АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/678/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Галіян І.М. Провадження №
22-ц/789/1364/14 Доповідач - Храпак
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, апелянта ОСОБА_3,
його представника ОСОБА_4, позивача
ОСОБА_5 та її представників - ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
та ОСОБА_3 на рішення Монастириського
районного суду від 10 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача - комунальне
підприємство "Бучацьке районне бюро
технічної інвентаризації"; Соколівська
сільська рада про визнання 1/2 права
власності на майно подружжя та його
поділ, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 про стягнення коштів не
реконструкцію даху,-

ВСТАНОВИЛА:

в липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог комунальне
підприємство "Бучацьке районне бюро
технічної інвентаризації", Соколівська
сільська рада про визнання права
власності на 1/2 спільного майна
подружжя та його поділ. Після уточнення
позовних вимог, просила визнати за нею
право власності на 1/2 частки житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1, Бучацького
району Тернопільської області,
виділивши в натурі згідно першого
варіанту поділу, запропонованого у
висновку судової
будівельної-технічної експертизи від
12.12.2013 року № 5577/13-22; визнати право
власності 1/2 частки приміщення
магазину по АДРЕСА_2, Бучацького району
Тернопільської області, виділивши в
натурі згідно першого варіанту поділу,
запропонованого у висновку судової
будівельної-технічної експертизи від
12.12.2013 року № 5577/13-22; визнати право
власності на 1/2 частки приміщення
магазину по АДРЕСА_3 Бучацького району
Тернопільської області, виділивши в
натурі згідно першого варіанту поділу,
запропонованого у висновку судової
будівельної-технічної експертизи від
12.12.2013 року № 5577/13-22; визнати право
власності на 1/2 частки будівельних
матеріалів використаних у процесі
будівництва нежитлового приміщення
(складу-гаражу), який розташований в
АДРЕСА_3, виділивши в натурі згідно до
першого варіанту поділу,
запропонованого у висновку додаткової
судової будівельної-технічної
експертизи від 20.03.2014 року № 464/14-22,
також, просила стягнути із ОСОБА_1 1/2
частину вартості автомобіля марки LDV 400
CONVOY D, 2005 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 26735,61
грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 06
жовтня 1976 року вона перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
За час шлюбу подружжям набуто у
власність рухоме та нерухоме майно, яке
на даний час відповідач не
погоджується поділити в добровільному
порядку.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про
стягнення 72040 грн. затрат на ремонт даху
магазина, розташованого по АДРЕСА_3,
посилаючись на те, що дана
реконструкція була проведена зі згоди
батьків і була домовленість, що
допомога буде надаватись не
безоплатно.

Ухвалою суду від 16 червня 2014 року було
об'єднано в одне провадження цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
третя особа без самостійних вимог КП
"Бучацьке районне бюро технічної
інвентаризації" про визнання 1/2 права
власності на майно подружжя та його
реальний поділ із цивільною справою за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5
стягнення 72040 грн. затрат на ремонт даху
магазина, розташованого по АДРЕСА_3.

Рішенням Монастириського районного
суду від 10 жовтня 2014 року позов ОСОБА_5
до ОСОБА_1, третя особа комунальне
підприємство «Бучацьке районне бюро
технічної інвентаризації» та
Соколівська сільська рада задоволено
частково.

Розділено нежитлове приміщення
(магазину) по АДРЕСА_2 Бучацького району
Тернопільської області, виділивши в
натурі:

- ОСОБА_5 приміщення № 1-1 коридор площею
7,5 кв.м вартістю - 11143 грн; приміщення №
1-4 площею 35,2 кв.м вартістю - 52300 грн.,
загальною площею 42,7 кв.м., загальною
вартістю - 63443 грн, що становить 53/100
долей по площі і 53/100 долей по вартості.

