, 25 квітня 2008 року
між Банком та відповідачами укладено
договір іпотеки, за яким останні
передали в іпотеку Банку, належну їм на
праві власності (в порядку
приватизації) трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, заставною вартістю 243 496 грн.
(а.с. 13-16).

В зв'язку з неналежним виконанням
кредитного зобов'язання позичальницею,
рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19
жовтня 2010 року, яке набрало
законної сили 3 листопада 2010 року та
звернуто до примусового виконання, на
користь Банку достроково стягнуто в
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором із позичальника
ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_7, яка
утворилася станом на 10 серпня 2009 року в
сумі 120 855,41 грн., із яких:

- 99 860,48 грн. - заборгованість по
кредиту;

- 15 220,52 грн. - заборгованість по
відсоткам за користування кредитними
коштами;

- 5 774,41 грн. - штраф.

Вказане рішення суду станом на 7
квітня 2014 року не виконано.

На підставі договору купівлі
-продажу кредитного портфелю, а також
договору відступленням права вимоги,
укладеному між Банком та Товариством 10
грудня 2010 року, до Товариства
перейшли усі права первісного
кредитора за вказаним кредитним
договором та права іпотекодержателя
за договором іпотеки (а.с. 95-102, 133, 172).

В зв'язку з цим на стадії виконання
судового рішення проведено заміну
сторони виконавчого провадження -
стягувача.

За змістом ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою, зокрема і внаслідок передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином.

Отже, до Товариства перейшли усі права
первісного кредитора та
іпотекодержателя за вказаним
кредитним договором та договором
іпотеки.

Згідно розрахунку Товариства, в зв'язку
з неналежним виконанням позичальником
кредитного зобов'язання утворилася
заборгованість станом на 7 квітня 2014
року в сумі 543 737,04 грн., із яких:

- 99 860,48 грн. - по кредиту;

- 15 409,15 грн. - по відсоткам за
користування кредитними коштами;

- 428 467,41 грн. - по пені (в межах річного
строку).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору
позичальник сплачує пеню у розмірі 1%
від суми несвоєчасно виконаного
боргового зобов'язання за кожний день
прострочки. У тому числі стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами у визначені договором строки.

5 листопада 2013 року Товариство
направило відповідачам повідомлення
про заміну кредитора й
іпотекодержателя, а також досудову
вимогу про дострокове погашення усієї
кредитної заборгованості протягом
тридцяти днів та право
іпотекодержателя задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі незадоволення
вимоги, яка відповідачами залишена без
уваги (а.с. 22-27, 87).

За такого, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором.

Разом з тим, вирішуючи питання
про розмір заборгованості в рахунок
якої звернуто стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції не
врахував доводи представника ОСОБА_3
про те, що розмір нарахованої пені
значно перевищує розмір збитків
Товариства, а тому безпідставно не
застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України, якою передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, зокрема, якщо він
значно перевищує розмір збитків.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верхового Суду України у
справі № 6-100 цс/14 від 3 вересня 2014 року,
яка є обов'язковою для застосування у
відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК
України.

Із матеріалів справи
вбачається, що розмір пені майже у
п'ять разів перевищує розмір кредитної
заборгованості, тому розмір пені, на
думку колегії, підлягає зменшенню до 100
000 грн.

Доводи апеляційної скарги про
подвійне стягнення заборгованості є
помилковими та пов'язані з невірним
тлумаченням чинного законодавства,
оскільки наявність судового рішення
про стягнення з боржника на користь
кредитора заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
боржником в іпотеку нерухоме майно
(постанова Верховного Суду України від
4 вересня 2013 року у справі № 6-73 цс/13).

Посилання представника ОСОБА_3
на те, що суд вийшов за межі позовних
вимог, визначаючи самостійно спосіб
реалізації, є безпідставними, оскільки
первинна позовна заява Товариства
таку вимогу містить (а.с. 5).

Враховуючи викладене, рішення
суду першої інстанції на підставі п. 3 ч.
1 ст. 309 ЦПК України слід
змінити в частині стягнення пені та
загального розміру заборгованості, в
рахунок якої звернуто стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають перерозподілу і судові
витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 5 серпня
2014 року змінити в частині розміру
кредитної заборгованості в рахунок
якої звернуто стягнення на предмет
іпотеки та в частині судових витрат.

Визначити загальний розмір кредитної
заборгованості станом на 7 квітня
2014 року, в рахунок якої звернуто
стягнення на предмет іпотеки, в сумі
215 269,63 грн., із яких:

- 99 860,48 грн. 48 коп. -
заборгованість за кредитом;

- 15 409,15 грн. - заборгованості по
сплаті процентів за користування
кредитними коштами;

- 100 000 грн. - пеня.

Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОПТ
Факторинг Україна" з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 2 152,69 грн. судового збору - з
кожної по 717,56 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: