Справа № 152/1385/14-ц
24 вересня 2014 року
Шаргородський районний суд Вінницької
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Садковецької сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Реєстраційна служба Шаргородського
районного управління юстиції
у серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаною позовною заявою про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер його батько - ОСОБА_3 Після
його смерті залишилось спадкове майно,
яке складається із житлового будинку з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1.
Спадкоємцем зазначеного спадкового
майна по заповіту є позивач. Проте, у
ході оформлення спадкових прав було
виявлено відсутність свідоцтва про
право власності на зазначений вище
житловий будинок. На цій підставі
нотаріус відмовив позивачу в
оформленні його спадкових прав, про що
Посилаючись на те, що житловий будинок
з господарськими будівлями в АДРЕСА_1
належав його батькові на праві
власності, позивач просить визнати за
ним право власності на зазначений
будинок у порядку спадкування за
заповітом після смерті батька.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на ті самі обставини, що і у позовній
Представник відповідача - Садковецький
сільський голова Свинобой В.В. у
судовому засіданні не заперечував
проти задоволення позову ОСОБА_1,
зазначив, зокрема, що житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1 дійсно належав
на праві власності батьку позивача,
Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Шаргородського
районного управління юстиції у судове
засідання не з'явився, проте, від
начальника реєстраційної служби
Шаргородського районного управління
юстиції Залокоцької В.Д. надійшла заява
про розгляд справи у відсутність їх
представника, проти задоволення позову
не заперечує (а.с.69).
Розглянувши подані документи та
матеріали справи, заслухавши пояснення
позивача та представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги позивача,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Садківці
Шаргородського району Вінницької
області помер ОСОБА_3, що вбачається зі
свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.4).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина, що складається, зокрема, із
житлового будинку з господарськими
будівлями в АДРЕСА_1.
Спадкоємцем зазначеного спадкового
майна є позивач, що вбачається із
заповіту від 03.01.1995 року, складеного
Згідно довідки виконавчого комітету
Садковецької сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області № 68 від 15.02.2014 року, ОСОБА_1
прийняв спадщину шляхом вступу в
фактичне володіння та управління
спадковим майном, розпорядився
домашніми речами померлого одразу ж
після його смерті (а.с.56).
Позивач звернулася до нотаріальної
контори з проханням видати йому
свідоцтво про право на спадщину за
законом на будинок, розташований в
АДРЕСА_1, проте, у видачі свідоцтва про
право на спадщину на зазначений вище
будинок йому відмовлено, про що
нотаріусом винесено відповідну
постанову за № 503/02-31 від 11.03.2014 року
Із постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії вбачається, що
підставою для відмови у видачі
свідоцтва є ненадання позивачем
правовстановлюючого документа на
Установленим судом обставинам
відповідають цивільні правовідносини,
пов'язані із набуттям права власності
на спадкове майно, які з огляду на те, що
спадщина відкрилась та була прийнята
до 01 січня 2004 року регулюються нормами
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року (далі -ЦК УРСР).
Зазначене відповідає пункту 5
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України 2003 року
(далі - ЦК України) та узгоджується з
позицією Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, висловленою у
пункті 1 інформаційного листа «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від
Так, згідно частини першої статті 524 ЦК
УРСР, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.
Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК
Частиною першою статті 529 ЦК УРСР
встановлено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.
Отже, із урахуванням зазначених вище
вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач
дійсно є спадкоємцем померлого ОСОБА_3,
оскільки останній за життя склав на
користь позивача заповіт. Окрім того,
суд вважає доведеним факт прийняття
позивачем спадщини після смерті
батька, позаяк він фактично вступив у
володіння спадковим майном,
розпорядився домашніми речами
померлого одразу ж після його смерті.
До того ж, із копії спадкової справи до
майна померлого ОСОБА_1, вбачається, що
позивач оформив у спадщину частину
Водночас, оформити спадщину на
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1 позивач не може, через
правовстановлюючого документа.
Проте, у матеріалах справи є докази
того, що зазначений вище житловий
будинок, належав на праві власності
Так, згідно даних погосподарських книг
за 1967-1995 роки ОСОБА_3 зазначений головою
Із погосподарських книг також видно, що
в особистому користуванні ОСОБА_3
перебувала земля площею 0,40 га, у тому
числі, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель 0,01 га.
У довідці виконавчого комітету
Садковецької сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області від 27.03.2014 року № 98 зазначено,
що житловий будинок в АДРЕСА_1 належав
Із оглянутого у судовому засіданні
оригіналу технічного паспорту,
виготовленого 18.04.2014 року, на житловий
будинок в АДРЕСА_1, копія якого
міститься в матеріалах справи (а.с.28-31)
вбачається, що будинковолодіння
складається із: житлового будинку
літера «А», літньої кухні літера «Б»,
підвалу літера «Б1», хліву літера «В»,
хліву літера «Г», підвалу літера «Г1»,
колодязя літера «Д», огорожі « 1-3».
Згідно довідки КП Могилів-Подільського
БТІ від 11.03.2014 року № 59, право власності
на домоволодіння в АДРЕСА_1 не
зареєстровано (а.с.10).
Отже, сукупність зазначених вище
доказів, досліджених у судовому
засіданні вказує на належність ОСОБА_3
на праві власності житлового будинку
літера «А», літньої кухні літера «Б»,
підвалу літера «Б1», хліву літера «В»,
хліву літера «Г», підвалу літера «Г1»,
колодязя літера «Д» та огорожі « 1-3», що
розташовані в АДРЕСА_1.
При цьому, зазначеного вище висновку
суд дійшов виходячи із того, що
постановою Ради Міністрів УРСР від
11.03.1985 року № 105 «Про порядок державного
обліку житлового фонду» постановлено
завершити реєстрацію й технічну
інвентаризацію житлового фонду у
сільській місцевості.
На виконання зазначеної вище постанови
Виконавчий комітет Шаргородської
районної Ради народних депутатів
Вінницької області ухвалив рішення від
22.10.1987 року № 244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району», пунктом 1 якого
передбачалось забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, які мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
Із 1979 року в Україні (УРСР)
погосподарський облік у сільських
Радах народних депутатів здійснюється
за особливою формою статистичного
Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СССР 13.04.1979 року №112/5, документами
погосподарського обліку для сільських
Рад народних депутатів, зокрема, є
форма № 1 - «Погосподарська книга».
Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів затверджених
ЦСУ СССР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані книги
погосподарського обліку
використовуються, зокрема, для обліку
житлових будинків, що належать
громадянам на праві приватної
Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та
пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року
передбачено, що погосподарська книга
складається, зокрема, із розділу:
«Споруди, які є особистою власністю
господарства», у якому записуються
дані про житловий будинок, назву інших
споруд і рік їх будівництва.
Із Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах,
селищах міського типу УРСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
УРСР 31.01.1966 року, погодженої
заступником Голови Верховного Суду
УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995
року № 56 вбачається, що державній
реєстрації підлягали лише будинки та
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу, будинки ж, розташовані у
селах реєстрації не підлягали.
Отже, з 1934-1978 роки, тобто в період
забудови домоволодіння ОСОБА_3 у
сільській місцевості, державна
реєстрація об'єктів нерухомості
взагалі не передбачалася.
Тому, виникнення права власності на
житлові будинки, споруди, зокрема, у
сільській місцевості не залежало від
державної реєстрації цього права.
Згідно пункту 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31.10.1975 року
№ 45/5, підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженою наказом
Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року №
1/5, було затверджено зразки форм
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
Із зазначених додатків вбачається, що
довідка про власника житлового будинку
видається згідно із записами у
погосподарській книзі виконавчого
комітету сільської (селищної) Ради
Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались актами органів влади
(публічних актів), що підтверджують
право приватної власності.
Таким чином, аналіз зазначених вище
нормативно-правових актів переконує
суд у тому, що до компетенції
виконкомів місцевих рад відносилось
також питання узаконення цих будівель
та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих рад.
Отже, враховуючи сукупність доказів,
досліджених у судовому засіданні,
зокрема, погосподарські книги,
технічний паспорт, довідки виконкому
Садковецької сільської ради, суд
приходить до висновку, що на день
смерті ОСОБА_3 його право власності на
житловий будинок літера «А», літню
кухню літера «Б», підвал літера «Б1»,
хлів літера «В», хлів літера «Г», підвал
літера «Г1», колодязь літера «Д»,
огорожу « 1-3», розташовані по АДРЕСА_1
було посвідчено у порядку,
передбаченому діючим на той час
законодавством, а тому цей будинок
увійшов до складу спадщини.
Частиною першою статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(стаття 4 ЦПК України).
Статтями 57-60 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Таким чином, судовому захисту підлягає
лише порушене, невизнане або ж
оспорюване право, свобода чи інтерес.
При цьому, позивач, з огляду на принцип
змагальності сторін зобов'язаний
довести належними та допустимими
доказами факт порушення, невизнання
або оспорювання свого права, свободи чи
інтересу. Не доведення даного факту є
підставою відмови у задоволенні
За частиною першою статті 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
Способом захисту цивільного права та
інтересу може бути, зокрема, визнання
права (п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України).
Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
У пункті 3.1. інформаційного листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що
право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту у спосіб,
передбачений статтею 392 ЦК України.
Суд вважає, що позивачем доведено
належними та допустимими доказами
невизнання його права отримати у
спадщину житловий будинок літера
«літера «А», літню кухню літера «Б»,
підвал літера «Б1», хлів літера «В»,
хлів літера «Г», підвал літера «Г1»,
колодязь літера «Д», огорожу « 1-3»,
розташовані по АДРЕСА_1, окрім того, на
думку суду, спосіб захисту порушеного
права, обраний позивачем, передбачений
законом, а тому позов слід задовольнити
Керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215
ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок літера «А», літню
кухню літера «Б», підвал літера «Б1»,
хлів літера «В», хлів літера «Г», підвал
літера «Г1», колодязь літера «Д»,
огорожу « 1-3», розташовані по АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.
Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України,
рішення суду може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд Вінницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

І.Л.Строгий