- ОСОБА_1 приміщення № 1-2 коридор площею
14,4 кв.м вартістю - 21395 грн.; приміщення №
1-3 сходи площею 24,0 кв.м вартістю - 35658
грн., загальною площею 38,4 кв.м.,
загальною вартістю - 57053 грн., що
становить 47/50 долей по площі і 47/50 долей
по вартості.

- Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3196
грн. грошової компенсації вартості
нежитлового приміщення .

- Зобов'язано ОСОБА_5 між приміщеннями 1-1
та 1-3 демонтувати дверний блок та
замурувати дверний проріз; між
приміщеннями 1-1 та 1-2 демонтувати
дверний блок та замурувати дверний
проріз, у приміщенні 1-2 демонтувати
віконний блок і влаштувати дверний
блок; між приміщеннями 1-3 та 1-2 пробити
дверний проріз, в який влаштувати
дверний блок.

- Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
половину вартості грошової
компенсації за проведення будівельних
робіт із переобладнання та
перепланування приміщення магазину в
сумі - 2927 грн. 50 коп.

- Зобов'язано ОСОБА_1 будівельні роботи
виконувати на основі робочого проекту
по переплануванню об'єкта нерухомості,
виготовленого ліцензованою проектною
організацією і погодженого в
управлінні містобудування та
архітектури.

- Витрати на підготовку робочого
проекту по переплануванню об'єкта
нерухомості, покладено солідарно на
ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Розділено нежитлове приміщення
(магазину) по АДРЕСА_3 Бучацького району
Тернопільської області, виділивши в
натурі:

- ОСОБА_5 приміщення № 1-1 тамбур площею
1,7 кв.м вартістю - 4915 грн; № 1-2 торговий
зал, площа 49,2 кв.м вартістю - 142241 грн.; №
1-3 склад, площа 7,6 кв.м вартістю - 19775 грн.,
загальною площею 58,5 кв.м., загальною
вартістю - 165931 грн, що складає 16/25 долей
по площі і 33/50 долей по вартості.

- ОСОБА_1 приміщення № 1-4 склад, площею
33,1 кв.м вартістю - 86125 грн., що складає
11/25 долей по площі і 27/50 долей по
вартості.

- Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
39043 грн. грошової компенсації вартості
нежитлового приміщення .

- Зобов'язано ОСОБА_5 між приміщеннями 1-2
та 1-4 демонтувати дверний блок та
замурувати дверний проріз.

- Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
половину вартості грошової
компенсації за проведення будівельних
робіт із переобладнання та
перепланування приміщення магазину в
сумі - 593 грн. 50 коп.

- Зобов'язано ОСОБА_5 будівельні роботи
виконувати на основі робочого проекту
по переплануванню об'єкта нерухомості,
виготовленого ліцензованою проектною
організацією і погодженого в
управлінні містобудування та
архітектури.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частини (частки) будівельних
матеріалів вартістю - 91647 грн. із
загальної вартості - 183294 грн. які були
використані в процесі будівництва
нежитлового приміщення складу-гаражу
по АДРЕСА_3 Бучацького району.

Розділено нежитлове приміщення
складу-гаражу по АДРЕСА_3, виділивши в
натурі:

- ОСОБА_5 приміщення № 1-1 склад площею 36,6
кв.м вартістю - 37816 грн.; № 1-2 склад
площею, 30,3 кв.м вартістю - 31973 грн.; № 1-3
склад площею, 21,1 кв.м вартістю - 22263 грн.,
всього площею 88,0 кв.м вартістю 92052 грн.,
що складає 13/25 долей по площі і 1/2 по
вартості.

- ОСОБА_1 виділити приміщення № 1-4
коридор площею 25,7 кв.м вартістю - 27796
грн.; гараж площею 57,2 кв.м вартістю - 63546
грн., що складає 12/25 долей по площі і 1/2
по вартості.

- Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 405
грн. (чотириста п'ять грн.) грошової
компенсації вартості нежитлового
приміщення .

- Зобов'язано ОСОБА_5 між приміщеннями 1-3
та 1-4 замурувати дверний проріз.

- Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
половину вартості грошової
компенсації за проведення будівельних
робіт із переобладнання та
перепланування приміщення магазину в
сумі - 402 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
26735,61 (двадцять шість тисяч сімсот
тридцять п'ять грн.) 61 коп. половину
вартості автомобіля марки LDV 400CONVOY D,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2005 року випуску, кузов № НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 3985
грн. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят
п'ять) 68 коп. витрат, пов'язаних із
проведенням судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 3441
(три тисячі чотириста сорок одну грн.) 00
коп. витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

В іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
та ОСОБА_5 - відмовлено.

Ухвалою Монастириського районного
суду від 29 жовтня 2014 року внесено
виправлення в мотивувальну та
резолютивну частини рішення
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 10.10.2014 року
винесеного по цивільній справі
№603/698/14-ц виправивши:

- в мотивувальній частині з «Згідно
даного розподілу магазину по АДРЕСА_2
Бучацького району Тернопільської
області позивачу ОСОБА_5 виділяється
53/100 долей по площі і 53/100 долей по
вартості, а відповідачу ОСОБА_1
виділяється 47/50 долей по площі і 47/50
долей по вартості» на «Згідно даного
розподілу магазину по АДРЕСА_2
Бучацького району Тернопільської
області позивачу ОСОБА_5 виділяється
53/100 долей по площі і 53/100 долей по
вартості, а відповідачу ОСОБА_1
виділяється 47/100 долей по площі і 47/100
долей по вартості»;

- в п. 2 резолютивної частини з «-
ОСОБА_1 приміщення № 1-2 коридор площею
14,4 кв.м вартістю - 21395 грн.; приміщення №
1-3 сходи площею 24,0 кв.м вартістю - 35658
грн., загальною площею 38,4 кв.м.,
загальною вартістю 57053 грн., що
становить 47/50 долей по площі і 47/50 долей
по вартості» на «- ОСОБА_1 приміщення №
1-2 коридор площею 14,4 кв.м вартістю - 21395
грн.; приміщення № 1-3 сходи площею 24,0
кв.м вартістю - 35658 грн., загальною
площею 38,4 кв.м., загальною вартістю 57053
грн., що становить 47/100 долей по площі і
47/100 долей по вартості» .

В решті рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду в частині відмови йому в
позові про стягнення 72040 грн. затрат на
ремонт даху магазина, розташованого по
АДРЕСА_3 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким повністю
задовольнити його позовні вимоги,
посилаються на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також порушено норми матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду змінити лише в частині
поділу нежитлового приміщення
(магазину) по АДРЕСА_2 Бучацького району
та нежитлового приміщення (магазину),
пункту автосервісу з магазином в
АДРЕСА_3 Бучацького району і розділити
дане майно таким чином: ОСОБА_5 виділити
нежитлове приміщення (магазин) по
АДРЕСА_2 Бучацького району
Тернопільської області; ОСОБА_1
виділити нежитлове приміщення
(магазин), пункт автосервісу з
магазином по АДРЕСА_3 Бучацького району
Тернопільської області. В іншій
частині рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також порушено норми матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 подану ними
апеляційну скаргу підтримали,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
подану ними апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на доводи,
викладені в ній, апеляційну скаргу
ОСОБА_3 визнали.

ОСОБА_5 та її представники ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 заперечили щодо задоволення
апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційних скарг в їх межах,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягають до
часткового задоволення.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_3, виданого повторно
відділом реєстрації актів цивільного
стану Бучацького районного управління
юстиції Тернопільської області 20
грудня 2006 року, відповідач ОСОБА_1 та
позивач ОСОБА_5 06 жовтня 1976 року в
Соколівській сільській раді
Бучацького району Тернопільської
області зареєстрували шлюб, актовий
запис №16.

На час розгляду судом першої
інстанції справи шлюб між сторонами не
був розірваний.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону
України "Про власність" та частини
першої ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України (далі - КпШС України), які були
чинними на час виникнення
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

Аналогічне положення закону
закріплено й у статті 70 Сімейного
кодексу України (далі СК України).

