22-ц/775/1302/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
Баркова В.М.,

суддів
Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої
Є.Є.,

при секретарі
Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якого діє ОСОБА_3, на рішення
Докучаєвського міського суду
Донецької області від 26 червня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 26 червня 2014 року
позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди
завданої злочином, задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної
шкоди 13 894 грн. 01 коп. та на користь
держави судовий збір в сумі 138 грн. 95
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах якого діє ОСОБА_3, просить
рішення суду змінити, стягнувши
матеріальну шкоду в меншому розмірі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача адвоката
ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу
задовольнити, пояснення ОСОБА_4, яка
просила скаргу відхилити, вивчивши
письмові матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно перевірив
всі доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
правильну правову оцінку і зробив
обґрунтований висновок про те, що
відповідач своїми протизаконними
діями завдав позивачеві матеріальну і
моральну шкоду, та правильно вважав, що
за рахунок відповідача підлягають
відшкодуванню витрати на стаціонарне
лікування потерпілого від злочину.

В рішенні суду з цього приводу
приведені відповідні мотиви, які є
переконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Судом установлено, що 28 квітня 2007 року
ОСОБА_2, керуючи автомобілем Москвич
М-412, номерний знак НОМЕР_1, в стані
алкогольного сп'яніння зіткнувся з
автомобілем Камаз, що стояв на узбіччі.
В результаті отриманих тілесних
ушкоджень внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди син
позивачки ОСОБА_6, який знаходився в
автомобілі відповідача, помер.

Вироком Апеляційного суду Донецької
області від 14 листопада 2013 року ОСОБА_2
засуджено за скоєння злочину,
передбаченого статтею ч. 2 ст. 286 КК
України, до 4 років позбавлення волі з
відбуванням покарання у
кримінально-виконавчому закладі
закритого типу з позбавленням права
керування транспортними засобами на 3
роки.

Цим же вироком суду з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було стягнено 23 444 грн.
93 коп. у відшкодування витрат на
лікування та придбання ліків,
ритуальні послуги, поховання, поминки
та пам'ятник (а.с. 41-45, 46-50, 51-53).

Відповідач в своїй апеляційній скарзі
заперечував проти визначеного судом
розміру матеріальної шкоди,
посилаючись на те, що судом не
враховані квитанції про переказним
грошей позивачам у відшкодування
матеріальної шкоди на загальну суму 6 000
грн.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З квитанцій, які знаходяться в
матеріалах кримінальної справи
0506/5271/2012 за обвинуваченням ОСОБА_2 (том 6
а.с. 102, 103, 104) вбачається, що на ім'я
ОСОБА_5 поштовими переказами від 01 та 02
вересня 2011 року на центральне поштове
відділення м. Волновахи були
переказані гроші в сумі 6 000 грн.

Між тим, відповідно до листа начальника
Центру поштового зв'язку № 3 від 29
серпня 2014 року встановити чи отримані
ці кошти ОСОБА_4 або ОСОБА_5 неможливо,
оскільки документи за 2011 рік знищено
(а.с. 124).

Отже апелянтом не надано доказів тому,
що зазначені кошті були отримані
позивачами про що позивачка ОСОБА_4
заперечувала як в судовому засіданні
апеляційного суду, так і при розгляді
кримінальної справи (том 6 а.с. 105 звор.
бік).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не приводять судову колегію до
висновку про порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставами до скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

З інших підстав рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якого діє ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 26 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді