АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кирилюк Г.М.,
Панченка М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
ОСОБА_1 з позовом про стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що
відповідач має мінливий дохід, при
цьому не надає матеріальної допомоги
на утримання сина.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в
розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з
04.06.2014 до досягнення дитиною
повноліття. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу. Зазначив, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм процесуального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Вказав, що судом не взято до
уваги, що він працює за трудовим
договором. Крім того, вирішуючи питання
про розподіл судових витрат, суд не
врахував що він являється особою
евакуйованою з зони відчуження на ЧАЕС
категорії 2 та безпідставно стягнув з
нього судовий збір. Просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
стягнути з нього аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання сина у розмірі 1/3
частини заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення нею
повноліття та звільнити від сплати
судового збору.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду підтримав
апеляційну скаргу з підстав викладених
в ній та просив задовольнити.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції
проти апеляційної скарги заперечувала
та просила залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
батьками малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Дитина знаходиться на утриманні своєї
матері, відповідач не приймає участі у
вихованні дитини та не надає
матеріальної допомоги у добровільному
порядку.

Ухвалюючи рішення, суд, враховуючи
мінливий заробіток відповідача,
можливість надання ним матеріальної
допомоги на утримання сина, дійшов
висновку про часткове задоволення
позову, стягнувши з відповідача
аліменти на утримання дитини у твердій
грошовій сумі у розмірі 700 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає його
правильним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України, батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, суд
першої інстанції урахував
матеріальний стан відповідача,
можливість надання ним матеріальної
допомоги на утримання сина з
урахуванням відсутності
документального підтвердження його
доходів та дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позову,
стягнувши з відповідача аліменти на
утримання сина у твердій грошовій сумі
у розмірі 700 грн.

В суді апеляційної інстанції
відповідач пояснив, що він працює за
трудовим договором, проте в його
трудовій книжці відсутній запис про
прийняття на роботу ФОП ОСОБА_4

Заробітна плата йому виплачується
фізичною особою особисто, при цьому
розмір кожного місяця є мінливим і
становить приблизно три тисяч гривень
на місяць. Крім того кожного місяця
йому виплачується премія, розмір якої
також є мінливим.

Відповідно до положень статті 184 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, щодо відсутності
правових підстав для стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі,
оскільки докази та обставини, на які
посилається відповідач в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують, при
цьому при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що судом першої
інстанції безпідставно стягнуто з
відповідача на користь держави судові
витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК
України якщо обидві сторони звільнені
від оплати судових витрат, вони
компенсуються за рахунок держави у
порядку встановленому Кабінетом
Міністрів України. Зазначене
стосується й випадку, коли рішення
ухвалено на користь позивача, а
відповідач звільнений від сплати
судового збору.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду в
частині вирішення питання про розподіл
судових витрат не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення цього питання, а тому рішення
суду частині стягнення судового збору
з ОСОБА_1 на користь держави підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325,
327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. -
скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/9420/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13325/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевчук О.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.