Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/2666/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Кавун Т. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

04.11.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів -Дьомич Л.М., Єгорової
С.М.,

при секретарі - Лазаренко
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
державного підприємства «Східний
гірничо-збагачувальний комбінат», в
особі Смолінської шахти, на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 15 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Східний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» про відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ДП «Схід ГЗК» та ПАТ
«Євраз Суха Балка» про відшкодування
моральної шкоди заподіяної внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

Зазначав, що понад 20 років він
пропрацював на Державного
підприємства "Східний Гірничо -
збагачувальний комбінат" (далі по
тексту ДП «СхідГЗК» ) та ВАТ «ЄвразСуха
Балка», правонаступником якого є ПАТ
«Євраз Суха Балка», на різних посадах
та виконував роботу в шкідливих умовах
праці. Праця в таких умовах призвела до
того, що почав часто хворіти. 27 червня
2013 року, його було звільнено із
займаної посади у зв'язку із виявленою
невідповідністю працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає виконанню
даної роботи, за п.2 ст.40 КЗпП України. 26
листопада 2013 року державною установою
«Інститут медицини праці національної
академії медичних наук України» було
встановлено, що його захворювання є
професійними. Актом розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 06 грудня
2013 року встановлені причини
захворювання. А саме, тривалий час
роботи в умовах виробничих факторів
таких, як: запиленість повітря робочої
зони, маса вантажу, який разово
піднімається та переміщується вручну,
знаходження у нахиленому положенні,
нахили корпусу, відносна вологість
повітря. Висновком МСЕК від 18 грудня 2013
року визначено втрату 50% професійної
працездатності, встановлено 3 групу
інвалідності. Вважає, що відповідач не
забезпечив санітарно-гігієнічні умови
праці, які попереджають виникнення
професійних захворювань. Вказує,
порушенням умов праці відповідач
завдав йому моральну шкоду, яка полягає
у моральних стражданнях, що пов'язані з
відчуттям постійного болю,
неможливістю займатися улюбленими
справами, обмеженістю у спілкуванні,
потребою медикаментозного догляду, а
також тим, що в 39 років став інвалідом
та змушений жити на пенсію,
неможливістю допомагати рідним по
господарству. Просив суд стягнути з
відповідачів на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я по 25000 грн. (а.с.1).

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 15
вересня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ДП "СхідГЗК" та ПАТ
«Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_2 у
рахунок відшкодування моральної шкоди
завданої ушкодженням здоров'я по 12500
грн. з кожного відповідача, а також на
користь держави судовий збір в сумі по
243, 60 грн. (а.с.53 - 55).

В апеляційній скарзі ДП "СхідГЗК"
просить рішення суду першої інстанції,
в частині стягнення з нього у рахунок
відшкодування моральної шкоди 12500 грн.
та 243, 60 грн. судового збору, скасувати з
підстав порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення яким в позові відмовити.

Відповідач зазначив, що судом першої
інстанції не було враховано
рекомендації викладені в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
25.05.2001 року №5. Не враховано, що згідно
Інформаційної довідки по умовам праці,
праця позивача відноситься до ІІІ
класу 3 ступеню важкості та небезпеки
трудового процесу і не вважається
небезпечною для життя та здоров'я.
Позивачем не надано доказів порушення
відповідачем вимог ст. 43 Конституції
України, ст.153 КЗпП України та наявності
вини підприємства у отриманні
позивачем професійного захворювання.
Крім того, визначаючи розмір моральної
шкоди суд не врахував вимоги
розумності та справедливості і значно
завищив розмір відшкодування
моральної шкоди.

Представник ДП "СхідГЗК" підтримав
доводи апеляційної скарги
підприємства.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнала, просила рішення суду
скасувати і відмовити в задоволенні
позову.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга ДП
"СхідГЗК" задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди"(зі змінами) надано роз'яснення
про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагали від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодування моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом,
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 працював на
Смолінській шахті ДП "Східний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
різних посадах у цеху, в умовах
шкідливих факторів. За час роботи
захворів на професійне захворювання
і висновком МСЕК від 18 грудня 2013 року
визначено втрату 50% професійної
працездатності, встановлено йому 3
групу інвалідності.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову частково, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 втратив
працездатність у зв'язку з професійним
захворюванням, яке виникло в
результаті дії негативних виробничих
факторів під час виконання ним
трудових обов'язків.

Такий висновок суду підтверджується
матеріалами справи і дана обставина
відповідачем не оспорюється.

Відповідач, як роботодавець, не
забезпечив безпечних умов праці,
гігієнічних регламентів та нормативів
і зобов'язаний відшкодувати позивачу
завдану ушкодженням здоров'я моральну
шкоду.

Доводи представника відповідача щодо
відсутності вини підприємства у
настанні негативних наслідків, які
полягають у отриманні позивачем
хронічного захворювання є
безпідставними, оскільки, як
вбачається із Акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання рівень
температури, вологості і рухомості
повітря та рівень вібрації на робочому
місці позивача не відповідав
встановленій нормі. А отже, висновок
суду про доведеність факту настання
моральної шкоди та наявність правових
підстав для покладення обов'язку по її
відшкодуванню на ДП "СхідГЗК"
відповідає обставинам справи і
узгоджується з нормами чинного
трудового законодавства, зокрема,
статтями 153, 237-1 КЗпП України та
ґрунтується на доказах.

Так, згідно з актом розслідування від
від 06 грудня 2013 року причиною
професійного захворювання позивача є
тривалий стаж роботи в умовах
виробничих факторів ( вібрації,
фізичного перенавантаження та ін.).

Встановлення ОСОБА_2 Кіровоградським
обласним бюро медико - соціальної
експертизи 50% втрати професійної
працездатності та визнання його
інвалідом третьої групи у зв'язку з
професійним захворюванням
підтверджено відповідними довідками
від 18 грудня 2013 року до акта огляду МСЕК
та про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності.

Таким чином, висновок про наявність у
позивача права вимагати від ДП "Схід
ГЗК" відшкодування моральної шкоди не
спростовується доводами, на які
посилався відповідач, заперечуючи
проти позову.

Ст.237-1 КЗпП України передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди в обраний ним спосіб, зокрема,
шляхом повернення вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру і
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у житті та з
урахуванням інших обставин.

Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь позивача 12500 грн. на
відшкодування завданої моральної
шкоди з кожного відповідача, суд,
відповідно до положень ч.3 ст.23 ЦК
України та ст.237-1 КЗпП України, врахував
наведені позивачем конкретні
обставини, що свідчать про його
моральні страждання, їх глибину та
тривалість, значне погіршення стану
здоров'я, тяжкість і істотність
вимушених змін у житті після
встановлення йому ІІІ групи
інвалідності та втрати 50 %
працездатності внаслідок професійного
захворювання, яке виникло через роботу
протягом тривалого часу в особливо
важких та шкідливих умовах праці,
характер порушення прав позивача.

Ураховуючи наведене, практику
Європейського суду з прав людини щодо
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди, положення ст. 3
Конституції України, згідно якої
найвищою соціальною цінністю України є
людина, її життя і здоров'я, колегія
суддів вважає, що рішення суду щодо
розміру моральної шкоди, що підлягає
стягненню з ДП "Східний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
користь ОСОБА_2 , в сумі 12500 грн., є
законним та обґрунтованим.

Такий розмір моральної шкоди
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України,
ст.237-1 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відповідача
цих висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга відповідача
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Східний
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 15
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: