УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.

при секретарі Пацалі
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання договору поруки
припиненим за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 23 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулася
до суду із позовом до ПАТ «Універсал
Банк» про визнання договору поруки
припиненим.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що
04.10.2007 р. між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 06/3048к-07, згідно умов якого
позичальник отримав кошти в сумі 9 748,00
доларів США зі сплатою відсотків у
розмірі 12,5 % річних та терміном
повернення до 03.10.2012 р.

З метою забезпечення виконання
боргових зобов'язань за вказаним
договором 04.10.2007 р. між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 укладено договір
поруки № 06/3048дп-07.

У період з 02.09.2000 р. по 07.05.2009 р. позивач
та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі. З 2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проживають окремо.

Позивач вказувала, що 23.09.2013 р. після
ознайомлення з матеріалами
третейської справи № 831/13, яка
перебуває в провадженні Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, їй стало
відомо про наявність додаткових угод
до вищевказаного кредитного договору,
укладених 10.11.2009 р. та 04.11.2010 р. між
ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк». Зі
змісту зазначених угод вбачається, що
умови основного зобов'язання було
змінено шляхом підвищення розміру
відсоткової ставки , відстрочення
виконання зобов'язання, що у свою чергу
призвело до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування коштами, встановлення
штрафу за невиконання або неналежне
виконання позичальником зобов'язань у
розмірі 100 % від загальної суми
невиконаного зобов'язання. Таким чином,
розмір відповідальності ОСОБА_1 перед
відповідачем збільшився.

Враховуючи, що позивач не надавала
згоди на укладення додаткових угод до
кредитного договору, якими було
змінено основне зобов'язання та
збільшено обсяг відповідальності
поручителя, стверджувала про наявність
підстав для припинення поруки.

Справа № 756/13682/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10387/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Белоконна
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 23 червня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про
визнання договору поруки припиненим
задоволено. Договір поруки № 06/3048/дп-07,
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал
Банк» визнано припиненим з 10.11.2009 р.,
тобто з дати укладання між ОСОБА_2 та
ПАТ «Універсал Банк» додаткової угоди
б/н до кредитного договору № 06/3048к-07.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ПАТ «Універсал Банк» звернулося
із апеляційною скаргою, в якій просило
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 23 червня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтував тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми процесуального права та
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Представник ПАТ «Універсал Банк»
вказував, що відповідачем здійснено
реструктуризацію заборгованості
позичальника, надано пільгові умови
погашення кредиту протягом
встановленого строку та на умовах,
визначених сторонами.

Апелянт зазначив, що 10.11.2009 р. між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено
Додаткову угоду до кредитного договору
№ 06/3048к-07 від 04.07.2007 р., згідно п.п. 2.1, 2.2
якої з 10.11.2009 р. по 09.11.2010 р. включно
процентна ставка за користування
коштами становила 12 % річних, а з 10.11.2010
р. процентна ставка встановлена у
розмірі 17 % річних. 04.11.2010 р. між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено
Додаткову угоду до кредитного договору
№ 06/3048к-07 від 04.07.2007 р., згідно п.п. 2.1, 2.2
якої з 10.11.2010 р. по 09.11.2011 р. включно
позичальник зобов'язувався сплачувати
13 % річних за користування кредитними
коштами, а з 10.11.2011 р. - 17 % річних.

Також представник ПАТ «Універсал Банк»
вказував, що позивачем обрано спосіб
захисту порушеного права, який не
передбачено нормами чинного
законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала,
просила її відхилити.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Колегія суддів, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення в
цій частині, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
докази по справі та доводи апеляційної
скарги, дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на наступне.

Як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи, 04.10.2007
р. між ВАТ «Універсал Банк», назву якого
було змінено на ПАТ «Універсал Банк»,
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 06/3048к-07, згідно умов якого
позичальник отримав кошти в сумі 9 748,00
доларів США зі сплатою відсотків у
розмірі 12,5 % річних та терміном
повернення до 03.10.2012 р. (а.с. 13-18).

З метою забезпечення виконання
боргових зобов'язань за вказаним
договором 04.10.2007 р. між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 укладено договір
поруки № 06/3048дп-07 (а.с. 12).

10.11.2009 р. між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до
кредитного договору № 06/3048к-07 від 04.07.2007
р., згідно п.п. 2.1, 2.2 якої з 10.11.2009 р. по
09.11.2010 р. включно процентна ставка за
користування коштами становила 12 %
річних, а з 10.11.2010 р. процентна ставка
встановлена у розмірі 17 % річних (а.с. 19).

04.11.2010 р. між ПАТ «Універсал Банк»
та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду до
кредитного договору № 06/3048к-07 від 04.07.2007
р., згідно п.п. 2.1, 2.2 якої з 10.11.2010 р. по
09.11.2011 р. включно позичальник
зобов'язувався сплачувати 13 % річних за
користування кредитними коштами, а з
10.11.2011 р. - 17 % річних, строк користування
кредитом встановлено до 10.11.2012 р.
включно, п. 6.1 передбачено штраф за
невиконання або неналежне виконання
позичальником своїх зобов'язань у
розмірі 100 % від загальної суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. (а.с. 23).

Зі змісту зазначених угод
вбачається, що умови основного
зобов'язання було змінено шляхом
підвищення розміру відсоткової ставки
, відстрочення виконання зобов'язання,
що у свою чергу призвело до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування коштами, а
також встановлено штраф за невиконання
або неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів інформованості поручителя
та згоди на збільшення розміру його
відповідальності суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність підстав для визнання
спірного договору припиненим.

Посилання апелянта на те, що
нормами чинного законодавства не
передбачено такий спосіб захисту
порушеного права як визнання договору
припиненим, є помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм
матеріального права поручитель, хоча й
пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором. Поручитель, зокрема, має
право висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Однією з підстав припинення поруки
є такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішені спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», якщо в
договорі поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

У разі невизнання кредитором
права поручителя, передбаченого ч. 1 ст.
559 ЦК України, на припинення
зобов'язання за договором поруки, таке
право підлягає захисту судом за
позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України. Наведений правовий висновок
Верховний Суд України зробив 21
листопада 2012 року при розгляді справи
№ 6-134цс12, предметом якої був спір про
визнання договору поруки припиненим.

А відтак, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для визнання
припиненим договору поруки № 06/3048дп-07
від 04.10.2007 р., укладеного між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1, оскільки
збільшення комісії за пролонгацію
договорів та комісії за внесення змін
до кредитних договорів без згоди
поручителів призвело до збільшення
обсягу їх відповідальності.

Враховуючи викладене, при
встановленні обставин справи та
ухваленні рішення судом першої
інстанції не було допущено порушень
норм процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 23 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
Л.Д. Українець

М.І. Оніщук