Справа № 2/1519/7106/11
№пр.2/521/476/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси
у складі: головуючого Буран
при секретарі Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права спільної сумісної
власності на будинок та земельну
ділянку, витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
усунути перешкоди у володінні майном,
вселення у будинок, виселення, за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
будівельні матеріали, конструктивні
елементи та обладнання, суд
Позивач, ОСОБА_1 30 травня 2007 року
звернулась до Малиновського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору дарування від 10.03.2004
року житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, визнання права спільної
сумісної власності на вказаний
будинок, витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
усунення перешкод у володінні майном
та про вселення ОСОБА_1 у спірний
ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку з
господарськими будівлями
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на
земельній ділянці, площею 1098, 0 кв.м,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_7, з
підстав, що цей договір був удаваним та
фактично сторони мали намір укласти
договір купівлі-продажу спірного
будинку. Також про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2, придбаним
за договором купівлі-продажу та,
визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 права
спільної сумісної власності на спірний
29 липня 2009 року Малиновським районним
судом м. Одеси винесено рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано недійсним договір
дарування житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
укладений 10.03.2004 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_7. Визнано
за ОСОБА_1 право спільної сумісної
власності з ОСОБА_2 на будинок за
адресою: АДРЕСА_2 та витребувано
вказаний житловий будинок з
незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути
перешкоди у володінні ОСОБА_1 майном,
шляхом звільнення земельної ділянки,
площею 1098,0 кв.м, та спірного житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2. Також було
вселено ОСОБА_1 у вказаний житловий
будинок та стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на
земельній ділянці, площею 1098,0 кв.м,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_4
та посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, ОСОБА_7, визнання дійсним
договору купівлі-продажу будинку та
визнання житлового будинку придбаним
за договором купівлі-продажу та
визнаня за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 права
спільної сумісної власності на
житловий будинок - було відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28.10.2009 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 липня 2009 року залишено без змін.
Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 вересня 2011 року, на
підставі заяви ОСОБА_5, вищевказане
рішення суду від 29 липня 2009 року було
скасовано за нововиявленими
обставинами на підставі того, що під
час розгляду цієї справи в судом,
позивач, ОСОБА_1 давала неправдиві
пояснення щодо своєї обізнаності
відносно обставин продажу спірного
будинку, неотримання грошей за
проданий будинок. З вказаного приводу
05.04.2011 року слідчим СУ ГУМВС України в
Одеської області було порушено
кримінальну справу.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 вересня 2011 року
провадження по справі було продовжено,
з урахуванням вимог ст. 363 ч.2 ЦПК
України а саме, що ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції,
якою було відхилено скаргу на рішення
суду першої чи апеляційної інстанції, в
разі перегляду рішення чи ухвали у
зв'язку з нововиявленими обставинами
втрачає законну силу.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 липня 2014 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на будівельні
матеріали, конструктивні елементи та
обладнання було об*єднано в одне
провадження з первинним позовом ОСОБА_1
та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 17 грудня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 у частині визнання недійсним
договору-купівлі продажу будинку та
визнання права спільної сумісної
власності на житловий будинок - було
залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1
ст. 207 ЦПК України. Також з вказаних
підстав було залишено без розгляду
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у частині
визнання недійсним договору дарування
будинку

Таким чином, остаточні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
стосуються визнання права спільної
сумісної власності за ними на
будівельні матеріали, конструктивні
елементи та обладнання, що знаходяться
на земельній ділянці, площею 1098 кв.м.
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з
яких проведено реконструкцію та
капітальний ремонт будинку літера «Д»
з прибудовою «д», терасою «д1»,
загальною площею 185,5 кв.м., житловою
площею 83,2 кв.м., допоміжною площею 102,3
кв.м. та будівництво житлового будинку
літера «З» з мансардою літера «МС» та
терасою літера «з», загальною площею 143,
2 кв.м, житловою площею 69, 8 кв.м.,
допоміжною площею 73,4 кв.м. та допоміжні
будівельних споруд: погріб з шийкою
літера «Ж,ж», гараж літера «И», навіс
літера «К». До відповідача ОСОБА_3 будь
яких вимог не заявлено.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказані вимоги
підтримав, просив задовольнити. В
обґрунтування посилались на те, що
відповідно до ст. 392 ЦК України вбачає
наявність права спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 на будівельні
матеріали, конструктивні елементи та
обладнання, що знаходяться на
земельній ділянці, площею 1098 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2, з яких проведено
реконструкцію та капітальний ремонт
спірного будинку. Враховуючи, що ОСОБА_1
вказані вимоги не визнає, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 змушені звернутись з вказаним
позовом до суду.

