Справа № 363/3073/13
Головуючий у І інстанції Чірков
Г.Є.Провадження № 22-ц/780/5020/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „ПриватБанк" на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 19 червня 2014 року
в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „ПриватБанк", треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, про
визнання договору поруки недійсним та
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ПАТ
КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 09.10.2008 року
уклали кредитний договір 254747 cred.

Позивач зазначав, що свої зобов"язання
за кредитним договором та угодою
виконав в повному обсязі, та видав
ОСОБА_2 суму в розмірі 8 000 дол. США.

В порушення умов кредитного договору, а
також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_2
свої зобов"язання перед позивач не
виконав, не здійснював погашення
заборгованості відповідно до
кредитного договору.

Позивач зазначав, що у зв"язку з
зазначеними порушеннями зобов"язань за
кредитним договором ОСОБА_2 Має
заборгованість - 19 225,27 дол. США.,, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 14.05.2013 року
складає 153 609,89 грн., з якої: 6 323,39 дол. США
- заборгованість за кредитом; 11 956,9 дол.
США заборгованість по процентам за
користування кредитом; 31,29 дол. США -
штраф (фіксована частина); 914 дол. США -
штраф (процентна складова).

Позивач вказував, що в забезпечення
виконання зобов"язань за кредитним
договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено
договори поруки.

Відповідно до ст.ст. 610, 554 ЦК України,
боржник та поручитель несуть
відповідальність як солідарні
боржники.

Позивач просив, стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 19 225,27 дол. США, що
еквівалентно 153609,89 грн.

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3,
звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ
„ПриватБанк", треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору
поруки недійсним та відшкодування
моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між
нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" ніколи не
укладався договір поруки №254747-cred/n3 від
09.10.2008 року.

Позивач ОСОБА_3 вказувала, що підпис на
вказаному договорі зроблений не нею.

Позивач ОСОБА_3 Просила, визнати
недйсним договір поруки поруки
№254747-cred/n3 від 09.10.2008 року укладений між
нею та ПАТ КБ "ПриватБанк". Стягнути з
ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та
судові витрати пов"язані з розглядом
справи.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 19 червня 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_2 на користь ПАТ КЬ «ПриватБанк»
суму заборгованості за кредитним
договором № 254747 cred від 09 жовтня 2008 року
в розмірі 19 225,27 доларів США, що
еквівалентно 153 609 грн. 89 коп., судовий
збір в розмірі 1 536 грн. 10 коп., а всього 155
145 грн. 99 коп. В задоволенні іншої
частини позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" відмовлено. Зустрічну
позовну заяву ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано недійсним договір
поруки №254747_cred/n3 від 09 жовтня 2008 року
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк»
на користь ОСОБА_3 судові витрати в
розмірі 2 310 грн. 20 коп. В задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
"ПриватБанк", подав апеляційну скаргу, в
якій просив ухвалити нове рішення, яким
змінити рішення суду першої інстанції
в частині відмови у солідарному
стягненні заборгованості з
поручителів та задовольнити первісний
позов в повному обсязі. Змінити рішення
в частині задоволення зустрічного
позову щодо визнання недійсним
договору поруки укладеного з ОСОБА_3 та
відмовити у задоволенні зустрічного
позову в повному обсязі

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк, посилався на те, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк", зазначав, що судом першої
інстанції не було враховано, що 17.06.2010
року Вишгородським районним судом
Київської області вже було ухвалено
рішення про стягнення заборгованості з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в
солідарному порядку за вищевказаним
кредитним договором. Зазначене рішення
набрало законною сили та не
оскаржувалось відповідачами.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанком» та
відповідачем ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № 254747 cred, за яким
останній зобов'язувався повернути
отримані грошові кошти в сумі 8 000
доларів США у строк до 09 жовтня 2009 року
(п.п. 1.1, 1.2., 1.3 та 1.4 кредитного договору),
разом із сплатою процентів в розмірі 26,5
% річних (п. 3.1 кредитного договору). (а.с.
16-20).

Згідно з п. 1.1 кредитного договору
позичальник зобов'язався повернути
отриманий кредит, сплатити відсотки,
штрафи, пеню та винагороду в строки та в
розмірі встановлені в договорі.

Відповідно до п. 5.10 кредитного договору
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому із грошових
зобов'язань, передбачених діючим
договором більш ніж на 20 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми
позову.

Станом на 14 травня 2013 року
заборгованість ОСОБА_2 Перед ПАТ КБ
"ПриватБанк" становить становить 119 225,27
доларів США, що за курсом НБУ складає 153
609 грн. 89 коп., з яких: заборгованості за
кредитом у розмірі 6 323,39 доларів США;
заборгованості по сплаті відсотків у
розмірі 11 956,59 доларів США; штраф в
розмірі 31,29 доларів США. (фіксована
частина) та штраф 914 доларів США.
(процента складова). (а.с. 8-10).

З метою забезпечення зобов'язань за
кредитним договором 09 жовтня 2008 року
між Банком та відповідачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 укладено договори поруки
№254747_cred/n3 та №254747_cred/n1. (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 2 договорів поруки
поручителі відповідають перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором,
включаючи сплату кредиту, процентів,
нарахованих за користування кредитом
комісій, штрафів, пені та інших
платежів, відшкодування збитків.

Згідно із п. 4 договорів поруки
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе
зобов'язання по виплаті кредитних
коштів у строки визначені кредитним
договором не виконав, термін сплати
коштів порушив.

Судом встановлено, що позивач ПАТ КБ
"ПриватБанк" 03 квітня 2013 року направив
досудову вимогу, повідомивши
відповідачів про необхідність
погашення суми боргу. (а.с. 11-12).

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, а в
разі порушення боржником цих вимог,
згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК
України, боржник повинен сплатити
кредиторові суму боргу та проценти
встановлені за умовами кредитного
договору.

Статтею 549 ЦК України, передбачено
обов'язок боржника в разі порушення
зобов'язання передати кредиторові
грошову суму штрафу у вигляді
процентної ставки, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

У разі солідарного обов'язку
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку в
повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1
ст. 543 ЦК України.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
в разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі, або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому, сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатись як встановлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

З договорів поруки видно, що в них не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умови договорів (п. 10 )
про їх дію до повного виконанням
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, у позивача виникло право
пред'явити вимогу до поручителів про
виконання порушеного зобов'язання щодо
повернення кредиту, починаючи з 09
жовтня 2009 року (кінцевий термін
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором) протягом
наступних 6 місяців.

Таку вимогу до поручителів банк
пред'явив лише 03 квітня 2013 року (при
направленні досудової вимоги), тобто
вже після спливу встановленого ч. 4 ст.
559 ЦК України шестимісячного строку, а
тому порука останніх припиняється.

Доказів пред'явлення позивачем вимоги
до поручителів протягом 6 місяців від
дня настання строку вимог основного
зобов'язання як до суду першої
інстанції так і до суду апеляційної
інстанції не надано.

З огляду на зазначене, вірним є
висновок суду першої інстанції, що
поруку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід визнати
припиненою.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, щодо часткового задоволення
позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором тільки з ОСОБА_2

Статтею 3 ЦК України визначено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема, свобода
договору, яка полягає у визнанні за
суб'єктом цивільного права можливості
укладати договори (або утримуватись
від укладення договорів) і визначати їх
зміст на свій розсуд відповідно до
досягнутої з контрагентом
домовленості.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно висновку експертів за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи
№2106/2107/14-32 від 08 квітня 2014 року підпис
від імені ОСОБА_3, що міститься в рядку
«Підпис» графи «Поручитель» в договорі
поруки №254747_ cred/n3 від 09 жовтня 2008 року
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з
наслідуванням її підпису.

Тому, суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, щодо часткового задоволення
позовних вимоги ОСОБА_3 про визнання
договору поруки не дійсним, оскільки
відповідачка ОСОБА_3 договір поруки не
підписувала, за боржника ОСОБА_2 перед
банком ніколи не поручалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 про стягнення на її
користь з ПАТ КБ "ПриватБанк" моральної
шкоди, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що в справі відсутні
докази того, що ОСОБА_3 завдано моральну
шкоду неправомірними діями ПАТ КБ
«Приватбанк».

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_3

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 19 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: