Справа № 313/1464/14-ц
Провадження № 2 /313/350/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Веселівський районний суд

Запорізької
області

В СКЛАДІ:

Головуючого судді:
Калабухової О.А.

При секретарі:
Бадюла В.А.

За участю позивача:
ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань
Веселівського районного суду, цивільну
справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька.

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася, до Веселівського
районного суду Запорізької області із
позовною заявою, в якій вказує
наступне:

Вона, ОСОБА_1, перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтво про шлюб
серії НОМЕР_2 від 04.12.2009 року, але з
жовтня 2010 року по теперішній час ми
проживаємо окремо. Офіційно не
розлучені.

У шлюбі подружжя має неповнолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 27.07.2010 року.
На даний момент дитина проживає разом з
позивачкою за адресою АДРЕСА_1.

Вона матеріально утримує та належним
чином піклується про здоров'я дитини,
її фізичний, духовний та моральний
розвиток. Відповідач взагалі не
займається вихованням сина. З квітня 2012
року не відвідує сина та не цікавиться
його життям. З грудня 2010 року повністю
ухиляється від сплати аліментів. За
вироком Петровського районного суду м.
Донецька від 17.01.2014 відповідач визнаний
винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України, та йому призначено
покарання у виді: штрафу у розмірі 1700
гривень (за злісне ухилення від сплати
коштів на утримання дитини (аліментів).

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 планує виїхати
разом з сином ОСОБА_3 та підопічною
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до Російської
Федерації, де проживає її батько, який
похилого віку, не в змозі приїхати в
Україну через стан здоров'я, і дуже хоче
побачити свого першого онука. Ціллю
поїздки є прохання її батька побачити
першого онука з яким він спілкується по
телефону дуже рідко і по можливості.

Позивачка з відповідачем два рази мали
розмову про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон, для
зустрічі дитини з дідусем, якого він
ніколи ще не бачив, але відповідач
відповів, що це його не стосується і не
є для нього цікавим ціль їхньої
поїздки, та більше з цим питанням до
відповідача позивачка не зверталась.
Про дану ситуацію вона розповіла
своєму сину, який вже морально
налаштований на зустріч з дідусем,
навіть придбав для дідуся подарунок.
Син дізнавшись про те що через деякі
причини, вони не в змозі поїхати до
дідуся, почав нервувати та плакати, тим
самим травмувати себе психічно і
прохав вирішити цю проблему, щоб
обов'язково відвідати люблячого
дідуся.

Але не зважаючи на це, її чоловік -
відповідач, не дає згоди на виїзд
дитини за межі України аргументуючи це
тим, що в Україні зараз не спокійно і
заявив, що дитина поїде тоді коли
підросте і буде повнолітньою.

Вона вважає, що така позиція її
чоловіка - відповідача і батька
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,,
шкодить його інтересам та не сприяє
його всебічному та гармонійному
розвитку, порушує право дитини на
повний та гармонійний розвиток його
особистості та вказує на зловживання
відповідачем своїми батьківськими
обов'язками, враховуючи той факт, що
відповідач - як батько - взагалі
ухиляється від сплати аліментів, які
необхідні для утримання їхнього
спільного сина.

Позивачка в судовому засіданні
пояснила, що планує у жовтні місяці 2014
року поїхати разом з сином ОСОБА_3 та
підопічною ОСОБА_4 до Російської
Федерації, де проживає її батько. Він
сам не може приїхати в Україну через
стан здоров'я, але він дуже хоче
побачити свого першого онука. Ціллю
поїздки є прохання батька побачити
першого онука з яким він спілкується по
телефону дуже рідко і по можливості.
Вона спілкувалася з відповідачем два
рази по телефону, про надання дозволу
на тимчасовий виїзд за кордон, для
зустрічі дитини з дідусем, якого він
ніколи ще не бачив, але відповідач
відповів, що це його не стосується і не
є для нього цікавим ціль їхньої
поїздки, та більше з цим питанням до
відповідача позивачка не зверталась.
Син дізнавшись про те що через деякі
причини, вони не в змозі поїхати до
дідуся, почав нервувати та плакати, тим
самим травмувати себе психічно і
прохав вирішити цю проблему, щоб
обов'язково відвідати люблячого
дідуся. Але не зважаючи на це, її
чоловік - відповідач, не дає згоди на
виїзд дитини за межі України
аргументуючи це тим, що в Україні зараз
не спокійно і заявив, що дитина поїде
тоді коли підросте і буде повнолітньою.
Тому це і змусило позивачку звернутися
до суду з позовом, щоб отримати дозвіл
на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітнього сина без згоди батька.

Вислухавши позивача, вивчивши
матеріали справи суд відмічає
наступне: На даний момент подружжя
перебуває у шлюбі, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від
04.12.2009 року . Відповідно до свідоцтва
про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
графах мати вказано - ОСОБА_1, батько -
ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 27.07.2010 року.
Дитина на даний момент проживає з
матір'ю, вона її утримає, займається
вихованням, піклується за нею, на що є
довідка видана Веселівським
комунальним дошкільним навчальним
закладом (ясла-садок) комбінованого
типу № 2 «Світлячок» в якій вказано, що
всі питання стосовно виховання,
утримання і навчання дитини в
дошкільному навчальному закладі
вирішує сама мати ОСОБА_1. Вона бере
активну участь у виховані дитини,
розвитку, піклується про відвідування
ОСОБА_5 дошкільного закладу у
вихователів. За межі України хоче
виїхати лише з однією метою,
познайомити дідуся з внуком, адже
останній через стан здоров'я сам не в
змозі приїхати до України.

ОСОБА_2 участі у виховані сина не
приймає, матеріальної допомоги не
надає, відповідно до вироку
Петровського районного суду в м.
Донецьк притягувався до кримінальної
відповідальності, передбаченої ч.1 ст.
164 КК України, за яким ОСОБА_2 визнали
винним та призначили покарання у
вигляді штрафу у розмірі 1700грн.00коп. На
даний момент його заборгованість є не
погашеною.

В ст. 33 Конституції України вказано, що
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Громадян України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України -
фізична особа, яка не досягла 16-ти
років, має право на виїзд за межі
України за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі
осіб, які уповноважені ними.

Позивачка на позові наполягає,
судовий збір просить залишити за нею.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про що був повідомлений
повісткою, але до нього вона не
надходила оскільки - адреса на якій він
проживає є територією воєнних дій,
враховуючи те, що відповідач ніякої
участі у вихованні дитини не приймає,
не піклується про неї, не допомагає
матеріально, суд вважає, що розгляд
справи можливий і без його участі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33
КУ, п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, ст.1, 2, ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну», ст. 208-218 ЦПК
України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_2, на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - безпідставною.

Дозволити ОСОБА_1, матері дитини,
без згоди батька ОСОБА_2, оформити
документи для тимчасового виїзду
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
за межі України та на його в'їзд до
Російської Федерації .

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до
Запорізького апеляційного суду через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня оголошення рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області:
О.А.Калабухова

09.10.2014