Справа № 146/961/14-ц Провадження №
22-ц/772/3884/2014Головуючий в суді першої
інстанції Скаковська І. В.Категорія
42Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В.,
Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,
представника третьої особи - Кізки В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи - редакція Вінницької
незалежної газети "33-й канал" про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди, завданої поширенням
недостовірної інформації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Томашпільського районного
суду Вінницької області від 19 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4 про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди, завданої поширенням
недостовірної інформації, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
на шпальтах газети «33-й канал», а саме у
випуску НОМЕР_1, була опублікована
стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2» громадянки
ОСОБА_4(відповідачем у справі). В даній
статті відповідач звинувачує позивача
- директора КП «Центральний ринок»
ОСОБА_2 в хабарництві. Зі слів ОСОБА_4
«підприємці ... спонсорську «подяку»
кладуть до кишені ОСОБА_2», «..більше 20
чоловік сплачують таксу директору
ринку за нелегальну торгівлю» та іншу
недостовірну інформацію.

Розповсюдження через пресу даної
недостовірної інформації, на думку
позивача, порочить її честь, гідність
та ділову репутацію.

Просила зобов'язати відповідача
спростувати поширену недостовірну
інформацію згідно встановлених вимог
чинного законодавства України та
стягнути з відповідача компенсацію за
завдану моральну шкоду у розмірі 10000
(десять тисяч) грн. стягнути судові
витрати.

Рішенням Томашпільського районного
суду Вінницької області від 19 вересня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано такою, що не відповідає
дійсності (недостовірною) інформацію у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опубліковану у
газеті "33-й КАНАЛ" НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці 18.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати
зазначену інформацію, шляхом
опублікування за власний рахунок у
місячний строк з дня набрання рішенням
суду законної сили у газеті " 33-й КАНАЛ"
недостовірну інформацію, а саме: «Їх
підприємці монтують за власний
рахунок, а спонсорську «подяку»
кладуть до кишені ОСОБА_2», «…більше 20
чоловік сплачують таксу директору
ринку за нелегальну торгівлю».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що викладена інформація
є твердженням, а не оціночним
судженням.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_4 у номері НОМЕР_1 Вінницької
незалежної газети «33 канал» на аркуші 18
була опублікована стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2».

Зокрема у статті зазначено, що
відповідач звинувачує позивача -
директора КП «Центральний ринок»
ОСОБА_2 в хабарництві. Зі слів ОСОБА_4
«підприємці ... спонсорську «подяку»
кладуть до кишені ОСОБА_2», «..більше 20
чоловік сплачують таксу директору
ринку за нелегальну торгівлю».

Потрібно погодитись з таким
висновком районного суду, оскільки
дані висновки відповідають обставинам
справи, суд правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод,
ратифікованої Україною, передбачено
право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Згідно зі ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
та законів України, не посягати на
права і свободи, честь і гідність інших
людей. Право на свободу думки і слова,
на вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України
передбачено судовий захист права
спростувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК фізична чи
юридична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій і яка, на
думку позивача, порушує його право на
повагу до гідності, честі чи ділової
репутації.

При вирішенні спору суду не було надано
доказів про те, що «підприємці ...
спонсорську «подяку» кладуть до кишені
ОСОБА_2», «..більше 20 чоловік сплачують
таксу директору ринку за нелегальну
торгівлю».

Пунктом 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27 лютого
2009 року «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, що згідно з положеннями ст.
277 ЦК України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Факт поширення інформації ОСОБА_4, яка
надрукована в газеті «33 канал», у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» сторонами не
заперечується.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» №1 від 27
лютого 2009 року п.19 роз»яснено, що,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
тлумачені як такі, що містять фактичні
дані, з огляду на характер використання
мовних засобів, зокрема, гіпербол,
алегорій, сатири. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

А тому підлягають спростуванню доводи
апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що у
статті використанні оціночні судження,
діалектичні, сленгові (не літературні)
слова, відсутня логічна послідовність
думки в окремих висловах, що вказує на
невисокий рівень володіння мовою, та що
у неї відсутня філологічна освіта.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4
безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.
Посилання апелянта про те, що викладена
інформація є оціночним судженням, а не
фактичним твердженням, спростовується
опублікованою статтею.

Оскільки, з опублікованої статті
вбачається, що ОСОБА_4 звинувачує саме
директора КП «Центральний ринок» -
ОСОБА_2, а ні кого іншого у тому, що
«підприємці … спонсорську «подяку»
кладуть до кишені ОСОБА_2.», а також, що
«..більше 20 чоловік сплачують таксу
директору ринку за нелегальну
торгівлю», тому вказана інформація є
твердженням.

Висловлювання відповідача стосовно
ділових якостей позивача здійснені в
непристойній формі, яка суперечить
прийнятому у суспільстві спілкуванню
між людьми та є образливою для неї. Вони
принижують її честь, гідність, ділову
репутацію, які захищені положеннями ст.
3 Конституції України, ст.ст. 297, 299 ЦК
України.

Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
спростування має здійснюватися у такий
самий спосіб, у який поширювалася
недостовірна інформація.

Так як недостовірна інформація була
поширена шляхом опублікування в пресі,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
зобов'язання ОСОБА_4 спростувати
неправдиву інформацію у газеті 33-
канал.

Згідно із п. 27 Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року
способами захисту гідності, честі чи
ділової репутації від поширення
недостовірної інформації можуть бути,
крім права на відповідь та
спростування недостовірної
інформації, також і вимоги про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
як фізичній, так і юридичній особі.
Зазначені вимоги розглядаються у
відповідності до загальних підстав
щодо відповідальності за заподіяння
шкоди.

Вирішуючи питання про
відшкодування моральної шкоди, суд
враховує роз'яснення, що містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, при визначенні розміру
моральної шкоди судам слід виходити із
засад справедливості, добросовісності
та розумності. При цьому визначений
розмір грошового відшкодування має
бути співмірний із заподіяною шкодою і
не повинен призводити до припинення
діяльності засобів масової інформації
чи іншого обмеження свободи їх
діяльності.

Колегія суддів приходить до висновку,
що діями відповідача ОСОБА_4, а саме
розповсюдження неправдивих відомостей
відносно ОСОБА_2, була їй завдана
моральна шкода, яка виражалась у
погіршені стану здоров»я, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме випискою із медичної карти
амбулаторного, стаціонарного хворого
(а.с.38), тому враховуючи принцип
розумності та справедливості, судом
першої інстанції правомірно стягнуто
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що судом першої інстанції
повно з'ясовано фактичні обставини
справи, дано належну оцінку зібраним
доказам. Рішення суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Решта доводів апеляційної скарги
також безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Томашпільського районного
суду Вінницької області від 19 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.