Право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, закріплено у
статті 69 СК України. Поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, здійснюється
шляхом виділення його в натурі, а у разі
неподільності присуджується одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК
України), або реалізується через
виплату грошової чи матеріальної
компенсації вартості його частки (ч. 2
ст. 364 СК України).

Відповідно до пунктів 23-24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року №11, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Судом встановлено, що за час шлюбу
подружжям набуто у власність
приміщення магазину «Гозптовари» в
селі Соколів Бучацького району, площею
89,6 кв.м., що підтверджується договором
купівлі - продажу, який укладений 12
січня 1999 року між Бучацьким районним
споживчим товариством та ОСОБА_1, а
також придбано магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за АДРЕСА_2 Бучацького району, на
підставі договору купівлі - продажу,
укладеного 29 листопада 2004 року року між
Бучацьким районним споживчим
товариством та ОСОБА_1, від імені
котрого виступала ОСОБА_5

Задовольняючи позов щодо поділу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будівлі магазину у с.
Костільники Бучацького району, суд
виходив з того, що експертом
запропоновано лише один варіант поділу
спірного магазину і з метою реалізації
права подружжя на поділ майна
задовольнив позов у цій частині,
виділивши в натурі кожному з подружжя
частину будівлі.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду і вважає його
обґрунтованим.

Задовольняючи позов щодо поділу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будівлі магазину по
АДРЕСА_3 Бучацького району, виділивши
при цьому в натурі сторонам приміщення
за варіантом № 1 висновку
будівельно-технічної експертизи від
12.12.2013 року № 5577/13-22, суд першої
інстанції виходив з того, що вказаний
варіант поділу є самий оптимальний з
врахуванням інтересів сторін.

Проте колегія суддів з даним висновком
суду погодитися не може, оскільки
відповідачу ОСОБА_1 за вказаним
варіантом виділено приміщення лише
технічного призначення, зокрема склад,
а позивачу - в повному обсязі торговий
зал, що позбавляє відповідача
займатися підприємницькою діяльністю.
При даному розподілі також значно
зменшена частка відповідача, а саме на
39043 грн. менша від ідеальної.

Тому колегія суддів вважає, що
відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України
рішення суду в цій частині слід
змінити, виділивши в натурі сторонам
приміщення за варіантом № 2 висновку
будівельно-технічної експертизи від
12.12.2013 року № 5577/13-22, а саме:

Зобов'язати ОСОБА_1 будівельні
роботи виконувати на основі робочого
проекту по переплануванню об'єкта
нерухомості, виготовленого
ліцензованою проектною організацією і
погодженого в управлінні
містобудування та архітектури.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про
визнання 1/2 права власності на
будівельні матеріали, які були
використані в процесі будівництва
нежитлового приміщення складу-гаражу
по АДРЕСА_3 Бучацького району і поділ
даного приміщення, суд першої
інстанції виходив з того, що є
доведеним, що сторони разом брали
участь у спорудженні складу-гаражу і
відповідно до роз'яснень, викладених у
рішенні Конституційного Суду України
від 19.09.2012р. № 17-рн/2012 у справі за
конституційним зверненням приватного
підприємства "ІКІО", спірний
склад-гараж є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_5.

Колегія суддів з даним висновком суду
погодитися не може з огляду на те, що
висновок суду не відповідає обставинам
справи, а також судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
тому в цій частині рішення суду слід
скасувати і ухвалити нове рішення,
виходячи з наступного.

У п. 29 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року
роз'яснено, що відповідно до положень
статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
Інший із подружжя має право тільки на
частку одержаних доходів від цієї
діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, що
рішенням сесії Соколівської сільської
ради від 21 травня 1999 року підприємцю
ОСОБА_1 передано в постійне
користування земельну ділянку площею
820 кв.м. На даній земельній ділянці
збудовано пункт автосервісу з
магазином, які згідно свідоцтва про
право власності інд.номер 24357538 від
17.07.2014р., виданого реєстраційною
службою Бучацького районного
управління юстиції, є приватною
власністю фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, розмір частки становить 1/1.
Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень від
17.07.2014р. пункт автосервісу з магазином
за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований за
фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1.

Отже, вказаний експертом у висновку
додаткової будівельно-технічної
експертизи від 20 березня 2014 року №
464/14-22 незавершений будівництвом
склад-гараж, готовністю 93 %, що
знаходиться на території магазину по
АДРЕСА_3 Бучацького району значиться
пунктом автосервісу з магазином,
власником якого є фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 і тому дане
майно не є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, а майном суб'єкта
підприємницької діяльності. Позивач
ОСОБА_5 має право тільки на частку
одержаних доходів від діяльності
вказаного пункту автосервісу з
магазином, проте жодних доказів з цього
приводу суду не було подано.

Таким чином, в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про визнання права власності на 1/2
частку будівельних матеріалів
використаних у процесі будівництва
нежитлового приміщення (складу-гаражу),
який розташований в АДРЕСА_3 та поділ
його в натурі слід відмовити.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5
та ОСОБА_1 про стягнення 72040 грн. затрат
на реконструкцію даху магазина,
розташованого по АДРЕСА_3 Бучацького
району Тернопільської області, суд
першої інстанції виходив з того, що при
наданні вказаної допомоги стосовно
ремонтних робіт будь-яка угода між ним
та відповідачами не укладалась,
допомога та кошти надавались без умови
їх оплати чи повернення.

З таким висновком суду колегія суддів
погодитись не може, оскільки він не
відповідає обставинам справи, порушено
судом норми матеріального права і тому
на підставі ч. 1 п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України
рішення суду в цій частині слід
скасувати з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

У разі неможливості повернути в
натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна (ч.2 ст.1213 ЦК України).

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_3 дана реконструкція була
проведена зі згоди батьків і була
домовленість, що допомога буде
надаватись не безоплатно.

З матеріалів справи вбачається, що
на реконструкцію та ремонт даху
спірного магазину було використано 6
вікон та 1 двері. Витрати на їх
закупівлю підтверджуються квитанціями
№12 від 05.11.2012р. на суму 12735 грн.; №12 від
29.10.2012р. на суму 1000 грн.; №4 від 14.10.2012р. на
суму 400 грн.; № 129 від 03.10.2012р. на суму 1863
грн. (а.с.81). Крім цього, використані були
покрівельні матеріали, вартість і
придбання яких підтверджується
видатковою накладною № РП 000001984 від
26.10.2012 року на загальну суму 25680 грн.
(а.с.79). Також на перекриття ОСОБА_3 був
придбаний ліс хвойний в кількості 15,78 м?
вартістю 8205 грн., що підтверджується
квитанцією від 01.05.2012 року (а.с.178).

Таким чином, в судовому засіданні
позивачем ОСОБА_3 було доведено факт
придбання будівельних матеріалів на
реконструкцію даху магазину, що
знаходиться по АДРЕСА_3 Бучацького
району на загальну суму 49883 грн., яка
підлягає стягненню з відповідачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 по 24941
грн. 50 коп. з кожного.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 10
жовтня 2014 року в частині поділу
нежитлового приміщення (магазину) по
АДРЕСА_3 Бучацького району
Тернопільської області змінити,
виділивши в натурі:

В частині відмови в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 про стягнення коштів затрачених
на реконструкцію даху задовольнити
частково. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_3 по 24941 грн. 50 коп. з
кожного.

В частині поділу нежитлового
приміщення складу-гаражу по АДРЕСА_3
Бучацького району скасувати і ухвалити
в цій частині нове рішення, яким в
позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про реальний
поділ нежитлового приміщення
складу-гаражу по АДРЕСА_3
Тернопільської області відмовити.

В решті рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак