У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 20
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 20 серпня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
призначених рішенням Рівненського
міського суду від 8 травня 2013 року, в
розмірі 21 822 гривень.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликався на
неправильне застосування норм
матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що
заборгованість за аліментами виникла у
зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем, відсутністю коштів, яких не
вистачає навіть на своє утримання.
Інших доходів, крім заробітної плати,
яку він почав отримувати вже після
виникнення такої заборгованості, але
яку фактично не отримує з метою
погашення заборгованості, у нього
немає.

Вважав, що позивач не приділяє
належної уваги дитині, вихованням сина
займається тільки він, він же несе
поточні витрати на його утримання.

Також позивач не сплачує комунальні
послуги, а існуючу значну
заборгованість стягують з нього. Суд не
врахував відсутність його вини у
виникненні заборгованості по сплаті
аліментів та не зменшив розмір
неустойки через скрутне матеріальне
становище.

Крім того, позивач пред'явила окремий
позов про стягнення з нього неустойки
за прострочення сплати аліментів в
розмірі 20 000 гривень.

З цих міркувань просив рішення
Рівненського міського суду від 20
серпня 2014 року скасувати, ухваливши
нове, яким в задоволенні вимог ОСОБА_2
відмовити.

Заслухавши думку судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі і з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
доведеності та обґрунтованості факту
уникнення ОСОБА_1 від сплати аліментів
на користь позивача на утримання
малолітньої дитини згідно з рішенням
суду, через що виникла заборгованість з
його вини. Ці обставини визнано
достатньою підставою для застосування
правил сімейного законодавства щодо
нарахування і стягнення з відповідача
21 822 гривень неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
З
роз'яснень, що містяться у п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", убачається, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи.
На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.
Матеріалами справи
встановлено, що рішенням Рівненського
міського суду від 8 травня 2012 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в
розмірі 600 гривень щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку, з
дня подання позову до суду - 31 січня 2013
року до досягнення ним повноліття.

На підставі судового рішення 30 жовтня
2013 року видано виконавчий лист №
569/1786/13.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За даними розрахунку державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
заборгованість по аліментах ОСОБА_1 за
період з 31 січня 2013 року по 30 квітня 2014
року станом на 1 травня 2014 року
становить 9 019,35 гривень.

Заборгованість зі сплати аліментів в
сумі 600 гривень утворилася в січні 2013
року, яку платник аліментів
зобов'язаний був сплатити у січні 2013
року. З 1 лютого 2013 року на них
нараховується неустойка (пеня).
Заборгованість на час вирішення
спірних відносин не сплачена.
Неустойка вираховується з 1 лютого 2013
року по 30 квітня 2014 року і становить 454
дні, які при множенні на 1 % від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення, тобто 6 гривень, складає 2
724 гривні; за березень 2013 року - (600
гривень Х 1% Х 426 днів) = 2 556 гривень; за
квітень 2013 року - (600 гривень Х 1% Х 395
днів) = 2 370 гривень; за травень 2013 року -
(600 гривень Х 1% Х 365 днів) = 2 190 гривень; за
червень 2013 року - (600 гривень Х 1% Х 334 дні)
= 2 004 гривні; за липень 2013 року - (600
гривень Х 1% Х 304 дні) = 1 824 гривні; за
серпень 2013 року - (600 гривень Х 1% Х 273 дні)
= 1 638 гривень; за вересень 2013 року - (600
гривень Х 1% Х 242 дні) = 1 452 гривні; за
жовтень 2013 року - (600 гривень Х 1% Х 212
днів) = 1 272 гривні; за листопад 2013 року -
(600 гривень Х 1% Х 181 день) = 1 086 гривень; за
грудень 2013 року - (600 гривень Х 1% Х 151
гривень) = 906 гривень; за січень 2014 року -
(600 гривень Х 1% Х 120 днів) = 720 гривень; за
лютий 2014 року - (600 гривень Х 1% Х 89 днів) =
534 гривні; за березень 2014 року - (600
гривень Х 1% Х 61 день) = 366 гривень); за
квітень 2014 року - (600 гривень Х 1% Х 30 днів)
= 180 гривень. Усього сума неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
за час із 1 лютого 2013 року по 30 квітня 2014
року складає 21 822 гривні, яку необхідно
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2.

Проти способу і розміру нарахування
неустойки ОСОБА_1 не заперечував.

Правова позиція Верховного Суду
України, що висловлена в ухваленій за
наслідками розгляду справи № 6-81цс13
постанові від 11 вересня 2013 року, вказує,
що оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, то при
розгляді спорів про стягнення на
підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від
суми несплачених аліментів суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення про стягнення
пені, підсумувавши розміри нарахованої
пені за кожен із прострочених платежів
та визначивши її загальну суму.

Застосований судом спосіб нарахування
розміру неустойки повністю відповідає
наведеній правовій позиції, яка згідно
із ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України і в постанові
від 1 жовтня 2014 року за наслідками
розгляду справи №6-149цс14.

За таких обставин суд першої інстанції
визнав наведений розрахунок належним і
допустимим доказом, який узгоджується
з обставинами справи, з правильністю
висновків якого погоджується й колегія
суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
майже весь розмір заробітної плати
відповідача відраховується на
погашення заборгованості є
непереконливими, не підтвердженими
жодними доказами і спростовуються
матеріалами справи, а тому на увагу
колегії суддів не заслуговують.

Не можна погодитися і з покликаннями
ОСОБА_1 про понесення ним усіх витрат на
утримання дитини, оскільки доказів про
ці обставини не надав, а судом їх не
було здобуто. Мотивів для зменшення
розміру неустойки чи звільнення його
від відповідальності не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні свого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
20 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

О.В.Оніпко