АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/195/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1255/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: прокурора та
представника позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1255/14
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Хмельницької області на
рішення Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 23 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до прокуратури Хмельницької
області, за участі третьої особи ОСОБА_3
про зняття арешту з майна, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що його
батько ОСОБА_3 подарував йому 05 лютого
2010 року нежитлове приміщення АДРЕСА_1
на третьому поверсі багатоповерхової
будівлі.

Відповідно до вимог закону договір
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_4 05 лютого 2010 року за
реєстром № 781 і він зареєстрував своє
право власності на це приміщення у
реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

Однак, виявилось, що в рамках порушеної
проти батька кримінальної справи
старшим слідчим прокуратури
Хмельницької області Копанчуком В.О.
постановою бн від 17.02.2010 року накладено
арешт та заборону відчуження цього
майна.

Постанова слідчого винесена вже після
оформлення договору дарування,

________________________________________________________________________
Головуючий у першій інстанції -
Кучерява А.В. Справа № 22-ц/792/1255/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 59

але до реєстрації ним свого права
власності в реєстрі прав власності.

Арешт та заборона за постановою
слідчого внесені до Єдиного реєстру
заборон і він в даний час не може
реалізувати свої права власності.

Так як батько на момент накладення
арешту на майно не був його власником,
постанову ст. слідчого прокуратури
вважає незаконною, то позивач просив
скасувати постанову старшого слідчого
прокуратури Хмельницької області бн
від 17 лютого 2010 року в частині
накладення арешту та заборону
відчуження нерухомого майна по
АДРЕСА_1.

Зняти арешт та заборону на відчуження
цього майна та виключити нежитлове
приміщення АДРЕСА_1, яке належить йому
ОСОБА_2, з Єдиного реєстру заборон
відчужень нерухомого майна.

Ці вимоги позивач підтримував протягом
усього часу розгляду справи.

Представники Хмельницької обласної
прокуратури проти позову заперечували,
посилаючись на те, що на час винесення
постанови позивач не був власником
арештованого майна, так як право
власності в Реєстрі не зареєстрував,
власником у реєстрі рахувався ОСОБА_3
стосовно якого було порушено
кримінальну справу та згодом
засуджено. Крім того, заявлені вимоги
слід було вирішувати під час ухвалення
судом вироку в кримінальній справі.

Рішенням Дунаєвецького районного суду
від 23 квітня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до прокуратури Хмельницької
області задоволені, скасовано
постанову бн від 17 лютого 2010 року
старшого слідчого прокуратури
Хмельницької області Копанчука В.О. в
частині накладення арешту та заборону
відчуження нерухомого майна по
АДРЕСА_1, знято арешт з нерухомого
майна, належного ОСОБА_2, а саме:
нежитлового приміщення АДРЕСА_1 і
виключено це майно з Єдиного реєстру
заборонон відчужень об»єктів
нерухомого майна.

Заступник прокурора Хмельницької
області подав апеляційну скаргу на
рішення Дунаєвецького районного суду
від 23 квітня 2014 року, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову позивачу у позові.

Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права - ст. 334 ЦК України,
ст.ст. 126, 304 КПК України.

Прокурор вважає, що оскарження
постанови слідчого прокуратури у
кримінальній справі може бути
здійснене лише за правилами та нормами
КПК України на стадії досудового
слідства чи при ухваленні вироку. Тому
справа в цій частині не підлягала
розгляду в порядку цивільного
судочинства і в прийнятті такого
позову слід було відмовити. Крім того,
судом при ухваленні рішення не
враховано, що право власності на
нерухоме майно виникає з моменту його
реєстрації. На день винесення
постанови старшим слідчим прокуратури
власником спірного майна був
зареєстрований ОСОБА_3, а не позивач.

Судова колегія приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга прокурора
підлягає задоволенню, а рішення
Дунаєвецького районного суду від 23
квітня 2014 року в частині задоволення
позову позивача про зняття арешту та
заборон відчуження з нерухомого майна,
належного ОСОБА_2, а саме нежитлового
приміщення АДРЕСА_1 та виключення цього
майна з Єдиного реєстру заборон
відчужень об»єктів нерухомого майна
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу у
позові з мотивів порушення судом норм
процесуального права - ч. 1 ст. 26, ч.ч. 1 та
2 ст. 30, ч. 1 ст. 33, ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26, ч.ч. 1 та 2 ст. 30, ч.
1 ст. 33, ст.ст. 10, 11, 59, 60, ч. 1 ст. 61, ст.ст. 212,
213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, що беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами (стороною)
у справі, доказуванню не підлягають.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному, всебічному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Результати доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, в тому числі, такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити, чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження.

Суд апеляційної інстанції задовольняє
повністю чи частково апеляційну скаргу
апелянта, скасовує рішення суду першої
інстанції повністю чи частково та
ухвалює нове рішення, якщо суд неповно
з"ясував обставини справи, що мають
значення для вирішення спору, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, суд порушив або неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

У справах позовного провадження
особами, які беруть участь у справі, є
сторони, треті особи, представники
сторін та третіх осіб.

Сторонами є позивач (особа, права якої
порушені) та відповідач (особа, яка це
право порушила). Позивачами та
відповідачами можуть бути як фізичні,
так і юридичні особи, а також держава.

Встановивши в процесі розгляду справи
той факт, що позов пред»явлено не до
тієї особи, яка повинна відповідати,
суд роз»яснює сторонам порядок та
правила заміни неналежного
відповідача належним.

За клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, суд замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред»явлено
не до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача.

