АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц79614840
Головуючий у 1 інстанції - Наборозняк
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Колотілову О.О.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року

за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Мостобудівне
управління - 3» про скасування наказу
про звільнення,поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом, який після
уточнення обґрунтовував тим, що 28
травня 2014 року він звернувся до
відповідача з письмовою заявою про
надання йому відпустки з 30 травня 2014
року,як ліквідатору наслідків аварії
на ЧАЕС . Коли ж 2 червня 2014 року він
прибув на роботу у нього було відібрано
пояснення з приводу відсутності на
роботі,а за наказом від 3 червня 2014 року
його звільнено з роботи за прогул.
Вважає своє звільнення незаконним та
просив скасувати наказ про звільнення,
поновити його на посаді машиніста
крану та стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року
ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу та
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення його вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема,що суд не
дослідив поважність відсутності його
на роботі, не прийняв до уваги надані
ним докази на підтвердження факту
звернення до відповідача з заявою про
надання відпустки,в тому числі про
дублювання ним заяви по факсу,не надав
належної оцінку його доводам та фактам
порушення трудового законодавства
відповідача за результатами перевірки
проведеної за його зверненням
Інспекцією праці.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивач доводи апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився,подав письмову
заяву про відкладення розгляду справи,
у зв'язку з його відрядженням.

Враховуючи, що відповідач є юридична
особа,повідомлений належно колегія
суддів не визнана причини неявки
представника відповідача в судове
засідання поважними і відповідно до ч.2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
продовжити розгляд справи у
відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді
Шахової О.В., пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши апеляційну скаргу, в межах
її доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач ОСОБА_1
працював в ПрАТ «Мостобудівне
управління-3» машиністом крану.

30 травня 2014 року працівниками ПрАТ
«МБУ-2» складено акт № 01 про
відсутність 30 травня 2014 року ОСОБА_1 на
робочому місці з нез'ясованих причин
(а.с.28)

2 червня 2014 року керівником ОСОБА_1 -
інженером-механіком ОСОБА_2 на ім'я
директора підприємства подана
доповідна записка про відсутність
ОСОБА_1 30 травня 2014 року на робочому
місці (а.с.30).

І в цей же день, 2 червня 2014 року
відповідачем створено комісію для
з‛?ясування обставин відсутності
ОСОБА_1 на робочому місці 30.05.2014 р. за
участю самого ОСОБА_1 за висновком якої
ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці
30 травня 2014 року більше трьох годин без
поважних причин, тобто здійснив прогул
(а.с.32).

2 червня 2014 року складено також акт №
02 про відмову ОСОБА_1 надати письмові
пояснення з приводу відсутності на
роботі 30 травня 2014 року (а.с.29).

Згідно табелю обліку робочого часу за
травень 2014 р. вбачається, що 30.05.2014 р.
стоїть відмітка про відсутність ОСОБА_1
на робочому місці (а.с.27).

Згідно наказу ПрАТ «МБУ-3» 3 37-ВК від 3
червня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з
посади машиніста крану на підставі.4
ст.40 КЗпП України,через відсутність на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня,без поважних причин (а.с.33).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову
суд першої інстанції, встановивши
зазначені обставини, не визнав
поважними причини його відсутності на
робочому місці 30 травня 2014 року та
розглянувши позов в межах заявлених
вимог, виходив з того, що на
підтвердження своїх доводів
відповідно до ст.60 ЦПК позивач належних
та допустимих доказів не надав.

Суд вважав, що відповідно до трудового
законодавства позивач повинен був
заздалегідь отримати наказ
(розпорядження), можливо інший дозвіл
від уповноважених керівників
відповідача, щодо свого невиходу на
роботу 30.05.2014 року.

Судом відповідно до закону надана
вірна оцінка доводам позивача на те, що
ним була передана, а відповідачем
отримана заява про надання відпустки,
але наказ про таку відпустку не
видано,оскільки з керівництвом у нього
склалися «напружені» стосунки та
правомірно виходив з того, що ці доводи
могли б бути враховані у випадку
оскарження позивачем неправомірності
дій (незаконного рішення) відповідача
про не надання йому відпустки,за
сімейними обставинами чи як
ліквідатору наслідків ЧАЕС.

Судом достовірно встановлено, позивач
у відпустці 30.05.2014 року не перебував.

Інші вимоги ОСОБА_1 є похідними від
основних його вимог про визнання
наказу про звільнення незаконними та
про поновлення на роботі, тому, суд
вважав, що вони також не підлягають
задоволенню.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного і
об'єктивного з'ясування обставин
справи, перевірки доводів і заперечень
сторін, належної правої оцінки
зібраним у справі доказів, з огляду на
що рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги на висновки
суду не впливають та їх не
спростовують.

На спростування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1 про порушення судом
першої інстанції процесуального та
матеріального права,колегія суддів
погоджується з доводами відповідача
про те, що ОСОБА_1 як працівник, що
пропрацював на даному підприємстві
понад 40 років, є повністю обізнаним
щодо його трудових обов'язків,
посадових інструкцій, правил
внутрішнього трудового розпорядку,
необхідності виходу у робочі дні на
роботу, необхідності наявності
відповідних наказів по підприємству
щодо надання відпусток та відгулів
працівникам.

У відповідності до закону, наявність
поважних причин може бути визнана у
разі доведеної непрацездатності
працівника, хоча б вона і не була
підтверджена лікарняним листком,
відмови працівника від переміщення,
якщо робота протипоказана
працівникові за станом здоров'я.
Поважними можуть бути визнані і
причини сімейно-побутового характеру,
якщо вихід працівника на роботу за
наявності таких причин міг би
заподіяти працівникові або іншим
особам шкоду, що значно перевищує ту
шкоду, що заподіяна власникові
невиходом на роботу.

Оцінка причин порушення трудової
дисципліни (в тому числі вчинення
прогулу) як поважних може
здійснюватися як безпосередньо
власником або уповноваженим ним
органом, так і органом, до якого
здійснюється оскарження накладення
дисциплінарного стягнення (комісією по
трудових спорах, судом) або органом,
який розглядатиме спір про звільнення
за прогул (судом).

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є такими, що тягнуть за собою безумовне
скасування чи зміну рішення суду
першої інстанції,а тому відповідно до
ст. 308 ЦПК відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,оскільки суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 16 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді