Провадження №2/761/7733/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

28 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого
судді Саадулаєва А.І.,

при
секретарі Булах
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа: Перша
Київська державна нотаріальна контора
м. Києва про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі по тексту - ВДВС Шевченківського
РУЮ у м. Києві), третя особа: Перша
Київська державна нотаріальна контора
м. Києва про зняття арешту.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 17.11.2003 року на
забезпечення виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30.05.2003 року про відшкодування
матеріальної шкоди внаслідок
заподіяння ДТП, відповідно до
постанови державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Панкової
О.Є. на належну позивачу на праві
приватної власності ? частини квартири
АДРЕСА_1 було накладено арешт. Суму
матеріальної шкоди у розмірі 4281,85 грн.,
яка була стягнута з відповідача
вищевказаним рішенням суду, позивач
сплатив 04.05.2005 року, квитанції про
сплату вказаної суми ОСОБА_1 надавав
державному виконавцю, яка приєднала їх
до матеріалів виконавчого провадження,
проте, арешт, з належної позивачу
частини квартири, не зняла. Позивач
вважає, що дії державного виконавця є
незаконні та такі, що порушують його
охоронювані законом інтереси як
власника майна, у зв'язку з чим позивач
звернувся з позовом до суду, та просить
зняти арешт із ? частки квартири
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
приватної власності, який накладений
згідно постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського району м. Києва
Панкової О.Є. від 17.11.2003 року.

В судовому засіданні, яке відбулося
28.10.2014 року, представник позивача
ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила їх
задовольнити.

В судове засідання, яке відбулося 28.10.2014
року, представники відповідача та
третьої особи не з'явились, про час і
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки в
суд не повідомили. Заяв та клопотань
від них на адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України № 1618-IV
від 18.03.2004 року (далі по тексту - ЦПК
України), ухвалив провести заочний
розгляд справи на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, отримавши
на це згоду позивача.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30.05.2003 року №2-3214/03 стягнуто з
ОСОБА_1 4096,21 грн. (а.с. 5-6).

Як вбачається з постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 17.11.2013 року, на ?
частини квартири АДРЕСА_1, накладено
арешт (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 01.11.1995 року, ? частини
квартири АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних долях
(а.с. 8).

Згідно витягу з Єдиного реєстру
заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна, на ? частини квартири
АДРЕСА_1 накладено арешт (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач неодноразово звертався до
Головного управління юстиції у м. Києві
зі зверненнями з приводу виконання
рішення суду, відповідно до яких
позивачу рекомендовано звернутися до
суду у зв'язку з тим, що архівні
виконавчі провадження за 2004 рік
знищено, а відтак правові підстави для
зняття арешту з належного позивачу
майна, відсутні.

Крім того, відповідно до наданих
позивачу відповідей вбачається, що у
Відділі ДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві знаходився виконавчий лист
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.07.2003 року №2-32314 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7
боргу у сумі 4281,85 грн. Разом з тим, 24.12.2004
року державним виконавцем, відповідно
до п.4 ст.40 ЗУ «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
повернення виконавчого провадження
стягувачу, копію якої разом з
виконавчим документом направлено
стягувачу.

Відповідно до вимог ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України № 1618-IV
від 18.03.2004 року (далі по тексту - ЦПК
України), кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 ЗУ Закону
України "Про виконавче провадження" (у
редакції закону, яка діяла на момент
спірних правовідносин), виконавчий
документ, прийнятий державним
виконавцем до виконання, за яким
стягнення не провадилося або було
проведено частково, повертається
стягувачеві у разі якщо стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснює авансування витрат
на проведення виконавчих дій, якщо їх
авансування передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ЗУ Закону
України "Про виконавче провадження" (у
редакції закону, яка діяла на момент
спірних правовідносин), якщо у
виконавчому провадженні державним
виконавцем був накладений арешт на
майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження,
повернення виконавчого документа
стягувачу або повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
державний виконавець зазначає про
скасування арешту, накладеного на
майно боржника.

За змістом ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, враховуючи те, що
виконавче провадження повернуто
стягувачу, арешт, накладений на
квартиру позивача, не скасований, крім
того, позивач виконав рішення
Шевченківського районного суду від
17.11.2003 року, оскільки сплатив
заборгованість, яка була стягнута з
нього вказаним рішенням суду,
накладення арешту на ? частини
квартири, відповідно до постанови
державного виконавця Шевченківського
РУЮ у м. Києві від 17.11.2003 року, порушує
права позивача, як власника майна,
оскільки перешкоджає останньому
скористатися своїм правом.

Виходячи із встановлених фактичних
обставин справи, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
та зняти арешт із ? частки квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності - ОСОБА_1, який
накладений згідно постанови
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського району м. Києва
Панкової О.Є. від 17.11.2003 року.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213,214,
215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: Перша Київська
державна нотаріальна контора м. Києва
про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт із ? частки квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності - ОСОБА_1, який
накладений згідно постанови
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського району м. Києва
Панкової О.Є. від 17.11.2003 року.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: