Справа № 373/181/14-ц
У Х В А Л А

Іменем
України

23 грудня 2014 року
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області в складі:

головуючого – судді Опанасюк І.О.,

при секретарі Товстій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Переяслав-Хмельницький
справу за поданням відділу державної
виконавчої служби
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного Управління юстиції, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника – фізичної особи
за межі України,-

встановив:

Заявник звернулася із заявою до суду, в
якій просить винести ухвалу про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України громадянина ОСОБА_1, 16.10.1976р.н.,
ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії СК 860297,
виданий Переяслав-Хмельнипьким МРВ
ГУДМС України в Київській області
21.05.2008 року, який проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання ним
заборгованості по сплаті аліментів
згідно виконавчого листа № 37318114 від
19.05.2014р. виданого
Переяслав-Хмельницьким міськрайонним
судом Київської області про стягнення
аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
Вище вказану ухвалу направити до
відділу ДВС Переяслав-Хмельнинького
МРУЮ для подальшого перенаправлення до
Адміністрації державної прикордонної
служби України, що знаходиться за
адресою: вул. Володимирська, 26. м. Київ,
01034.

Дане подання відповідає вимогам
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17 квітня 2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. № 512/5.

В судовому засіданні представник
відділу ДВС заяву підтримав.

ОСОБА_1 до суду не з’явився,
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив, що відповідно
до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, не є
перешкодою для розгляду даного
подання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи та матеріали подання, встановив
наступне.

На виконанні у відділі Державної
виконавчої служби
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області знаходиться
виконавчий лист № 373/181/14 від 19.05.2014 року
виданою Переяслав-Хмельницьким
міськрайонним судом Київської області
про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 в розмірі 1000.00 грн.,
щомісячно на утримання
неповнолітнього сипа ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3 починаючи з 15.01.2014 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягувач 23.05.2014 року звернувся до
відділу ДВС Переяслав – Хмельницького
МУЮ із заявою стягувана про примусове
виконання вказаного вище виконавчого
листа.

26.05,2014 року державним виконавцем була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження та направлена
сторонам для ознайомлення та виконання
за вих. №" 4725-4726 від 26.05.2014 р., та виконані
необхідні дії спрямовані на
встановлення наявності майна боржника,
за рахунок якого можливо сплатити
заборгованість.

20.10.2014 року державним виконавцем було
здійснено виїзд за адресою боржника та
в зв'язку з тим. що боржник вдома був
відсутній йому залишено виклик
з'явитись до відділу ДВС та надати
копії квитанцій про сплату аліментів,
що підтверджується актом державною
виконавця від 20.10.2014 року.

01.12.2014 року державним виконавцем було
здійснено розрахунок заборгованості
по сплаті аліментів та надіслано
сторонам за вих. № 7050 для ознайомлення
та виконання. Заборгованість станом на
16.11.2014 року становить 10 000 грн.

05.12.2014 року до відділу надійшла заява
від стягувана обмежити виїзд боржника
за кордон.

Представник Державної виконавчої
служби Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області, пояснив суду, що
боржником добровільно рішення суду не
виконується кошти на утримання дитини
не сплачуються. Факт несплати
заборгованості коштів підтверджується
матеріалами виконавчого провадження. У
зв'язку із цим. з'явилась
заборгованість по аліментах.
Відповідно до розрахунку
заборгованості, який складено
державним виконавцем сума боргу станом
на 16.11.2014 року складає 10 000 грн., та
зазначив що, ОСОБА_1 на даний момент
ухиляється від виконання рішення суду,
та майно на яке можливо звернути
стягнення у боржника відсутнє.

Суд вважає, що подання підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод , який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України ,
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи, а саме -
до особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Відповідно до ст. 124 Конституції судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про
виконавче провадження".

З набранням чинності з 9 березня 2011 р.
Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
виконавче провадження" та деяких інших
законодавчих актів щодо вдосконалення
процедури примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб)" закріплено право
державного виконавця, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань
покладених на нього рішенням,
звертатись до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України. У зв'язку із
цим суди розглядали подання державних
виконавців про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржників
у виконавчому провадженні.

Статтею 377-1 ЦПК України, врегульовано
вирішення судом питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

з погляду значення словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення ОСОБА_1 від виконання
зобов’язання підтверджується
численними повідомленнями виконавця
та викликами боржника, копії яких
наявні в матеріалах подання, та
оригінали яких були досліджені в ході
судового розгляду, а також не вчинення
боржником будь – яких дій спрямованих
на погашення заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України,
дане подання погоджено виконавцем з
начальником Переяслав-Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Київської області.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 377-1 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Подання відділу державної виконавчої
служби Переяслав-Хмельницького
міськрайонного Управління юстиції, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника – фізичної особи
за межі України – задовольнити.

Обмежити виїзд за межі України
громадянина України ОСОБА_1, 16.10.1976р.н.,
ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії СК 860297,
виданий Переяслав-Хмельнипьким МРВ
ГУДМС України в Київській області
21.05.2008 року, який проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання ним
заборгованості по сплаті аліментів
згідно виконавчого листа № 37318114 від
19.05.2014р.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд протягом п’яти днів
з дня її проголошення.

Особа, яка не була присутня в судовому
засіданні – протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала наберає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

СУДДЯ:
І.О. Опанасюк