Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
документа, визнання часток у праві
спільної сумісної власності та
визнання права власності на частку
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07 липня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Харківської міської
ради, обґрунтовуючи вимоги тим, що на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації державного
житлового фонду 23 березня 1996 року,
реєстраційний № 9-96-75651 ОСОБА_5 та ОСОБА_6
належить на праві спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_5 є її
рідним братом, їх родове прізвище -
ОСОБА_3, що підтверджується його
свідоцтвом про народження. ІНФОРМАЦІЯ_2
останній помер. Рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2010 року позивачу
надано додатковий строк для прийняття
спадщини після ОСОБА_5. ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем після якого є
його син ОСОБА_4. Посилаючись на ст. 372 ЦК
України, просила установити факт
належності ОСОБА_5 зазначеного вище
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я
ОСОБА_5; визначити, що частка ОСОБА_5 у
спірній квартирі становить Ѕ частини
та визнати за нею право власності на цю
частку в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5

Заочним рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07 липня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 27 лютого 2014 року, позов задоволено.
Встановлено факт належності ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтва про
право власності на житло, виданого
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду 23 березня 1996 року, реєстраційний
№ 9-96-75651 на ім'я ОСОБА_5 Визначено, що
частка у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1,
становить Ѕ частини. Визнано за ОСОБА_3
право власності на зазначену частину
спірної квартири в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду 23 березня 1996 року, реєстраційний
№ 9-96-75651, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про смерть від 12
листопада 2009 року, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову Харківського міського
управління юстиції, ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 11 грудня 2010 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції (а.с. 31).

На підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття
спадщини згідно з рішенням
Червонозаводського районного суду
Харкова від 04 березня 2010 року
про надання додаткового строку на
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
Першою Харківською державною
нотаріальною конторою заведена
спадкова справа № 168/2010. Після смерті
ОСОБА_6 спадкова справа відкрита на
підставі заяви опікуна сина померлого -
ОСОБА_11, так як на час відкриття
спадщини ОСОБА_4 був неповнолітнім (а.с.
57).

Із листа відділу державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Ялтинського міського
управління юстиції від 24 лютого
2012 року, вбачається, що родинний зв'язок
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 документально не
підтверджується, оскільки в свідоцтві
про народження ОСОБА_4 вказано, що його
батьком є ОСОБА_6, а з витягу про
народження батька ОСОБА_6 вбачається,
що його батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14.
Разом з тим, з копії актового запису про
народження ОСОБА_5 вбачається, що його
батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 106).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею після
смерті ОСОБА_5 та її право на
спадкування підтверджено рішенням
Червонозаводського районного суду
м. Харкова від 04 березня 2010 року.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені факти
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

За змістом ч. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільного кодексу України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Таким чином, до спірних правовідносин
щодо прийняття спадщини, яка
відкрилася 24 липня 2000 року,
застосовуються положення ЦК УРСР в
редакції 1963 року.

Згідно зі ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР в редакції
1963 року при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти, дружина і батьки
померлого. При відсутності спадкоємців
першої черги або при неприйнятті ними
спадщини, а також в разі, коли всі
спадкоємці першої черги не
закликаються до спадкування,
успадковують в рівних частках: брати і
сестри померлого, а також дід та баба
померлого як з боку батька, так і з боку
матері (друга черга).

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно,
всебічно та об'єктивно з'ясували
обставини справи та дійшли висновку
щодо визначення частки у праві
спільної сумісної власності в межах
доказів, наданих сторонами. Відповідач
не надав жодних доказів на
підтвердження родинного зв'язку між
співвласниками спірної квартири.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи було допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07
липня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 27
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун

І.К.
Парінова