У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі – Стьопіну О.К

за участю:

представника позивача – ОСОБА_1В,

відповідача – ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі заяву
ОСОБА_2 про скасування заочного
рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
вказаною заявою та просив скасувати
заочне рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2014
року, посилаючись на те, що про розгляд
справи він не був повідомлений і жодних
документів не отримував, оскільки
постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1, а
кореспонденція надсилалась за адресою
його реєстрації. Крім того, він не
визнає позовних вимог, оскільки
позивачці належить лише ? частина
квартири, а він проживає в іншій
половині з дозволу господаря тієї
частини – ОСОБА_3, а ОСОБА_4, подавши
позов про його виселення, намагається
таким чином заволодіти всією
квартирою.

В судовому засіданні ОСОБА_2
повністю підтримав заяву, пояснив, що
він працює у громадській організації,
не міг з’явитися, бо був задіяний у
виборчому процесі, та наголошував, що
він не перешкоджав позивачці в
проживання у квартирі.

Представник позивача
заперечував проти задоволення заяви,
вважає її безпідставною, оскільки
відповідач був повідомлений про
розгляд справи, про що свідчить підписи
в рекомендованих повідомленнях, які є в
матеріалах справи, що спростовує
доводи відповідача про необізнаність
щодо розгляду справи. Щодо отримання
дозволу від ОСОБА_3 на проживання в
квартирі ОСОБА_2, то він є незаконним,
оскільки відповідно до положень ст.356,358
ЦК України, ст.65 ЖК України, вирішення
питання про дозвіл на проживання в
квартирі повинно бути спільним від
обох власників, а тому користування
ОСОБА_2 квартирою №62 в буд. 2-а по вул..
Марсельській в м. Оденсі є
неправомірним. Представник позивача
вважає рішення законним, тому воно не
може бути скасоване.

Вислухавши учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

23 жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні майном шляхом виселення
без надання іншого житлового
приміщення, було прийнято рішення,
позов задоволено, усунено перешкоди
ОСОБА_4 у користуванні майном шляхом
виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ч.1 ст.232
ЦПК України заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з’явився
у судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Як видно із змісту вказаної
норми для скасування заочного рішення
необхідні дві умови, а саме неявка та
неповідомлення про її причини з
поважних причин і докази на які особа
посилається мають істотне значення
для розгляду справи.

Згідно з нормами ч.5 ст.74 ЦПК України у
разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Нормами ст.76 ЦПК України визначено
порядок вручення судових повісток і в
ч.3 передбачено, що якщо особу, якій
адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Із поштового повідомлення видно, що
поштарем вручалася судова повістка
відповідачу 18 вересня 2014 року за
адресою:АДРЕСА_3 (а.с.19), та 07 жовтня 2014 р.
(а.с.21), тобто за адресою, за якою сам
ОСОБА_2 називає своїм місцем
проживання. Відповідач мав достатній
час для повідомлення суду про причини
неявки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Отже, саме вимогами вказаної норми
встановлені умови проведення заочного
розгляду справи.

Згідно з вимогами п.1,2 ч.1 ст.169 ЦПК
України видно, що суд відкладає розгляд
справи в межах строків, встановлених
статтею 157 цього Кодексу, у разі:

1) неявки в судове засідання однієї із
сторін або будь-кого з інших осіб, які
беруть участь у справі, про яких нема
відомостей, що їм вручені судові
повістки;

2) першої неявки в судове засідання
сторони або будь-кого з інших осіб, які
беруть участь у справі, оповіщених у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, якщо вони
повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними.

Згідно до частини 4 тієї ж
статті у разі повторної неявки в
судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення).

Із аналізу змісту вказаних
норм, які між собою пов’язані, чітко
видно, що справа відкладається при
першій неявці відповідача, якщо було
повідомлення про причини неявки і вони
визнані поважними, а вже при повторній
неявці, якщо відповідач повідомлений
належним чином, вже навіть не
з’ясовуючи причини неявки суд може
прийняти заочне рішення.

Однак в даному випадку,
відповідач не повідомляв про причину
неявки в судове засідання, тому
відповідно, у суду не було підстав
вирішувати справу у відповідності до
вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, оскільки
застосування підлягає пряма норма
ст.224 ЦПК України.

Що стосується доказів які б могли
вплинути на рішення суду, то необхідно
зазначити, що їх суду не надано, а щодо
посилання на дозвіл власника ? частини
квартири – ОСОБА_3, то він спростовує
висновку суду, який був викладений в
рішенні, навпаки, ще раз підтвердив, що
порядок користування квартирою між
співвласниками не встановлювався.

Враховуючи встановлені судом
обставини та доводи відповідача, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування заочного
рішення, оскільки не наведено
поважності причин неявки та
неповідомлення про її причини і не
надано доказів, які мають істотне
значення для розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 231, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про скасування заочного
рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 23 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення без надання
іншого житлового приміщення залишити
без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду через Суворовський районний суд
м.Одеси в десятиденний строк з дня
проголошення ухвали..

Суддя          :