У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Токмацької районної державної
адміністрації Запорізької області,
Головного управління Державного
земельного агентства у Запорізькій
області, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Токмацьке дослідне
господарство» про визнання права на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки за касаційною
скаргою Головного управління
Державного земельного агентства у
Запорізькій області, поданою його
представником ОСОБА_4, на рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 15 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 6 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що в періоди з 30 січня
1988 року по 1 вересня 1994 року, з 5 грудня
1994 року по 1 жовтня 1998 року та з 25 травня
2000 року по 4 травня 2007 року працювала у
Дослідному господарстві «Токмацьке»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю «Токмацьке
дослідне господарство», і має трудовий
стаж більше 17 років. Відповідно до
рішення комісії із розпаювання
колишнього Дослідного господарства
«Токмацьке», вона відповідає вимогам
комісії для внесення в списки осіб, які
мають право на отримання земельних
ділянок у власність із земель
колишнього господарства, проте у
списки її внесено не було. Просила суд
визнати за нею право на отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки як колишньому працівникові
Дослідного господарства «Токмацьке» у
розмірі, встановленому при розпаюванні
земель колишнього господарства.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 15 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 6 листопада 2013 року, позов
задоволено.

Визнано, що ОСОБА_3 має право на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки як колишній
працівник Дослідного господарства
«Токмацьке» у розмірі, встановленому
при розпаюванні земель Дослідного
господарства «Токмацьке», із земель
державної власності з резервного
фонду, створеного при розпаюванні
земель Дослідного господарства
«Токмацьке».

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
15 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 6
листопада 2013 року, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач відповідно до визначених
комісією з розпаювання земель
колишнього Дослідного господарства
«Токмацьке» критеріїв, має право на
безоплатне отримання у власність
земельної ділянки.

Відхиляючи апеляційну скаргу
відповідача, суд апеляційної інстанції
вважав ухвалене рішення законним та
обґрунтованим.

Проте такий висновок є
передчасним.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
працювала у Дослідному господарстві
«Токмацьке», правонаступником якого є
Товариство з обмеженою
відповідальністю Токмацьке дослідне
господарство» в періоди з 30 січня 1988
року по 1 вересня 1994 року, з 5 грудня 1994
року по 1 жовтня 1998 року, з 25 травня 2000
року по 4 травня 2007 року, трудовий стаж
більше 17 років.

Дослідне господарство «Токмацьке»
було підпорядковане Українській
академії аграрних наук України і у
зв'язку з цим землі господарства не
підлягали розпаюванню та приватизації.

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 31 травня 2006 року
№ 296-р Дослідне господарство
«Токмацьке» виведено з
підпорядкування Української академії
аграрних наук та передано до сфери
управління Мінагрополітики України,
тобто з того ж часу з'явилась
можливість проведення розпаювання
землі.

Розпорядженням голови Запорізької
обласної державної адміністрації від 6
квітня 2010 № 92 прийнято рішення
стосовно розпаювання земель
Дослідного господарства «Токмацьке»
та передачу у власність земельних
ділянок колишнім працівникам та
пенсіонерам цього ж господарства.

Позивач, звертаючись до суду із
вказаним позовом, на обґрунтування
своїх вимог послалась на рішення
комісії із розпаювання земель
колишнього господарства, що встановлює
критерії, згідно з якими до списку
повинні бути включені: працівники, які
працювали станом на 19 серпня 2005 рік;
пенсіонери із колишніх працівників
Дослідного господарства «Токмацьке»;
звільнені за скороченням штату;
працівники, які пропрацювали не менше
5 років та працювали на 1996 рік.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню.
Обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд, вирішуючи спір по суті та
досліджуючи докази у справі, не звернув
уваги на відсутність у матеріалах
справи рішення комісії із розпаювання
земель колишнього господарства, тому
суд касаційної інстанції позбавлений
можливості достовірно перевірити, які
критерії визначені для осіб, що мають
право на безоплатне отримання
земельної ділянки колишнього
Дослідного господарства «Токмацьке»,
були визначені зазначеною комісією та
чи відповідає позивач зазначеним
вимогам.

Крім того, суд у своєму рішенні
посилається на наступні розпорядження
Токмацької районної державної
адміністрації Запорізької області: від
26 квітня 2010 року № 171 «Про надання згоди
на розроблення проекту приватизації
земель державної власності, які раніше
перебували у постійному користуванні
ДГ «Токмацьке»; від 26 квітня 2010 року №
172 «Про затвердження списку
працівників, пенсіонерів та
працівників, які були звільнені у
зв'язку з початком процедури
банкрутства ДГ «Токмацьке»; від 6
травня 2010 року № 198 «Про погодження
проекту землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв)
Дослідного господарства «Токмацьке»,
які також в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції, у порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, фактично ґрунтується на
припущеннях та не відповідає
матеріалам справи.

При перевірці законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції апеляційний суд зазначених
недоліків не усунув.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 ЦПК України у
разі невідповідності правового акта
закону України, суд застосовує акт
законодавства, який має вищу юридичну
силу.

Нормами законодавства, які мають
вищу юридичну силу, зокрема ч. 1
ст. 25 ЗК України, передбачено, що при
приватизації земель державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій
земельні ділянки передаються лише
працівникам цих підприємств, установ
та організацій, працівникам державних
та комунальних закладів освіти,
культури, охорони здоров'я,
розташованих на території відповідної
ради, а також пенсіонерам з їх числа з
визначенням кожному з них земельної
частки (паю).

Частиною 3 ст. 118 ЗК України
передбачено, що громадяни - працівники
державних та комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, а також
пенсіонери з їх числа, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельних ділянок, які перебувають у
постійному користуванні цих
підприємств, установ та організацій,
звертаються з клопотанням про
приватизацію цих земель відповідно до
сільських, міських рад або районних
державних адміністрацій.

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» право на земельну частку
(пай) мають лише члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

У апеляційній скарзі Головне
управління Держземагенства України у
Запорізькій області зазначало, що
визначення критеріїв осіб, які мають
право на отримання у власність
земельної ділянки за рішенням комісії
по розпаюванню землі не ґрунтується на
вимогах ч. 1 ст. 25 ЗК України, якою
врегульовано порядок безоплатної
приватизації громадянами земельних
ділянок.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Положеннями ст. 315 ЦПК України
установлено вимоги щодо змісту ухвали
суду апеляційної інстанції. Зокрема,
ухвала суду має складатися з описової
частини із зазначенням короткого
змісту вимог апеляційної скарги і
судового рішення суду першої
інстанції; узагальнених доводів особи,
яка подала апеляційну скаргу;
узагальнених доводів та заперечень
інших осіб, які беруть участь у справі;
мотивувальної частини із зазначенням
мотивів, з яких апеляційний суд виходив
при постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався;
резолютивної частини із зазначенням
висновку апеляційного суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції, у
порушення зазначених норм
процесуального закону постановив
ухвалу, яка за своїм змістом не
відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України,
оскільки не перевірив доводів
апеляційної скарги щодо
невідповідності позивача критеріям,
визначеним ч. 1 ст.
25 ЗК України, та в ухвалі не зазначив
конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи; не
витребувавши та не дослідивши рішення
комісії із розпаювання земель
колишнього Дослідного господарства
«Токмацьке», достовірно не перевірив,
які критерії визначені для осіб, що
мають право на безоплатне отримання
земельної ділянки колишнього
Дослідного господарства «Токмацьке»
були визначені зазначеною комісією та
чи відповідає позивач зазначеним
вимогам, і дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін, що призвело
до таких порушень норм процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Державного земельного агентства у
Запорізькій області, подану його
представником ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 6 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян Судді: В.П.Гончар
Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
Д.О.Остапчук