Справа № 203/3362/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року Кіровський районний
суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді -
Казака С.Ю.

при секретарі -
Місюра К.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Трошина В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Міського комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
треті особі - Депо №1 Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
24.12.2013 року в м.Дніпропетровську на
перехресті пр.Миру та вул.Щербини
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю тролейбусу ЮМЗ-Т-2 бортовий
номер НОМЕР_2, що належить Міському
комунальному підприємству
«Дніпропетровський електротранспорт»,
під керуванням водія ОСОБА_4 та
автомобілем Фольксваген Пассат д/н
НОМЕР_1, власником якого є він (позивач).
Постановою Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 22.01.2014 року
водія ОСОБА_4 визнано винною за фактом
дорожньо-транспортної пригоди. Згідно
висновку автотоварознавчого
дослідження №796 від 08.01.2014 року розмір
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок пошкодження належного йому
транспортного засобу складає 18085 грн. 78
коп. За отримання висновку ним сплачено
650 грн. Крім того, йому було заподіяно
моральну шкоду, яка полягає в тому, що
він переживав за пошкодження свого
автомобіля та нервував в зв'язку з тим,
що відповідач відмовився
відшкодовувати спричинені збитки. Все
це призвело до порушення нормального
укладу, необхідності звернення до суду
за захистом своїх прав та інтересів.
Наслідки дорожньо-транспортної
пригоди негативно вплинули на стан
його здоров'я, він став погано себе
почувати. Для нього та його сім'ї
транспортний засіб, який був
пошкоджений, приносив прибутки, а так,
як його необхідно було ремонтувати і на
це потрібні були кошти, він вимушений
був нести незаплановані для сімейного
бюджету витрати. В зв'язку з цим,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 18085
грн. 78 коп., моральну шкоду в сумі 5000
грн., витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в сумі
650 грн. та пов'язані з наданням правової
допомоги в сумі 3500 грн., а також
сплачений при подачі позову судовий
збір.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов та,
посилаючись на викладені в ньому
підстави, просив суд задовольнити
останній в повному обсязі.

Представник відповідача -
Міського комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі,
посилаючись на їх необґрунтованість.

Третя особа - ОСОБА_5 та
представник Депо №1 Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
в судове засідання не з'явились, про
причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та не
заперечувалось сторонами, що 24.12.2013
року на перехресті пр.Миру та
вул.Щербини сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
тролейбусу ЮМЗ-Т-2 бортовий номер
НОМЕР_2, що належить Міському
комунальному підприємству
«Дніпропетровський електротранспорт»,
під керуванням водія ОСОБА_4 та
автомобілем Фольксваген Пассат д/н
НОМЕР_1, власником якого є позивач.

Постановою Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 22.01.2014 року
водія ОСОБА_4, яка на момент
дорожньо-транспортної пригоди
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем, було визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340
грн.

Вказана постанова не
оскаржувалась та набрала законної
сили, а тому відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК
України, суд вважає такими, що не
потребують доказуванню встановлені
обставини, щодо вини працівника
Міського комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
ОСОБА_4 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої було заподіяно
механічні пошкодження належному
позивачу транспортному засобу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1116 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦКУ країни з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно висновку №796 від 08.01.2014
року експертного автотоварознавчого
дослідження, складеного судовим
експертом ОСОБА_6, вартість
матеріального збитку внаслідок
пошкодження належного позивачу
транспортного засобу Фольксваген
Пассат д/н НОМЕР_1, склала 18085 грн. 78 коп.

Відповідно до ст.7 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадку визначення
збитків або розміру відшкодування у
випадках, встановлених законом». Така
оцінка проводиться в порядку,
передбаченому «Методикою
товарознавчою експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів»,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо
розміру заподіяної позивачу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
матеріальної шкоди, суд приймає до
уваги та вважає належним та допустимим
доказом висновок №796 від 08.01.2014 року,
проведений у відповідності до
зазначених вище нормативних актів.

З урахуванням вищезазначених
обставин та положень закону, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача в частині стягнення
матеріальної шкоди в сумі 18085 грн. 78
коп.., завданої йому внаслідок
пошкодження транспортного засобу, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню і остання у відповідності
до ст.1172,1187 ЦК України підлягає
стягненню саме з відповідача, як
юридичної особи, що є власником
транспортного засобу - тролейбусу та в
трудових відносинах з якою перебував
водій ОСОБА_4

Відповідно до зазначеної вище
ст.7 Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» проведення
оцінки майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

В зв'язку з цим, позивач був
змушений понести додаткові витрати на
оплату послуг експерта з визначення
розміру заподіяних йому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди збитків,
які відповідно до наданої квитанції
№806335 склали 650 грн. та також підлягають
стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої в наслідок
порушення її права і така шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК
України моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно вимог ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачу моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру.

Суд вважає, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
позивачу була заподіяно моральну
шкоду, яка виразилась в негативних
емоціях та стресі, які він пережив під
час пригоди та внаслідок пошкодження
належного йому транспортного засобу;
додатковому емоційному навантаженні
та необхідності витрачати додатковий
час з метою відновлення порушених прав
та відшкодування завданих збитків,
проведення ремонту автомобіля;
неможливості користуватись останнім
певний час, необхідності понесення
незапланованих матеріальних витрат, що
викликало незручності у повсякденному
житті, завдало глибоких душевних
страждань, додаткового фізичного та
емоційного навантаження.

Враховуючи вказані обставини,
ступінь та тривалість моральних
страждань, виходячи з принципу
розумності та справедливості, суд
вважає, що позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню та
на користь позивача підлягає стягненню
моральна шкода в розмірі 500 грн.

В своєму позові позивач також
просив стягнути з відповідача витрати
на правову допомогу в сумі 3500 грн.,
сплачених згідно квитанції №14-3621 від
20.05.2014 року за договором від 08.05.2014 року
з адвокатом ОСОБА_1

Разом з тим, вимоги в цій частині
позивачем належним чином не
обґрунтовано та не зазначено, які
юридичні послуги було надано згідно
вказаного договору, їх тривалість та
визначення їх вартості відповідно до
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

В зв'язку з цим, в стягнення
вказаних витрат позивачу слід
відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути сплачений останнім при подачі
позову судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.22,23,1166,1167,1172,1187,1192 ЦК
України, ст.ст.10, 11,27,31,36,58-61,88,169,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
треті особі - Депо №1 Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального
підприємства «Дніпропетровський
електротранспорт» на користь ОСОБА_3 у
рахунок відшкодування матеріально
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди 18085 грн.
78 коп., у рахунок відшкодування
моральної шкоди 500 грн., витрати за
проведення автотоварознавчого
дослідження в сумі 650 грн., а всього 19235
грн.78 коп.

В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з Міського комунального
підприємства «Дніпропетровський
електротранспорт» на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кі-ровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
С.Ю.Казак