У випадку заперечень позивача і
наполягання його на розгляді спору та
його заявлених вимог до первинного
відповідача, суд ухвалює судове
рішення до заявленого позивачем
відповідача. Встановивши, що
неналежний відповідач не порушував
прав позивача, суд з цих підстав
відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст. 387, 391 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, якав незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним. Власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Разом із тим, відповідно до ст. 354 ЦК
України до особи може бути застосовано
позбавлення права власності на майно
за рішенням суду як санкція за вчинення
правопорушення (конфіскація) у
випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно безкоштовно
переходить у власність держави. Обсяг
та порядок конфіскації майна
встановлюється законом.

Конфіскація майна може бути
застосована лише до його власника і у
власника може бути відібране в порядку
конфіскації лише належне йому на праві
власності майно. Якщо здійснено опис та
арешт майна, яке не належить особі, до
якої застосовується конфіскація, то
власник цього майна вправі в судовому
порядку вимагати відновлення свого
права власності шляхом звільнення
цього майна з-під арешту та виключення
даних про це майно з Єдиного реєстру
заборон відчужень об»єктів нерухомого
майна.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
в частині зняття арешту та заборон
відчуження з нерухомого майна, яке
належить позивачу, виключення цього
майна з Єдиного реєстру заборон та
арештів, суд першої інстанції виходив з
того, що права ОСОБА_2 порушені
відповідачем - Хмельницькою обласною
прокуратурою в особі старшого
слідчого, який виніс постанову про
арешт майна ОСОБА_3 в межах
розслідування кримінальної справи.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають
встановленим обставинам та зроблені з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Судом встановлено, що власником
нежилого приміщення АДРЕСА_1 був
ОСОБА_3.

Відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну
справу та пред»явлено обвинувачення за
ст.ст. 191, ч. 5, 366, ч. 2 КК України в лютому
2010 року. В межах розслідування
кримінальної справи старшим слідчим
Хмельницької обласної прокуратури
Копанчуком В.О. 17 лютого 2010 року
винесено постанову, якою накладено
арешт на вклади, цінності та інше майно
обвинуваченого ОСОБА_3, де б ці вклади,
цінності та майно не знаходилось.
Конкретне приміщення у постанові не
зазначено.

17 лютого 2010 року накладення арешту та
заборона на відчуження нерухомого
майна внесена до Єдиного реєстру
заборон відчуження об»єктів
нерухомого майна на підставі постанови
слідчого.

Однак, перед винесенням постанови
старшим слідчим Лисоконь Анатолій
Степанович 05 лютого 2010 року подарував
ОСОБА_2 належне йому на праві власності
нежиле приміщення АДРЕСА_1 на третьому
поверсі багатоповерхової будівлі
вартістю 121 091 гривень.

До єдиного реєстру прав власності на
нерухоме майно своє право власності
ОСОБА_2 зареєстрував 25 лютого 2010 року
після винесення постанови старшим
слідчим прокуратури.

У зв»язку з накладенням арешту на
нерухоме майно ОСОБА_2 в даний час
позбавлений можливості ним
розпоряджатись і його право власності
на це майно порушене.

ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочинів
вироком суду і питання речових доказів
у справі вирішував суд в кримінальному
процесі, що однак, не перешкоджає
ОСОБА_2 звернутись до суду за захистом
порушеного права власності в порядку
цивільного судочинства.

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами у справі та
підтверджуються дослідженими
доказами: витягами з реєстрів прав
власності та заборон (а.с.6-11).

Звертаючись до суду із зазначеним
позовом, позивач ОСОБА_2 заявив позовні
вимоги до неналежного відповідача
Хмельницької обласної прокуратури.
Відповідачем в даній справі повинен
бути попередній власник нежилого
приміщення ОСОБА_3 та держава в особі
компетентних органів, до яких перейшло
право на арештоване приміщення в межах
розглянутої кримінальної справи щодо
конфіскації описаного та арештованого
майна чи щодо відшкодування шкоди за
рахунок описаного та арештованого
майна, якщо така майнова шкода злочином
заподіяна.

Відповідачем в такій справі також може
бути стягувач у кримінальній справі,
якщо за рахунок описаного та
арештованого майна в межах
кримінального провадження
здійснюється відшкодування заподіяної
шкоди.

Ці належні відповідачі позивачем у
даній цивільній справі не заявлені і
судом першої інстанції не залучені у
встановленому порядку.

Що стосується оскарження постанови
старшого слідчого Хмельницької
обласної прокуратури від 17 лютого 2010
року, то ця постанова в порядку
цивільного судочинства оскаржена не
може бути. Постанова слідчого в
кримінальній справі оскаржується лише
в порядку кримінального судочинства,
що однак не позбавляє права власника
майна в порядку цивільного судочинства
вимагати звільнення з-під арешту
заарештованого на підставі постанови
належного йому на праві власності
майна.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу заступника
прокурора Хмельницької області
задовольнити.

Рішення Дунаєвецького районного суду
від 23 квітня 2014 року в частині зняття
арешту та заборон відчуження
нерухомого майна, виключення записів з
Єдиного реєстру заборон скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Хмельницької обласної прокуратури в
частині зняття з арешту та заборони
відчуження з нерухомого майна,
належного ОСОБА_2, а саме: нежитлового
приміщення АДРЕСА_1, виключення цього
майна з Єдиного реєстру заборон
відчужень об»єктів нерухомого майна
відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий суддя:/підпис/

судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду В.М.Харчук