Справа № 131/1363/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2014

Іллінецький районний суд Вінницької
області в складі:

Головуючого судді Димбіцького
Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Іллінці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, ціна позову 21470 грн.,

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди, в
якому зазначив, що він має в законному
користуванні земельну ділянку площею
0,5 га, розташовану за межами с.Купчинці
Іллінецького району. Він належно
обробляв її, а у жовтні 2012 року засіяв
люцерною, понісши при цьому
матеріальні затрати, зокрема, 1050 грн. -
на обробіток та посів насіння, 500 грн. -
на придбання насіння, 420 грн. - на
придбання мінеральних добрив, а також
500 грн. - від втрати врожаю, а всього,
таким чином, 2470 грн. Він розраховував
отримати в кінці травня 2014 року перший
врожай - укіс люцерни, проте 25 травня 2014
року виявив, що його земельна ділянка
була переорана, а сходи люцерни
знищені, встановивши згодом, що це
вчинив відповідач ОСОБА_2 Позивач
вважає, що крім зазначеної шкоди він
втратив також 15000 грн. вартості
неотриманого збору насіння люцерни, 500
грн. - вартості неотриманого третього
її укосу в 2014 році та 3500 грн. - вартості
неотриманих укосів впродовж майбутніх
врожаїв 2015 - 2016 років. А всього, таким
чином, 19000 грн. упущеної вигоди.

Посилаючись на приписи ст.ст.1166,
1192 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд
стягнути із ОСОБА_2 на його користь 2470
грн. понесених ним реальних збитків, 19000
грн. матеріальної шкоди у виді упущеної
вигоди та 243 грн. 60 коп. сплаченого ним
судового збору.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник за
довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали, просять суд їх
задовольнити із викладених у позовній
заяві обґрунтувань та мотивів,
зауваживши, що правомірність
користування ОСОБА_1 земельною
ділянкою площею 0,5 га підтверджена в
судовому засіданні довідками
Купчинецької сільської ради та
поясненнями свідка ОСОБА_4, яка є
сільським головою. Вони також вважають,
що встановлення в судовому засіданні
факту розорювання (дискування)
належної ОСОБА_1 земельної ділянки не
ОСОБА_2, а ОСОБА_5, не спростовує
позовних вимог, оскільки таку вказівку
йому дав відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позивних вимог ОСОБА_1 не
визнав, оскільки вважає, що позивач
ОСОБА_1 не є законним власником
вказаної ним земельної ділянки, її
дискування провадив не він, а інша
особа ОСОБА_5, таким чином він не
заподіював будь-якої шкоди позивачу і
не має нести майнової відповідальності
за його вимогами. Він дійсно попросив
ОСОБА_5 провести дискування вказаної
земельної ділянки на прохання ОСОБА_6,
яку він вважав законним її власником.
Просить суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, показання
свідків, дослідивши письмові докази у
справі, суд доходить висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із
наступних мотивів.

Правовідносини, що є предметом
спору між сторонами в межах визначених
позивачем позовних вимог, регулюються
цивільним законодавством України щодо
підстав і правил відшкодування
майнової шкоди, а також земельним
законодавством України щодо набуття і
посвідчення прав осіб на земельні
ділянки.

Відповідно до ст.ст.1166, 1192 ЦК України,
майнова шкода, завдана, зокрема, майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини; з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст.ст.116, 123, 124, ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування; надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування, зокрема,
органами місцевого самоврядування.
Надання у користування земельної
ділянки здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості);
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними ст.122 ЗК
України, чи договору купівлі-продажу
права оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

За приписами ст.ст.125, 126 ЗК України в
редакції станом на 13 грудня 2004 року,
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникало після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникало після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації заборонялось; право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчувалось державними
актами. Форми державних актів
затверджувались Кабінетом Міністрів
України. Право оренди землі
оформлялось договором, який мав
реєструватись відповідно до закону.

Вирішуючи спір, суд в порядку ст.60 ЦПК
України шляхом перевірки доказами
сторін з'ясовував зазначені у позовній
заяві ОСОБА_1 обставини справи щодо:

- наявності (відсутності) законного
права позивача ОСОБА_1 власності
(володіння чи користування) зазначеною
ним земельною ділянкою;

- (не)доведеності фактичних понесених
ним витрат на її обробіток;

- наявності (відсутності) факту
заподіяння шкоди майну позивача;

- наявності (відсутності) вини
відповідача у заподіянні такої шкоди;

- розміру належного відшкодування в
разі доведення зазначених вище
обставин.

Судом на підставі досліджених
доказів наразі визнаються
встановленими наступні обставини у
справі:

- позивач ОСОБА_1 не має законного
зареєстрованого права власності
(володіння чи користування) зазначеною
ним земельною ділянкою площею 0,5 га,
розташованою за межами с.Купчинці
Іллінецького району Вінницької
області, оскільки не надав суду
передбачених законом документів, які
посвідчували б таке його право. При
цьому надані стороною позивача довідки
Купчинецької сільської ради
Іллінецького району Вінницької
області від 12 червня 2014 року № 250 (а.с.6),
від 22 вересня 2014 року № 431 та № 432, а
також копія рішення Купчинецької
сільської ради Іллінецького району
Вінницької області від 13 грудня 2004 року
«Про надання земельних ділянок
сільськогосподарського призначення в
оренду із земель запасу під розширення
особистого селянського господарства»
щодо надання, зокрема, ОСОБА_1 в оренду
земельної ділянки площею 1,00 га, не є
такими в силу зазначених вище приписів
чинного на час виникнення
правовідносин земельного
законодавства України;

- зазначені у позовній заяві ОСОБА_1
матеріальні витрати на обробіток
земельної ділянки та посів люцерни не
підтверджені жодними належними
допустимими доказами, позаяк надана
ним на підтвердження оплати 500 грн. на
придбання насіння люцерни накладна № 5
від 5 квітня 2012 року суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_7 не
підтверджує таких витрат позивача,
позаяк не містить зазначення
реквізитів покупця, саме фізичної
особи ОСОБА_1 При цьому підписи
зазначених у складеному позивачем
самовільно акті від 26 травня 2014 року
«Про підтвердження проведення
сільськогосподарських робіт на
земельній ділянці, яка знаходиться у
користуванні ОСОБА_1.» (а.с.9) осіб не
засвідчені жодним прийнятним чином.
Натомість зазначені в самовільно
складеному позивачем акті «Про завдану
майнову шкоду» від 26 травня 2014 року
(а.с.12) особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
як свідки у справі в судовому засіданні
спростували достеменність викладених
ОСОБА_1 у вказаному акті обставин щодо
знищення саме ОСОБА_2 в середині травня
2014 року його посіву люцерни на суму 500
грн. та майбутніх врожаїв по 2017 рік,
пояснивши, що поставили свої підписи на
прохання позивача, не читаючи змісту.
Надана позивачем довідка СФГ
«Перемога» про вартість послуг із
обробітку землі (а.с.11) за її змістом не
підтверджує факту надання таких послуг
саме позивачу ОСОБА_1 та відповідних
його фактичних матеріальних витрат
щодо їх оплати;

- факт розорювання (передискування)
сходів люцерни на земельній ділянці
площею 0,5 га підтверджений актом
«Обстеження земельної ділянки
розташованої за межами населеного
пункту с.Купчинці, яка рахується за
ОСОБА_1.» від 29 травня 2014 року (а.с.13) та
показаннями в судовому засіданні
свідків у справі ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_9, проте жоден із
цих доказів не підтвердив вчинення
цього саме відповідачем ОСОБА_2 При
цьому свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснив, що передискував
люцерну на вказаній земельній ділянці
саме він своїм власним трактором на
прохання ОСОБА_2 для допомоги ОСОБА_6
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтвердила цю обставину;

- вина відповідача ОСОБА_2 заподіянні
матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1
шляхом розорювання (передискування)
сходів люцерни у травні 2014 року не
доведена в судовому засіданні,
натомість встановлено, що такі дії по
обробітку земельної ділянки були
вчинені іншою особою, а саме ОСОБА_5;

- за недоведеністю зазначених
вище обставин, на які посилається
позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх
позовних вимог, суд визнає недоведеною
також і обставину щодо викладеного
позивачем ОСОБА_1 у його позовній заяві
розрахунку розміру відшкодування
заподіяної йому, на його погляд, шкоди.

Таким чином суд визнає не доведеними
стороною позивача зазначені у позовній
заяві ОСОБА_1 на обґрунтування його
позовних вимог обставини щодо
наявності законного права позивача
ОСОБА_1 власності (володіння чи
користування) зазначеною ним земельною
ділянкою, фактичних понесених ним
витрат на її обробіток, наявності факту
заподіяння шкоди майну позивача,
наявності вини відповідача ОСОБА_2 у
заподіянні такої шкоди та розміру
відповідного відшкодування.

Відтак ОСОБА_1 слід відмовити в
задоволенні позову до ОСОБА_2 про
відшкодування завданої матеріальної
шкоди за безпідставністю і
недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.1166 ЦК України, ст.ст.116, 123, 124 ЗК
України, ст.ст.125, 126 ЗК України в
редакції станом на 13 грудня 2004 року,
ст.ст.209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р
І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_2 про відшкодування завданої
матеріальної шкоди, ціна позову 21470
грн., за безпідставністю і
недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення через Іллінецький районний
суд.

Суддя
Ю.В. Димбіцький