Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.суддів:Дем'яносова М.В.,Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПриватБанк" (далі -
ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду
з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував на те, що 15 листопада 2007 року
між ним та відповідачем ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого остання отримала кредит
в розмірі 5000,00 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором у
позичальника перед банком виникла
заборгованість, яка станом на 17 вересня
2013 року становила: 5000,00 грн -
заборгованість за кредитом; 19958,23 грн -
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитом; 11657,15 грн -
комісія за користування кредитом; 500,00
грн - штраф (фіксована частина); 1830,77 грн
- штраф (процентна складова).

З огляду на зазначене, просив позов
задовольнити.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 квітня 2014 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" суму боргу за кредитним
договором від 15 листопада 2007 року, яка
складається із: 5000,00 грн -
заборгованість за кредитом; 19958,23 грн -
борг зі сплати відсотків за
користування кредитом; 11657,15 грн -
комісія за користування кредитом; 500,00
грн - штраф (фіксована частина); 1837,77 грн
- штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року скасувати, а рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 квітня
2014 року залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 15 листопада 2007
року між сторонами був укладений
кредитний договір, за умовами якого
ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 5000,00
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором у
позичальника перед банком виникла
заборгованість, яка станом на 17 вересня
2013 року становила: 5000,00 грн -
заборгованість за кредитом; 19958,23 грн -
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитом; 11657,15 грн -
комісія за користування кредитом; 500,00
грн - штраф (фіксована частина); 1830,77 грн
- штраф (процентна складова).

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернувся до суду після
спливу позовної давності, про
застосування якої відповідачем до суду
було подано відповідну заяву.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи у справі нове
рішення про задоволення позовних вимог
ПАТ КБ "ПриватБанк", суд апеляційної
інстанції виходив із того, що договір
укладений на невизначений строк, а
відповідач заяви про закриття
карткового рахунку не подавав.

Однак з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можливо з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Суд апеляційної інстанції на зазначене
уваги не звернув та не врахував, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України,
частини четвертої ст. 267 ЦК
України з урахуванням цих обставин та
факту пред'явлення позову тільки 17
жовтня 2013 року, судом не вирішено.

Вказана правова позиція зазначена в
постанові Верховного Суду України від
01 жовтня 2014 року № 6-134цс14 та відповідно
до статті 360 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24
липня 2014 року підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:М.В.
Дем'яносов О.В. Кафідова В.М. Коротун І.К.
Парінова