Ухвалаіменем україни 29 жовтня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Штелик
С.П.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради, третя особа дошкільний
начальний заклад (ясла-садок)
санаторного типу № 74 «Лісова пісня»
Черкаської міської ради, про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до департаменту освіти
та гуманітарної політики Черкаської
міської ради, у якому просила стягнути
з відповідача на свою користь
заборгованість із заробітної плати за
період з 01 серпня 2012 року по 08 серпня 2012
рік у розмірі 44 грн 54 коп., грошову
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 2 093 грн 36 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні по день
розгляду справи в суді в розмірі 27 602
грн 76 коп., 20 000 грн у
відшкодування моральної шкоди та 2 500
грн витрат на оплату правової допомоги.
Вимоги обґрунтовані тим, що вона
працювала завідуючою дошкільним
навчальним закладом (ясла-садок)
санаторного типу № 74 «Лісова пісня»
Черкаської міської ради. 25 вересня 2012
року її було звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. На
момент звільнення з нею не було
повністю проведено розрахунок при
звільненні, не було виплачено
присуджені на її користь з відповідача
суми за рішеннями суду від 08 травня 2012
року, від 22 травня 2012 року та від 09 липня
2012 року, заробітна плата за
період з 10 липня 2012 року по 08 серпня
2012 року та з 10 вересня 2012 року по 25
вересня 2012 року, допомога за тимчасову
непрацездатність з 09 серпня 2012 року по
07 вересня 2012 року та частина суми
компенсації за невикористану
відпустку.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 19 квітня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради на
користь ОСОБА_4 4 660 грн 50 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, 500 грн у
відшкодування моральної шкоди та 300 грн
витрат на оплату правової допомоги. У
решті позову відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 08 липня 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 19 квітня 2013 року змінено в частині
визначення розміру середнього
заробітку ОСОБА_4, що підлягає
стягненню на її користь з відповідача
за затримку розрахунку при звільненні
та визначення розміру компенсації
витрат на правову допомогу. Стягнуто з
департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради на
користь ОСОБА_4 6 453 грн середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 25 вересня 2012
року по 16 листопада 2012 року та 2 752 грн 80
коп. компенсації витрат на правову
допомогу. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції з дотриманням вимог
ст. ст. 213-214 ЦПК України на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК України),
правильно виходив з того, що при
звільненні ОСОБА_4 відповідачем не
забезпечено та не проведено повний та
своєчасний розрахунок і не виплачено
належних їй при звільненні коштів з
вини відповідача, та дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
компенсаційних втрат і відшкодування
моральної шкоди з урахуванням душевних
страждань позивача.

З висновками суду першої інстанції в
цій частині погодився й апеляційний
суд.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині визначення розміру
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та розміру
компенсації витрат на правову
допомогу, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304
ЦПК України, правильно здійснив
розрахунок середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні відповідно до ст. ст. 116, 117
КЗпП України за період з дня звільнення
позивача по день фактичного
розрахунку. Та дійшов обґрунтованого
висновку про зменшення суми витрат на
правову допомогу, керуючись
положеннями Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, викладених в оскаржуваних
рішеннях, що не належить до компетенції
суду касаційної інстанції, не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанцій і суду першої
інстанції у незміненій апеляційним
судом його частині та не дають підстав
для висновку, що судами при розгляді
справи допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 квітня 2013 року та
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 08 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.М. КоротунС.П. Штелик