Справа № 433/1290/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року, Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Яковлєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Служби у
справах дітей Троїцької районної
державної адміністрації Луганської
області, треті особи: Служба у справах
дітей Сватівської районної державної
адміністрації Луганської області та
ОСОБА_2, про поновлення в батьківських
правах, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов,
в обґрунтування якого зазначено, що
рішенням Троїцького районного суду
Луганської області від 11 червня 2008 року
позивачку було позбавлено
батьківських прав по відношенню до її
малолітньої доньки, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказує, що на
даний час вона має постійне місце
проживання, вона вийшла заміж та
створила нову сім'ю. Також вона має на
утриманні сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
відносно якого батьківських прав не
позбавлена. Позитивно
характеризується за місцем проживання,
вказує на те, що матеріально вона та її
сім'я забезпечені, вона має задовільний
стан здоров'я. Спиртних напоїв не
вживає. Вважає, що з моменту
позбавлення її батьківських прав вона
кардинально змінила свою поведінку,
переоцінила її та зробила відповідні
висновки, у зв'язку з чим просить суд
поновити її в батьківських правах
відносно її доньки.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала з викладених
у позові підстав та просила їх
задовольнити, так як на даний час вона
змінилася у позитивну сторону та дуже
сумує за своєю донькою.

Представник Служби у справах дітей
Троїцької районної державної
адміністрації Луганської області
Ільмінська С.А. у судовому засіданні
пояснила, що позивачка останній час
аліменти на утримання дитини не
сплачує, у останньої матеріальний
рівень низький, позивачка ніде не
працює. З моменту позбавлення
батьківських прав позивачка свою
дитину не відвідує, її станом здоров'я
та життям не цікавиться. На її думку,
поведінка позивачки ніяким чином не
змінилася, поновлення позивачки у
батьківських правах негативно буде
впливати на розвиток дитини.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог заперечує,
вказує на те, що вона матеріально
забезпечена на відміну від позивачки,
остання з моменту позбавлення
батьківських прав долею дитини не
цікавиться, дитину не відвідує,
аліменти не платить.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання
пояснила, що тривалий час знайома як із
позивачкою, так і з ОСОБА_2 Позивачка
постійно зловживає спиртними напоями,
дитину не доглядала, залишала без
догляду на тривалий час. На даний час
дитина знаходиться на вихованні у
ОСОБА_2, остання належним чином
доглядає та матеріально забезпечує
дитину. Позивачка долею дитини не
цікавиться.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює
вихователем в дитячому садочку, також
знайома як із позивачкою, так і з
ОСОБА_2, остання належним чином
забезпечує виховання дитини ,на
відміну від матері дитини ,позивачка
турботи до тинини не проявляє.

Допитана у судовому засіданні дитина
ОСОБА_3 суду пояснила, що мати її не
відвідує, не спілкується з нею, вцілому
її вихованням не займається. ОСОБА_2
вона називає матір'ю.

Прокурор Шеремет Є.Ю. вважає, що за
вищевикладених обставин відсутні
належні підстави для задоволення
позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників судового
засідання, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 позивачка є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно довідки Рудівської сільської
ради Сватівського району Луганської
області № 288 від 23 жовтня 2013 року
позивачка проживає та зареєстрована в
АДРЕСА_1 та має склад сім'ї: чоловіка
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Також позивачкою було надано: висновок
про стан здоров'я, згідно якого остання
має задовільний стан здоров'я (а.с.8);
виписку, з якою вбачається, що
позивачка отримує соціальні виплати на
малолітню дитину (а.с.9); копію свідоцтва
про шлюб серії НОМЕР_2 з ОСОБА_8 (а.с.10);
задовільну характеристику з місця
проживання (а.с.11); задовільний висновок
про обстеження житлово-побутових умов
(а.с.15); висновок про доцільність та
можливість поновлення батьківських
прав (а.с.16).

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо позбавлення чи поновлення
батьківських прав орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору.

Згідно із ч.6 ст.19 СК України суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини.

За ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини. мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.1 ст.165 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

З ч.1, 2, 4, 5 ст.169 СК України вбачається що
мати, батько, позбавлені батьківських
прав, мають право на звернення до суду з
позовом про поновлення батьківських
прав. Поновлення батьківських прав
неможливе, якщо дитина була усиновлена
і усиновлення не скасоване або не
визнане недійсним судом. Суд перевіряє,
наскільки змінилася поведінка особи,
позбавленої батьківських прав, та
обставини, що були підставою для
позбавлення батьківських прав, і
постановляє рішення відповідно до
інтересів дитини. При вирішенні справи
про поновлення батьківських прав
одного з батьків суд бере до уваги
думку другого з батьків, інших осіб, з
ким проживає дитина.

Застосовуючи зазначенні в рішенні
нормативно-правові акти, беручи до
уваги пояснення осіб, які брали участь
у справі, показання свідків, письмові
докази, суд вважає за необхідне у
задоволенні позовних вимог відмовити,
виходячи з наступного.

В рішенні від 11 червня 2008 року суд
конкретно не зазначив обставин, в чому
полягало не виконання та ухилення від
виконання обов'язків по вихованню
дитини з боку позивачки, які стали
підставою для позбавлення її
батьківських прав.

За цих причин судом оцінювалась
поведінка позивачки до позбавлення її
батьківських прав та встановлювались
обставини, що ймовірно були підставою
для позбавлення батьківських прав та
перевірялось наскільки змінилася її
поведінка виходячи з можливих підстав
позбавлення батьківських прав,
передбачених статтею 164 СК України.

Оцінюючи поведінку позивачки, слід
зауважити, що судом встановлено саме
наявність беззаперечних доказів
винної поведінки позивачки та
свідомого нехтування своїми
обов'язками, які свідчать про умисне
ухиляння позивачкою від виховання
доньки, остання з моменту позбавлення
її батьківських прав практично не
відвідувала свою доньку, не цікавилася
її здоров'ям та розвитком, матеріально
не забезпечувала дитину.

Таким чином, суд вважає, що подальше
застосування до позивачки такого
крайнього заходу у вигляді позбавлення
батьківських прав за вищевказаних
обставин є доцільним, так як мають
місце до теперішнього часу підстави,
передбачені статтею 164 СК України.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією, яку висловив Пленум
Верховного Суду України в пунктах 15, 16,
17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного
суду України від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав " де
пленум роз'яснив, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують, та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав щодо дитини, яка не
досягла вісімнадцяти років, і тільки з
підстав, передбачених статтею 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Не можна позбавити батьківських прав
особу, яка не виконує своїх
батьківських обов'язків унаслідок
душевної хвороби, недоумства чи іншого
тяжкого захворювання (крім хронічного
алкоголізму чи наркоманії) або з інших
не залежних від неї причин.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Статтею 169 СК особам, позбавленим
батьківських прав, надано право
звернутися до суду з позовом про їх
поновлення.

Розглядаючи такі справи, суди
зобов'язані перевіряти, наскільки
змінилися поведінка особи та
обставини, що були підставою для
позбавлення її батьківських прав.

Суд, оцінюючи висновок № 252 від 07 жовтня
2013 року та висновок № 01-27/312 від 11
березня 2014 року виходить з того, що такі
висновки не є належними, так як не
містять будь-яких обґрунтувань щодо
обставин, за яких служба прийшла до
такого висновку. Крім того, службою
питання первинних підстав позбавлення
позивачки батьківських прав, та
обставини щодо зміни її поведінки
взагалі не розглядалось, оскільки
представник служби такі відомості
повідомити не змогла.

При цьому, суд зауважує, що за змістом
абз. 2, 3 п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12
Закону № 2342-IV "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" на служби у справах дітей
покладається безпосереднє ведення
справ та координація діяльності
стосовно дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Висновок органу опіки та піклування
оформляється на бланку державних
адміністрацій районів, районів міст
Києва і Севастополя, виконавчих
органів міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад, підписується
головою (заступником голови) та
скріплюється печаткою.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, висновки указаним вимогам не
відповідають, оскільки оформлений на
бланку зазначеної служби у справах
дітей, підписаний начальником цієї
служби та скріплений печаткою тієї ж
служби.

Аналогічні правові висновки з питання
позбавлення батьківських прав та
порядку оформлення висновків зробив
Верховний суд України в ухвалах від 05
жовтня 2011 року по справі № 6-47846св10, від 6
жовтня 2010 року по справі № 6-2280св10, від 28
вересня 2011 року по справі № 6-33481св10.

Вирішуючи справу, керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, в межах позовних вимог та на
підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
суд вважає, що позовні вимоги позивачки
є не обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя