Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Латуре-Агро» (далі - ТОВ
«Латуре-Агро») про визнання договору
купівлі-продажу укладеним, визнання
права власності на будівлю, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Луганської області в
інтересах держави в особі Зориківської
сільської ради Міловського району
Луганської області на ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ТОВ
«Латуре-Агро» про визнання договору
купівлі-продажу укладеним, визнання
права власності на будівлю.

Заочним рішенням Міловського
районного суду Луганської області від
28 січня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
будівлі бригадного будинку АДРЕСА_1
від 7 лютого 2008 року № 4/п-буд.
між ТОВ «Латуре-Агро» та ОСОБА_3
укладеним.

Визнано право власності на будівлю
бригадного будинку АДРЕСА_1, за
ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року відмовлено
у відкритті апеляційного провадження
за апеляційною скаргою прокурора
Міловського району Луганської області
на заочне рішення Міловського
районного суду Луганської області від
28 січня 2013 року у зазначеній справі.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Луганської області в
інтересах держави в особі Зориківської
сільської ради Міловського району
Луганської області просить скасувати
ухвалу апеляційного суду та направити
справу до суду апеляційної інстанції
для вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що із заочного рішення
суду першої інстанції не вбачається
порушення інтересів держави, оскільки
сторонами у зазначеній справі є
товариство з обмеженою
відповідальністю та фізична особа,
інтереси якої не потребують захисту
органами прокуратури.

Проте, погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

За положеннями ст. 129 Конституції
України та ст. 13 ЦПК України однією із
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, зокрема й особами, які не
беруть участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права та
обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Згідно з ч. 5 зазначеної статті за
наявності підстав, передбачених ч. ч. 2-4
цієї статті, з метою представництва
інтересів держави прокурор має право в
порядку, передбаченому процесуальним
законом вступати у справу, порушену за
позовами (заявами, поданнями) інших
осіб, на будь-якому етапі розгляду;
ініціювати перегляд судових рішень,
утому числі у справі, порушеній за
позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Обираючи форму представництва,
передбачену частиною п'ятою цієї
статті, прокурор визначає, в чому
полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
прокуратуру» підстави для вступу у
справу, а також обсяг і межі
повноважень прокурора у судовому
процесі визначаються цим Законом та
процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України
прокурор здійснює у суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії цивільного процесу.

Прокурор, який звертається до суду в
інтересах держави, самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також
зазначає орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірне нерухоме майно знаходиться на
землях територіальної громади с.
Півнівка Міловського району
Луганської області, що відноситься до
Зориківської сільської ради
Міловського району Луганської області,
якій делеговано повноваження щодо
розпорядження землями зазначеної
територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурор звернувся з апеляційною
скаргою на заочне рішення Міловського
районного суду Луганської області від
28 січня 2013 року в інтересах держави в
особі Зориківської сільської ради
Міловського району Луганської області.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
прокурор зазначав, що судом першої
інстанції під час ухвалення рішення
про визнання права власності на
будівлю не з'ясовано та не перевірено
правовий статус земельної ділянки, на
якій знаходиться спірна будівля, не
встановлено її цільове призначення, її
власника чи користувача, зокрема, не
перевірено наявність рішення
компетентного органу влади чи
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або
надання у користування, або передачу
права користування земельною ділянкою
на підставі цивільно-правових
договорів.

Таким чином, суд вирішив питання про
права та обов'язки Зориківської
сільської ради Міловського району
Луганської області, яка уповноважена
розпоряджатися землями зазначеної
територіальної громади та не брала
участі у справі у суді першої
інстанції.

Апеляційний суд на зазначені вимоги
закону уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про відмову у
відкритті апеляційного провадження за
апеляційною скаргою заступника
прокурора у зазначеній справі на
підставі ст. ст. 292, 297 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

У зв'язку з викладеним касаційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню як така, що постановлена з
порушенням норм процесуального права,
з передачею справи до апеляційного
суду для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, ч. 1
статті 1 Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції»,
розпорядження голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 27/0/38-14,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну заступника прокурора
Луганської області задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року скасувати,
питання про відкриття апеляційного
провадження передати на новий
апеляційний розгляд до апеляційного
суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін М.В. Дем'яносов В.М.
Коротун О.В. СтупакСудді:В.І. Амелін