АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2882/2014
інстанції Полив'яний В.М.
Доповідач Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року жовтня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого : Приходько Л.А.

Суддів : Бездрабко В.О.

Борка А.Л.

при секретарі : Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 22 січня 2014 року в справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що
18 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
укладений кредитний договір, за
умовами якого остання отримала кредит
у вигляді встановленого кредитного
ліміту в сумі 10000грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, прийнявши на себе
зобов'язання, повертати кредитні кошти
та сплачувати відсотки за користування
кредитом й інші платежі в порядок та
строки, визначені договором та
правилами. У зв'язку з неналежним
виконанням позичальником зобов'язань
за кредитним договором виникла
заборгованість, яка станом на 31.08.2013
року становить 31097,02грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом у сумі 8581,78грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у сумі 17845,59грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 2950,74грн.,
штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована
частина) і 1468,91грн. (процентна складова).
Зважаючи на викладене ПАТ КБ
«Приватбанк» просило стягнути з
відповідача на користь Банку вказану
заборгованість, та вирішити питання
щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 22 січня 2014 року позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
від 18 червня 2008 року, а саме:
заборгованість по кредиту в сумі 8581,78
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 17845,59 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 2950,74 грн.,
а всього на загальну суму у розмірі 29
378,11 грн. вирішено питання щодо
розподілу судових витрат. В іншій
частині позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на не врахування судом усіх обставин,
що мають значення для справи, і на те, що
при ухвалені рішення суд не звернув
уваги на те, що по певній частині
позовних вимог банком пропущено строк
позовної давності, просить рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог, скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення боргу на загальну суму
26622,96грн., у зв'язку зі спливом строку
позовної давності .

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сукач
А.А., зазначила, що на її думку рішення
суду є законним та обґрунтованим.
Просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18
червня 2008 року ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_2 було укладено
договір шляхом написання заяви, яка
разом з пам'яткою клієнта, Умовами і
Правилами надання банківських послуг
та Тарифами складає договір про
надання банківських послуг.

Відповідно до умов зазначеного
договору ОСОБА_2 отримала кредит у
розмірі 10000грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 2.5 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, 31 липня
2011 року.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що кредитним лімітом
(кредитом, кредитною лінією) є розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, визначений у
договорі, на умовах платності та
зворотності (повернення).

Згідно п.9.12. розділу І Умов та правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично вважається пролонгованим
на такий самий строк.

За умовами п. п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу II Умов
та правил, строк дії картки зазначений
на лицьовій стороні картки (місяць і
рік). Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Зі змісту п.п.5.3, 5.4 розділу ІІ Умов та
правил вбачається, що строки та порядок
погашення по Кредиту по платіжним
карткам з встановленим Мінімальним
обов'язковим платежем визначений у
пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною
частиною Договору. Строк погашення
кредиту у повному обсязі здійснюється
не пізніше останнього дня місяця,
вказаного на платіжній картці у полі
«Моnth».

Пунктом 2 розділу І Умов та правил
визначено, що мінімальний обов'язковий
платіж, це розмір боргових зобов'язань
Держателя картки, які щомісячно
підлягають сплаті держателем протягом
строку дії картки, та є обов'язковим для
держателів платіжних карток,
здійснюючих операції по кредитній
схемі.

Відповідно до інформації про картку,
надану банком, на ім'я ОСОБА_2 видана
картка НОМЕР_1 строком дії до 31 липня
2009 року (а.с.65).

Згідно наданих банком в ході розгляду
справи Довідки про умови кредитування
та Тарифів встановлений розмір
мінімального обов'язкового платежу,
який включає плату за використання
кредитних коштів у звітному періоді, та
складає 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн. і не більше залишку
заборгованості. Також визначений
строк щомісячних платежів - до 25 числа
місяця, наступного за звітним.

Крім того, Тарифами передбачено сплату
комісії за кредитне обслуговування, а
саме: щомісячна комісія -1% від
загальної суми заборгованості та
щорічне обслуговування- 500грн., а також
пеню за несвоєчасне погашення
заборгованості, яка складається з
пені (1) = (базової відсоткової ставки по
договору /30 - нараховується за кожен
день прострочення кредиту та пені (2) =
1% від заборгованості, але не менше 50грн.
в місць, що нараховується 1 раз на
місяць при наявності прострочення за
кредитом чи відсоткам 5 і більше днів
при виникненні прострочення на суму
більш 50грн.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за Договором
укладеним між сторонами, останній
платіж ОСОБА_2 здійснила у червні 2009
року (а.с.4-5).

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
збігається з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такі правові позиції висловив
Верховний Суд України в постанові від
24.09.2014 у справі №6-103цс14 та у постанові
від 01.10.2014 у справі №6-134цс14, які,
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковими для всіх судів України.