З урахуванням останніх уточнень,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 складаються з
наступного: визнати право спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
будинок за адресою: АДРЕСА_2,
витребувати з чужого незаконного
володіння на користь ОСОБА_1 земельну
ділянку та будинку, розташовані за
адресою: АДРЕСА_2, зобов'язати ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 у
володінні земельною ділянкою, площею
1098, 0 кв.м та будинком за вказаною
адресою, вселити ОСОБА_1 у спірний
будинок, визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими ,
що втратили право користування спірним
будинком, шляхом їх виселення. До
відповідача ОСОБА_3 будь яких вимог не
заявлено.

У судовому засіданні представник
позивача, ОСОБА_1 вказані вимоги
підтримала, обґрунтовуючи тим, що право
спільної сумісної власності ОСОБА_1 не
визнається відповідачами, тому вона
позбавлена права користування,
володіння майном та проживання у
спірному будинку, тому з метою захиста
свого порушеного права, вона просить
визнати право спільної сумісної
власності на спірний будинок, земельну
ділянку та витребувати майно з чужого
незаконного володіння, усунути
перешкоди у володінні майном, шляхом
виселення відповідачів та її вселення.

ОСОБА_2, сповіщений належним чином, у
судове засідання не з*явився, причини
неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази у їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
17.02.1989року уклали шлюб, зареєстрований
міським відділом РАЦС Одеського
обласного управління юстиції, актовий
запис №239.

07 квітня 2000року ОСОБА_2,
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1, придбав у ОСОБА_8 житловий
будинок, площею 49, 5 кв.м за адресою:
АДРЕСА_2, після чого зруйнував
придбаний будинок та на його місті, у 2002
році, збудував двоповерховий будинок,
площею 70, 1 кв. м, якій на початку 2004 року
ОСОБА_2 незаконно, без її згоди, продав
за 60 000 доларів США. Позивач, ОСОБА_1
вважає, що цей будинок набутий
подружжям за час шлюбу є спільною
сумісною власністю подружжя.

У розумінні ч.1 ст. 105 ЦК України( яка
діяла на час самочинного будівництва)
самочинне будівництво є не тільки
новостворений об'єкт, а й об'єкт
нерухомості, який виник у результаті
реконструкції, капітального ремонту ,
перебудови, надбудови вже існуючого
об'єкта , здійснених без затвердженої
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт , об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником раніше отримано право
власності і особа не має право
розпоряджатися цим будинком (
продавати, дарувати, здавати в оренду
та інше) .

Суд вважає, що позивачем, ОСОБА_1 не
надано належних доказів, що її право
власності на спірний об'єкт виникло
правомірно у встановленому законом
порядку, оскільки не надано
підтверджень того, що порядк створення
нового майна здійснено з дотриманням
вимог чинного законодавства. Окрім
того, не надано розрахунків виконаних
робіт, жодного документального
підтвердження витрат на придбання
будівельних матеріалів, використаних
на будівництво житлового будинку,
площею 70,1 кв.м, тому судом не вбачається
підстав для виникнення права власності
у ОСОБА_1, а також права спільної
сумісної власності на спірний будинок,
площею 70,1 кв. м, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, як на об'єкт
нерухомості.

Об*єкти нерухомого майна, які самочинно
збудовані, не можуть бути об'єктами
права власності, (Постанова пленуму
ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальніх справ №6 від 30.03.2012р.).

Суд також вважає, що право власності
ОСОБА_2 на житловий будинок, площею 49, 5
кв.м., якій був розташований на місці
новозбудованого будинку, площею 70,1
кв.м, придбаний ним за договором
купівлі-продажу від 07.04.2000 року,
припинилось у зв'язку з його знищенням,
що в свою чергу виключає існування на
цей об'єкт права спільної сумісної
власності. Сторони не заперечують
відсутність будинку площею 49,5 кв. м, що
також підтверджується висновком
судового експерта №733/2014 від 17.11.2014
року. Таким чином, підстав для
застосування до цих правовідносин норм
матеріального права, передбачених
ст.ст. 60, 65 СК України , ч.2 ст. 369 ЦК
України не можливо, внаслідок не
існування нерухомого об'єкту права
спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання, відповідно до ч.1ст.15
ЦК України, ч.1ст.3 ЦПК України.

У зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Проте
позивач. ОСОБА_1 не надала суду будь
яких доказів розгляду компетентним
органом питання про визнання права
власності на самочинне будівництво.

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 18.06.2014 року № 23149174, наданого в
судовому засіданні представником
ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відомості на нерухоме майно за адресою:
АДРЕСА_2 - відсутні.

Отже законом не передбачена можливість
визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незакінченого будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстровано раніше
(Постанова пленуму ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальніх справ №5 від
07.02.2014 року)

В одночас суд приймає до уваги факт
виконання ОСОБА_5 ОСОБА_4 обов'язку по
розрахунку з ОСОБА_2 на час укладання
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 договору
дарування спірного будинку від 10.03.2002
року. Вказану обставину визнали
сторони по справі. Будь яких вимог с
цього приводу ОСОБА_1 заявлено не було.
На підтвердження вказаного розрахунку,
ОСОБА_3 власноруч було написано
розписку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
отримання нею 60 000 доларів США, проте
фактично покупці з ОСОБА_2 частково
розрахувались грошовою сумою у розмірі
27 000 доларів США, а частково, шляхом
передачі ОСОБА_2 у власність квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.1 ЦПК
України, обставини визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню .

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25.07.2007 року (справа № 22
ц-3273/07) по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
дарування спірного будинку
встановлені обставини, які не
потребують доказування, а саме, що цей
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2, не може бути прийнято
судом до уваги, виходячи з наступного..

Предметом спору по справі № 22 ц-3273/07 не
було визнання права спільної сумісної
власності на будинок. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
25.07.2007 року по справі № 22 ц-3273/07 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору дарування спірного
будинку, рішення суду першої інстанції
було скасовано, а справу було
направлено на новий розгляд для
вирішення питання про права та
обов'язки особи, яка не брала участь у
справі. При новому розгляді справи у
суді першої інстанції на підставі
заяви позивача, ОСОБА_3 про відмову від
позову, ухвалою суду від 29.10.2008 року
провадження по справі було закрито.

Під час судового розгляду цієї справи
представник ОСОБА_1 заявив клопотання
про приєднання до матеріалів справи
копії Постанови про закриття
кримінальної справи, порушеної на
підставі заяви ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1
шахрайським шляхом хоче заволодіти
його майном, розташованим за адресою:
АДРЕСА_2. З цих підстав ОСОБА_1 30 травня
2007 року звернулась до суду з вказаним
позовом.

В той же час представником ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до суду було надано копію
ухвали слідчого судді Малиновського
районного суду від 17 липня 2014 року про
скасування постанови слідчого про
закриття кримінального провадження і
направлення матеріалів прокурору
Малиновського району м. Одеси для
організації подальшого досудового
слідства.

У зв'язку з тим, що по кримінальній
справі не прийнято остаточне рішення,
яке б набрало чинності, суд не приймає
цих документів в якості належних
доказів.

Відносно остаточних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 суд вважає їх обґрунтованими з
наступних підстав.

Згідно вимог ст. 392 ЦК України, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 є власниками майна, а саме
будівельних матеріалів, з яких
збудовано будинок АДРЕСА_2 та можуть
пред'явити позов про визнання їх права
власності на це майно.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 58 ЦПК України
сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
представлено до суду квитанції,
накладні на придбання будівельних
матеріалів, використаних при
здійсненні самочинного будівництва за
адресою: АДРЕСА_2 по Договору підряду,
укладеного від 01.03.2006 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_10 на виконання робіт по
реконструкції, капітальному ремонту та
будівництву нового житлового будинку з
господарчими будовами, басейном, а
також акт прийомки виконаних підрядних
робіт за 2006-2007 р.р.

З огляду на наступне, суд дійшов
висновку, що вказані будівельні
матеріали були використані ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 при проведенні реконструкції та
капітального ремонту будинку, літера
«Д» з прибудовою - «д», терасою - «д1»,
загальною площею 185,5 кв.м, житловою
площею 83,2 кв.м., допоміжною площею 102,3
кв.м та будівництва житлового будинку,
літера «З» з мансардою, літера «МС» та
терасою, літера «з», загальною площею
143, 2 кв.м, житловою площею 69, 8 кв.м.,
допоміжною площею 73,4 кв.м. та допоміжні
будівельних споруд: погрібу з шийкою
літера «Ж,ж», гаражу літера «И», навісу
літера «К», за адресою: АДРЕСА_2.

В одночас позивачем, ОСОБА_1 не було
представлено суду жодних доказів,
підтверджуючих обставини, на які вона
посилалась в обґрунтування своїх
заперечень стосовно вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Ухвалою суду від 09.10.2014 року по справі
було призначено судову
будівельно-технічну експертизу. Згідно
висновку експерта № 733/2014 від 17.11.2014
року вбачається, що внаслідок
відсутності в повному обсязі первинної
документації, визначити перелік,
об'єми та вартість фактично виконаних
будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2,
експерт не мав можливості. Але в
одночас він зазначив, що загальна
вартість відновлення будівель за
вказаною адресою, станом на листопад 2014
року, складає суму у розмірі 2 393 375 грн.
Крім того, експерт визначив, що
виходячи з даних натурного обстеження,
наявних матеріалів, вказані об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
невід'ємно зв'язані із землею,
переміщення даних об'єктів без їх
знецінення та змінення призначення -
неможливо, тобто ці об'єкти є об'єктами
нерухомого майна. Будинку, площею 49,5
кв.м за адресою: АДРЕСА_2, на час
проведення експертного дослідження, не
існує.

Суд, оцінюючи висновок №733/2014 від 17.11.2014
року, представлений експертом,
керуючись вимогами ч.6ст.147, ст..212 ЦПК
України вважає, що призначення та
проведення експертизи було здійснено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, з урахуванням норм
матеріального та процесуального права

Представником ОСОБА_1 не було
представлено суду жодних доказів,
стосовно її заперечень щодо
призначення судом та проведення
судової будівельно-технічної
експертизи, а також не надано доказів,
спростовуючих правомочність висновку
есперта № 733/2014 від 17.11.2014 року,
отриманого судом по результатам
проведення експертного дослідження.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі,
придбали будівельні матеріали та
розраховувались за виконані
будівельні роботи, пов*язані з
будівництвом об'єктів за адресою:
АДРЕСА_2, на підставі вимог ст.ст. 60, 61 СК
України, суд вважає за можливе, визнати
за ними право спільної сумісної
власності на вказане майно.

Стосовно вимог позивача, ОСОБА_1 про
визнання права спільної сумісної
власності на земельну ділянку, площею
1098 кв.м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, суд вважає, що вони не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно договору купівлі-продажу
від 07.04.2000 року житлового будинку,
площею 49, 5 кв. м., укладеного між ОСОБА_8
та ОСОБА_2, вказаний будинок
розташований на земельній ділянці,
площею 1098 кв.м. Згідно змісту договору,
предметом продажу був тільки житловий
будинок з надвірними спорудами,
земельна ділянка до предмету договору
не входила.

Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України, в
редакції 1990 року , яка діяла на той час,
при переході права власності на
будівлю і споруду, разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених ст. 67 цього кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни ії
цільового призначення і якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі та споруди. Право власності або
право користування земельною ділянкою
у перелічених випадках посвідчується
Радами народних депутатів відповідно
до вимог статті 23 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до ст. 23 ЗК
України право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Оскільки договором купівлі-продажу
будинку від 07.04.2000 року не
передбачалось відчуження земельної
ділянки, проте будь-якого документу,
який посвідчує право користування, або
власності на цю земельну ділянку
позивачем, ОСОБА_1 суду надано не було,
тобто ії вимоги щодо порушення права
власності на земельну ділянку,
безпідставні та нербгрунтовані.

Відповідно застосування строків
позовної давності до вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, то суд вважає, що до позовних
вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
права власності на будівельні
матеріали, конструктивні елементи та
обладнання, заявлених останніми у
липні 2014 року, не вбачається підстав
застосовування строків позовної
давності.

Враховуючи, що про порушення свого
права власності на будівельні
матеріали позивачі дізнались після
набрання чинності 28 жовтня 2009 року
Ршення Малиновського районного суду м.
Одеси від 28.07.2009 року, яким визнаний
недійсним договір дарування спірного
житлового будинку, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Таким чином, право на подання позову у
ОСОБА_5 виникло з 28.10.2009 року та через
два роки та два місяці строк позовної
давності перервався, у зв'язку з тим, що
ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 11.09.2011 року, Рішення цього ж
суду від 28.07.2009 року було скасовано за
ново виявленими обставинами,
відповідно до вимог ст. 264 ч.3 ЦК України
час, що минув до переривання перебігу
позовної давності до нового строку не
зараховується, тобто позивачі ОСОБА_5
звернулись з відповідним позовом до
суду в межах строку позовної давності.

Згідно ст.,ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим, тобто ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Позивач, ОСОБА_1 та її представник,
всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України,
протягом розгляду справи, не надали
суду відповідних доказів на
підтвердження своїх вимог, а також
доказів, спростовуючих вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

На підставі вище викладеного, суд
робить висновок, що обставини
викладені позивачем, ОСОБА_1 на
підтвердження своїх позовних вимог,
при дослідженні судом в ході судового
слідства, не знайшли жодного
підтвердження, тому не можуть бути
достатньою правовою підставою для
задоволення її позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Крім того, суд вважає що з ОСОБА_2,
ОСОБА_1 повинно бути стягнуто в рівних
частках на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму,
понесених судових витрат, пов*язаних з
розглядом справи, а саме: судовий збір у
сумі 3 654,00грн. (квитанція №80039922 від
04.07.2014 р.) та 121,8грн. за призначення
судової будівельно-технічної
експертизи (квитанція №80039929 від
04.07.2014р.)

Керуючись, ст..ст. 3, 15, 105, 369, 392 ЦК
України. ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212 -215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права спільної сумісної
власності на будинок та земельну
ділянку, витребування майна з чужого
незаконного володіння, зобов'язання
усунути перешкоди у володінні майном,
вселення у будинок, виселення -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності на будівельні матеріали,
конструктивні елементи та обладнання -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на
будівельні матеріали, конструктивні
елементи та обладнання, що знаходяться
на земельній ділянці, площею 1098 кв.м,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2., з
яких проведено реконструкцію та
капітальний ремонт будинку, під
літерою «Д» з прибудовою «д», терасою
«д1», загальною площею 185,5 кв.м, житловою
площею 83,2 кв.м, допоміжною площею 102,3
кв.м та будівництво житлового будинку,
під літерою «З» з мансардою, під
літерою «МС» та терасою, під літерою
«з», загальною площею 143, 2 кв.м, житловою
площею 69, 8 кв.м, допоміжною площею 73,4
кв.м та допоміжні будівельних споруд:
погріб з шийкою, під літерою «Ж,ж»,
гараж, під літерою «И», навіс, під
літерою «К».

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4
суму сплаченого судового збору у
розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот
п*ятдесят чотири) гривні та судові
витрати, пов*язані з призначенням
судової будівельно-технічної
експертизи у розмірі 121,8 (сто двадцять
одна) гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. Якщо апеляційна скарга не була
подана протягом десяти днів після
проголошення рішення, рішення суду
набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: О.М. Буран