Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь аліменти на утримання
повнолітньої доньки - ОСОБА_3, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, на час її
навчання у розмірі 1/4 частини від
доходу відповідача щомісячно, але не
більше ніж до досягнення донькою 23
років.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
від шлюбу з відповідачем, який вони
розірвали у 2012 році, у них народилося
дві доньки -

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 З вересня 2013 року
донька

ОСОБА_3 є студенткою 6 групи 1 курсу
Інституту підготовки кадрів для
Міністерства юстиції України
Національного університету «Юридична
академія України імені Ярослава
Мудрого», що підтверджується довідкою

№ 63 від 4 вересня 2013 року. Зазначала, що
вона не в змозі сама утримувати двох
дітей. ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства,
потребує особливої турботи та
допомоги, а ОСОБА_3 навчається в м.
Харкові. Вказувала, що відповідач
отримує пенсійні виплати, має
можливість сплачувати аліменти, але
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків по утриманню
та наданню матеріальної допомоги,
добровільно коштів на утримання і
навчання доньки не надає, чим ставить
ОСОБА_3 в скрутне матеріальне
становище.

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 27
травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто щомісячно аліменти з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини
всіх видів доходів, на утримання доньки
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення
донькою навчання, але не більше чим до
досягнення нею 23 років, починаючи з 21
березня 2014 року.

Допущено негайне виконання рішення
суду в межах стягнення місячної суми
аліментів.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання повнолітньої дитини на час
її навчання змінено.

Зменшено розмір стягнутих аліментів з
1/4 частки до 1/10 частки з усіх видів
заробітку, щомісячно.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини на час її навчання, виходив із
того, що відповідач, з урахуванням його
майнового стану, може надавати таку
допомогу у розмірі 1/10 части з усіх
видів його заробітку щомісячно.

Проте повністю колегія суддів з такими
висновками апеляційного суду
погодитись не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і

обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша

статті 213 ЦПК).

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним,

чітким, викладеним у послідовності,
встановленій статтею 215 ЦПК

і обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

У мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та
визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

У цій частині рішення має міститися
обґрунтування щодо кожного доводу
сторін по суті позову, що є складовою
вимогою частини першої статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та
214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК) - при ухваленні
заочного рішення) й інші норми
процесуального права, керуючись якими
суд установив обставини справи, права
та обов'язки сторін.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не може вважатись законним й
обґрунтованим, оскільки мотивувальна
частина рішення не відповідає
обставинам справи, оскільки в ній також
зазначено відомості щодо іншого
позову, який не стосується даної
справи, а тому, відповідно до ст. 338 ЦПК
України, воно підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д.
Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко