Номер провадження: 22-ц/785/9055/14
Головуючий у першій інстанції: Шепітко
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 вересня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання малолітніх дітей, додаткових
витрат на утримання дітей та аліментів
на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась 18.06.2014 року
до суду з позовом про стягнення
аліментів з відповідача на утримання
на утримання їх малолітніх дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
твердій грошовій сумі по 1032 (одній
тисячі тридцять дві) гривні щомісячно
на кожну дитину, починаючи з моменту
звернення до суду і до досягнення
дітьми повноліття, а саме по 15.10.2031 року,
а також по 1000 гривень додаткових витрат
на кожну дитину щомісяця на лікування і
спеціальне харчування. Крім того,
позивачка просила стягнути з
відповідача аліменти на її утримання
до досягнення дітьми трьох років у
розмірі по 1176 гривень щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що з відповідачем у справі позивачка
перебуває у зареєстрованому шлюбі, від
шлюбу мають малолітніх дітей, котрі
проживають разом з нею і знаходиться на
її утриманні, відповідач з ними не
проживає та не надає матеріальної
допомоги, тому вона просила позовні
вимоги задовольнити, стягнувши
аліменти у твердій грошовій сумі,
оскільки відповідач є приватним
підприємцем та отримує мінливі доходи.

У судовому засіданні представник
позивачки адвокат ОСОБА_8 підтримала
заявлений позов та просила вимоги
задовольнити повністю.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_2 у судовому
засіданні заперечувала проти позову
повністю, посилаючись на те, що
відповідач дійсно допомоги на дітей не
надає, оскільки не вважає себе їх
батьком, у свідоцтвах про народження
дітей він зазначений лише тому, що
перебуває у шлюбі з позивачкою,
зазначивши також, що доходи
відповідача не надають йому можливості
сплачувати зазначені суми, на його
утриманні перебуває бабуся, звернувши
увагу на відсутність доказів щодо
додаткових витрат.

Рішенням суду позов задоволено
частково.

На рішення суду представник
відповідача. принесла апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а також, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

Сторони перебувають у
зареєстрованому 14.12.2005 року міським
відділом РАЦС Одеського обласного
управління юстиції шлюбі, актовий
запис №1552.

Від спільного шлюбу сторони
мають малолітніх дітей: сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та дочку -ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Діти сторін проживають разом з
позивачкою та знаходяться на її
утриманні, позивачка на даний час не
працює, перебуваючи у відпустці по
догляду за дітьми, відповідач
являється працездатною особою, за
наданою інформацією, являється
фізичною особою-підприємцем.

Заперечення представника
відповідача в частині необхідності
врахування судом витрат відповідача на
утримання бабусі, суд правильно до
уваги не прийняв, оскільки кошти на її
утримання за рішенням суду не
стягуються, жодних доказів здійснення
виплат у добровільному порядку суду не
надано. Щодо заперечень у визнанні
батьківства, то оскільки відповідач
зазначений батьком дітей та
зобов'язаний їх утримувати, рішення,
яке б набрало чинності, про виключення
його як батька із актового запису про
народження дітей, на час розгляду
справи відсутнє.

Відповідно до вимог ст.180
Сімейного Кодексу України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Згідно ст.181
Сімейного Кодексу України, кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. Частка заробітку
(доходу), яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, у відповідності з
ч.1 ст.183 СК України, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України, суд за
заявою платника або одержувача може
визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі, яка підлягає індексації
відповідно до закону.

Відповідно до ст.191 СК України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Згідно статті 27 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року, діючої на
Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники
визнають право кожної дитини на рівень
життя необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батько
(-ки) несуть основну відповідальність
за забезпечення умов життя, необхідних
для розвитку дитини, в межах своїх
здібностей і фінансових можливостей».

Враховуючи специфіку роботи
відповідача та розмір отримуваних ним
доходів, беручи до уваги необхідність
врегулювання виниклих між сторонами
аліментних правовідносин на принципах
справедливості, сумлінності і
розумності, рівності батьків щодо
обов'язку по утриманню дітей,
враховуючи вимоги ст.182 СК України та
виходячи зі встановленого діючим
законодавством необхідного
мінімального розміру, необхідного для
утримання дитини, суд зробив
обґрунтований висновок, що заявлений
позов, з урахуванням матеріального
положення обох сторін, підлягає
задоволенню та стягненню з відповідача
аліментів у заявленому розмірі по 1032
гривень щомісячно на кожну дитину з
подальшою індексацією відповідно до
закону з моменту звернення позивачки
до суду, що відповідатиме інтересам
дітей.

Щодо стягнення з відповідача
аліментів на утримання дружини у
розмірі по 1167 гривень щомісячно до
досягнення дітьми трьох років, суд
виходив з наступного.

Згідно ч.2 СТ.91 Сімейного Кодексу
України, жінка та чоловік, які не
перебувають у шлюбі між собою, мають
право на утримання у разі проживання з
нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2
та ч.4 ст.84 СК України.

Відповідно до вимог ст.84
Сімейного Кодексу України, дружина, з
якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка - батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а
також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того, чи вона працює,
та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу. Право
на утримання вагітна дружина, а також
дружина, з якою проживає дитина, має і в
разі розірвання шлюбу.

Беручи до уваги визначений
судом розмір аліментів на утримання
дітей та враховуючи розмір доходів
відповідача, суд вважає, що заявлені в
цій частині вимоги також підлягають
задоволенню у розмірі по 1167 гривень
щомісячно до досягнення дітьми трьох
років.

В частині стягнення з відповідача
додаткових витрат на утримання дітей у
зв'язку з їх хворобою та необхідності у
спеціальному харчуванні в розмірі по
1000 гривень щомісячно на кожну дитину,
суд виходив з наступного.

Згідно ст.185 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Діти проходили обстеження у
медичних закладах, що підтверджується
копіями медичної документації, разом з
тим жодних доказів понесених у зв'язку
з лікуванням витрат позивачем до суду
не надано. Не надано до суду й доказів
додаткових витрат позивачки у зв'язку з
необхідністю додаткового спеціального
харчування, вартості харчів, медичного
обслуговування, тощо.

Задоволення позовних вимог у
вказаній вище частині потребує
щомісячного відрахування 4272 гривень
доходів відповідача, що становить 66,58 %
його доходів та унеможливлює
задоволення інших вимог, оскільки
згідно ст.70 Закону України "Про
виконавче провадження" загальний
розмір усіх відрахувань під час кожної
виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами. Це обмеження не
поширюється на відрахування із
заробітної плати в разі відбування
боржником покарання у виді виправних
робіт і стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

За таких обставин, заявлений
позов підлягав задоволенню в частині
стягнення аліментів на утримання дітей
та дружини повністю, в частині
стягнення додаткових витрат вимоги не
підлягав задоволенню, із зазначених
вище підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Таким чином, оводи апеляційної
скарги не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до апеляційного суду надано не
було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, однак її
може бути оскаржено до суду касаційної
інстанції касаційному порядку, на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
О.С. Комлева

О.Г. Журавльов