Задовольняючи вимоги банку щодо
стягнення заборгованості у заявленому
позивачеві розмірі, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
умовами укладеного між сторонами
Договору визначено повернення кредиту
періодичними щомісячними платежами, а
останній платіж на виконання умов
договору відповідач здійснила у
червні 2009 року, а з позовом до суду
Банк звернувся лише у жовтні 2013 року.
При цьому суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що строк
позовної давності Банком пропущений не
був, з тих підстав, що п.3.13 Умов та
правил передбачена автоматична
пролонгація дії договору, у разі не
звернення Клієнта із заявою про
відмову від продовження строку
вкладу.

Вказаного висновку суд першої
інстанції дійшов не взявши до уваги,
що, по-перше, п.3.13 Умов та правил
регулює строк дії депозитного вкладу
Клієнта, а не кредитних відносин, що
склалися між Банком та Клієнтом.
По-друге, пролонгація дії кредитного
договору передбачає продовження
строку дії договору після виконання
сторонами його умов і переукладення
договору на тих самих умовах, на
яких він був укладений.

Зважаючи на те, що Банк звернувся з
позовом лише в жовтні 2013 року, позовна
давність, щодо позовних вимог про
стягнення заборгованості, яка виникла
станом на жовтень 2010 року внаслідок
невиконання позичальником зобов'язань
щодо сплати періодичних платежів
(мінімального обов'язкового
щомісячного платежу), спливла.
Враховуючи наявність заяви
відповідача про застосування позовної
давності, поданої до ухвалення судом
рішення, а також відсутність підстав
для її поновлення, позовні вимоги про
стягнення заборгованості яка виникла
станом на жовтень 2010 року, в силу
вимог ч.4 ст. 267 ЦК України,
задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що стягнення з
ОСОБА_2 на користь банку підлягає
заборгованість за кредитним договором,
яка виникла лише в межах строку
позовної давності, а саме:
заборгованість по кредиту в розмірі
1981.08грн. та заборгованість по процентам
за користування кредитом в розмірі
11578.50грн.

Крім того, як вбачається з розрахунку
заборгованості по кредиту за період
в межах трирічного строку позовної
давності нараховані борг по комісії та
пені в загальному розмірі 1950.74грн.
Проте, відповідно до виписки по
рахунку, за період з жовтня 2010 року по
час звернення до суду, банком
нараховані комісія, за щорічне
обслуговування - 1000грн., та штраф за
прострочення, що відповідно до Довідки
про умови кредитування та Тарифів
Банку, фактично є пенею за
прострочення по кредиту або
процентам, в загальному розмірі
950.74грн(а.с.66-75).

Пунктом 1ч. 2.ст.258 ЦК України, для вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік, а отже вимоги про
стягнення нарахованої неустойки
підлягають задоволенню лише в межах
річного строку, а саме в розмірі
607.46грн. Таким чином, загальна сума
заборгованості по комісії за
користування кредитом та пені, яка
підлягає стягненню, становить 1607,46грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що відсотки за користування
кредитом, нараховані у межах строку
позовної давності, повинні
нараховуватися на суму заборгованості
по кредиту, яка також підлягає
стягненню з неї в межах вказаного
строку, до уваги колегії суддів не
приймаються, як безпідставні, оскільки
умовами договору визначено певний
порядок нарахування відсотків, і
застосування судом наслідків спливу
позовної давності цей порядок не
змінює.

Твердження апелянта про
безпідставність нарахування
відповідачем комісії спростовується
умовами укладеного між сторонами
договору, а тому також не можуть бути
прийнятими до уваги колегії суддів.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог банку про
стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі
250грн. та 1468,91грн.ніким не оскаржується,
а тому за правилами ст. 303 ЦПК України
колегією суддів не переглядається.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку
заборгованості за кредитним договором
від 18 червня 2008 року слід змінити,
зменшивши розмір стягнутої судом суми
заборгованості по кредиту з 8581,78грн. до
1981,08грн., суми заборгованості по
процентам за користування кредитом з
17845,59 грн. до 11578,50грн., суми
заборгованості по комісії за
користування кредитом та пені з 2950,74
грн. до 1607,46грн., та загальну суму
заборгованості з 29378,11 грн. до 15167,04грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 22 січня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованості за кредитним договором
від 18 червня 2008 року змінити, зменшивши
розмір стягнутої судом суми
заборгованості по кредиту з 8581,78грн. до
1981,08грн., суми заборгованості по
процентам за користування кредитом з
17845,59 грн. до 11578,50грн., суми
заборгованості по комісії за
користування кредитом та пені з 2950,74
грн. до 1607,46грн., загальну суму
заборгованості з 29378,11 грн. до 15167,04грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: