Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Укрвторчормет» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що перебував у
трудових відносинах з відповідачем з
05.10.2009 року, звільнився з роботи за
угодою сторін з 24.07.2014 року, в порушення
вимог законодавства повний розрахунок
з ним проведено не було, а тому позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь заробітну плату, вихідну
допомогу, компенсацію за невикористану
відпустку в загальному розмірі 10745
грн.88 коп., компенсацію за заподіяну
моральну шкоду в розмірі 7000 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 24.07.2014 року по
день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні позивач уточнив
позовні вимоги і просив суд стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 24.07.2014 року по 21.10.2014 року за
50 робочих днів, оскільки розрахунок з
ним було проведено 22.10.2014 року, та
моральну шкоду в сумі 7 000 грн..

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, про час розгляду
справи відповідач був повідомлений
належним чином, до суду надіслано
письмові пояснення по суті спору з
клопотанням щодо розгляду справи без
участі представника ПАТ
«Укрвторчормет».

Заслухавши пояснення позивача,
оглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що позивач з
05.10.2009 року був прийнятий стрільцем в
Білоцерківський цех Закритого
акціонерного товариства
«Укрвторчормет», яке в подальшому
перейменовано в Публічне акціонерне
товариство «Укрвторчормет», з 24.07.2014
року його звільнено із займаної посади
за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України
на підставі наказу № 282 з/к від 24.07.2014
року.

Наведені обставини підтверджуються
копією трудової книжки позивача
/а.с.4-6/.

В судовому засіданні також
встановлено, що в порушення приписів
ст.116 КЗпП України при звільненні
позивача з роботи відповідач не
виплатив йому всіх належних грошових
сум, а саме: заробітну плату,
компенсацію за невикористану
відпустку та вихідну допомогу в
загальній сумі 10 745 грн. 88 коп., що
слідує з копії довідки ПАТ
«Укрвторчормет» від 29.08.2014 року /а.с.8/,
розрахункового листа позивача за
липень 2014 року /а.с.25/.

Наведене не заперечується
відповідачем, на що вказано в письмових
поясненнях відповідача, надісланих до
суду /а.с.21/.

За ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

В судовому засіданні встановлено, що
після звернення позивача до суду з
даним позовом 07.10.2014 року, з ним
проведено відповідачем повний
розрахунок шляхом перерахування йому
коштів в сумі 10 745 грн.88 коп. на
картковий рахунок позивача, що
стверджується копією банківської
виписки за 22.10.2014 року /а.с. 26-44/, не
заперечується позивачем.

Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
за № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, -наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при непровденні
його до розгляду справи-по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв»язку із виникненням спору про
розмір належних до виплати сум вимоги
про відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Згідно з висновками Верховного Суду
України, викладених в постановах за
результатами розгляду заяв про
перегляд судових рішень з підстави,
передбаченої ст.355 ЦПК України,
установивши під час розгляду справи
про стягнення середнього заробітку у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення (коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок), суд на підставі
ст.117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а в разі
непроведення його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Згідно п.п.2,8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та
доповненнями/ , нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку за період з 24.07.2014
року по 21.10.2014 року за 50 робочих днів.

Згідно розрахункових листів позивача,
наданих ПАТ «Укрвторчормет» /а.с.57/,
його заробітна плата становить за
травень 2014 року 1868,22 грн. за 20 робочих
днів, за червень 2014 року -972,85 грн. за 10
робочих дні, всього 2841,07 грн. /30 робочих
днів, тоді середньоденний заробіток
буде становити 94 грн.70 коп.

При розрахунку середнього заробітку
судом враховано основну заробітну
плату позивача і оплату за роботу в
нічний час відповідно до його
розрахункових листів за травень та
червень 2014 року, оскільки згідно з
положеннями п.3 вказаного вище Порядку
при обчисленні середньої заробітної
плати у всіх випадках її збереження
включаються: основна заробітна плата;
доплати і надбавки (за надурочну
роботу та роботу в нічний час;
суміщення професій і посад;
розширення зон обслуговування або
виконання

підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за
економію конкретних видів палива,

електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо.

Період затримки розрахунку з 24.07.2014
року по 21.10.2014 року включно становить 50
робочих днів, на що вказує сам позивач,
таку ж кількість робочих днів вказує і
відповідач в письмових поясненнях
/а.с.23/, середній заробіток за цей період
становить 4735 грн. /94,70 грн.-
середньоденний заробіток х 50 дн./.

А згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

При визначенні розміру відшкодування
за час затримки розрахунку відповідач
в письмових поясненнях просить
врахувати, що заборгованість з виплати
заробітної плати виникла у
підприємства з незалежних від
відповідача обставин, оскільки
основними споживачами продукції
підприємства є мателургійні комбінати,
які розташовані у Донецькому регіоні і
опинилися в центрі подій, які
відбуваються там по даний час, що
призвело до напруженої ситуації у
фінансово-господарській діяльності
ПАТ «Укрвторчормет». Відповідач
просить зменшити розмір відшкодування
на 50 % з врахуванням розміру спірної
суми, істотності цієї частки порівняно
із середнім заробітком працівника,
вини роботодавця у порушенні строків
виплати та інших конкретних обставин
справи.

До письмових пояснень відповідачем
додано копію звіту про фінансові
результати за 1 півріччя 2014 року,
згідно якого збитки підприємства
складають 587044 грн., також додано копії
договорів поставки за лютий 2013 року,
які укладено між ПАТ «Укрвторчормет»
та ТОВ «Метінвест-Ресурс», яке
розташоване в м. Донецьку /а.с.47, 49-54/.

Відповідач просить врахувати тяжке
фінансове становище підприємства,
наслідком чого є тимчасове введення на
підприємстві режиму неповного
робочого тижня та заплановане
вивільнення 258 осіб, що стверджується
копією наказу від 15.11.2013 року /а.с.48/ та
листом Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації від
04.07.2014 року /а.с.55/.

Але при вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Як вказано вище в рішенні, відсутність
коштів у роботодавця не виключає його
відповідальності за ст.117 КЗпП України
за затримку розрахунку з працівником
при звільненні.

А тому тяжке фінансове становище
відповідача не може бути підставою для
звільнення його від сплати на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку з позивачем при
звільненні останнього з роботи.

А щодо зменшення розміру
відшкодування, то згідно приписів ст.117
КЗпП України, на що вказано вище в
рішенні, у разі непроведення
розрахунку у зв'язку з виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню в повному обсязі, якщо спір
вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. У разі часткового задоволення
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

В даному випадку, як встановлено судом,
між позивачем та відповідачем був
відсутній спір про розмір належних до
виплати сум після звільнення
працівника, а тому відсутні правові
підстави для зменшення розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку після звільнення позивача з
роботи.

Така правова позиція про
обґрунтованість зменшення судом
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у разі
наявності спору між сторонами про
розмір належних до виплати сум при
звільненні працівника, викладена в
постанові Верховного Суду України від
03.07.2013 року, яку прийнято за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом /судами/ касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, яка згідно ст.360-7 ЦПК
України є обов»язковою для всіх судів
України.

Таким чином, проаналізувавши все
вищенаведене, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі
4735 грн.00 коп.

Позивач просив також суд стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 7 000
грн., посилаючись в обгрунтування
позовних вимог на те, що він зазнав
моральних страждань із-за визнання
його неповноцінності як спеціаліста та
утримувача родини, із-за неможливості
забезпечити свою родину, за здійснення
ним додаткових зусиль для організації
свого життя, за те, що він неодноразово
звертався до відповідача за отриманням
розрахунку.

За ст.237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв»язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Суд вважає, що позивачу спричинено
моральну шкоду, оскільки відповідачем
було порушено право позивача на
своєчасне отримання розрахунку при
звільненні з роботи, крім того, він
змушений був витрачати додатково час,
зусилля для захисту його прав,
розрахунок з ним було проведено тільки
22.10.2014 року після того, як позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Але при визначенні розміру моральної
шкоди судом враховуються ті обставини,
що позивача звільнено з роботи за
угодою сторін з дотриманням вимог
чинного трудового законодавства, крім
того, позивач мав право на одержання
допомоги по безробіттю після
звільнення його з роботи, тоді як
посилаючись на те, що він не мав змоги
забезпечувати родину матеріально,
позивач навіть не став на облік в
центрі зайнятості з метою одержання
відповідної грошової допомоги.

З врахуванням всіх наведених обставин,
суд визначає розмір моральної шкоди в
сумі 1000 грн., оскільки позивачем не
надано доказів в обгрунтування вимог
щодо відшкодування моральної шкоди в
сумі 7000 грн., тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Отже, на користь позивача з відповідача
належить стягнути середній заробіток
за час затримки розрахунку в сумі 4735
грн.00 коп. та 1000 грн. моральної шкоди,
всього 5735 грн.00 коп.

На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України
«Про судовий збір» позивач звільнений
від сплати судоовго збору на користь
держави.

Відповідно до ст.ст. 80,88 ЦПК України суд
вважає за можливе відшкодувати за
рахунок відповідача на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.п.2,8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та
доповненнями/, ст.ст.10,60,61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрвторчормет» /м.Київ,
вул. Каунаська,27, / на
користь ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1/
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 4735 грн., 1000 грн.
моральної шкоди, всього 5735 грн.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрвторчормет» /м.Київ,
вул. Каунаська,27, / на
користь держави судовий збір в сумі
243 грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко