АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Вербової І.М.,
при секретарі: Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу прокурора
Святошинського району в інтересах
держави в особі Київської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційні рішення» до ОСОБА_1 про
розірвання договору та визнання права
В жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інноваційні
рішення» (далі - ТОВ «Інноваційні
рішення») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_1 про розірвання договору про
заснування товариства та визнання
права власності на нерухоме майно.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року позов
задоволено частково розірвано договір
про заснування товариства з обмеженою
відповідальністю, укладений 27.05.2013 та
визнано право власності на нежитлову
будівлю літ. «В» по АДРЕСА_1, нежитлову
будівлю літ. «Г» по АДРЕСА_1,
нежитлову будівлю літ. «Б» по АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду
прокурор Святошинського району міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволені позову.

Старший прокурор прокуратури м. Києва -
Стретович М.О. та представник Київської
міської ради - Семелюк К.О. в судовому
засіданні підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просили її задовольнити.

ОСОБА_1, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив.

Позивач, належним чином повідомлявся
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання представника не
направив, причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
відповідача та позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 27.05.2013, на
підставі ч. 1 ст. 142 ЦК України, позивач
уклав з відповідачем Договір про
заснування товариства з обмеженою
відповідальністю.

Розділом 2 зазначеного Договору
визначено, що предметом угоди є
зобов'язання Позивача та Відповідача
об'єднати свої зусилля і спільно діяти
для досягнення загальної мети по
створенню ТОВ «Інноваційні рішення
України» та забезпечення виконання
інвестиційних зобов'язань.

Пунктом 4.2. Договору закріплено, що на
дату заснування Товариства частки
учасників у статутному капіталі
повинні складати: ТОВ «Інноваційні
рішення» та ОСОБА_1 по 50 % кожного по 250000
грн. 00 коп., всього 500000 грн. 00 коп.

Вкладом Позивача, в обмін на частку у
статутному капіталі Товариства, є
наступне майно: нежитлова будівля літ.
«В» по АДРЕСА_1, нежитлова будівля літ.
«Г» по АДРЕСА_1 та нежитлова будівля
літ. «Б» по АДРЕСА_2. Вкладом
Відповідача, в обмін на частку у
статутному капіталі Товариства, є
грошові кошти у розмірі 250000 грн. 00 коп.

Частиною 1 пункту 4.6. Договору
визначено, що частки учасників у
статутному капіталі Товариства
повинні бути оплачені Позивачем та
Відповідачем у розмірі: не менше 50% при
створенні Товариства до його державної
реєстрації, але не пізніше ніж у строк
до 30.09.2013. Тобто, кожна зі сторін
Договору, повинна внести до статутного
капіталу майбутнього товариства, по
125000 грн. 00 коп., до моменту проведення
державної реєстрації.

Пунктом 4.7. Договору сторони узгодили
що, з метою формування установчої
документації, формування статутного
капіталу ТОВ «Інноваційні рішення
України», позивач та відповідач
зустрічаються для підписання,
нотаріально засвідченого, Статуту
товариства 30.09.2013 у приватного
нотаріуса ОСОБА_6

Позивач зазначає, що ним було
підготовлено Акт на передачу
нерухомого майна, який було підписано
відповідачем та надано довідку про
балансову вартість об'єкту. Позивач, як
визначено Договором, з'явився до
приватного нотаріуса для підписання
статутних документів, проте Відповідач
на зустріч не з'явився, довідку про
внесення грошей до статуту не надав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
вільні в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором бо законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 статті 652 ЦК України
встановлено, якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована особа.

Проте, позивачем не доведено наявності
одночасно всіх умов, передбачених ч. 2
ст. 652 ЦК України, що є обов'язковим для
розірвання договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині
визнання права власності, позивач
вказав, що він сам побудував та отримав
відповідну дозвільну документацію на
спірні об'єкти.

Виходячи зі змісту частин першої,
другої статті 331 ЦК України, частини
першої статті 182 ЦК України та пункту 8
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і
доповненнями станом на 22 січня 2009 року),
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає у особи, яка
створила це майно, після закінчення
будівництва об'єкта нерухомості,
введення його в експлуатацію,
отримання свідоцтва про право
власності та реєстрації права
власності.

Позивачем не доведено факт набуття
права власності на збудоване нерухоме
майно, яке згідно ст. 331 ЦК України
виникає з моменту його державної
реєстрації, крім того матеріали справи
взагалі не містять жодного дозвільного
документа, необхідність яких визначена
земельним та містобудівним
законодавством, а також доказів того,
що новозбудоване нерухоме майно було
прийняте в експлуатацію та пройшло
державну реєстрацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Тобто, положення ст. 392 ЦК України
застосовуються у випадку, коли
захищається існуюче право власності,
набуте на законних підставах.

Крім того, статтею 375 Цивільного
кодексу України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам. Власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно. Право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Відповідно до п. «а» ст. 9 Земельного
кодексу України до повноважень
Київської міської ради належить
розпорядження землями територіальної
громади міста.

Згідно Указу Президента України від
08.04.11 № 439/2011 «Про Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України» Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція України)
є центральним органом виконавчої
влади.

Пунктом 4 вказаного Положення
передбачено, що Держархбудінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань, зокрема, приймає в
експлуатацію закінчені будівництвом
об'єкти, видає відповідні сертифікати,
реєструє декларації про готовність
об'єкта до експлуатації та у визначених
законодавством випадках відмовляє в
реєстрації таких декларацій.

Постановою Кабінету міністрів України
№549 від 23.05.2011 утворено територіальний
орган Державної
архітектурно-будівельної інспекції -
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві.

Задовольняючи позов та визнаючи за
позивачем право власності на
вищезазначені об'єкти нерухомості, суд
першої інстанції прийняв рішення, яке
стосується інтересів Київської
міської ради, як власника земельної
ділянки, на якій вони знаходиться, та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, як органу, на який покладено
обов'язок видавати дозвільні документи
на будівництво об'єктів нерухомого
майна і приймати їх в експлуатацію, не
залучивши їх до участі у розгляді
справи.

Справу розглянуто з порушенням вимог
ст. 114 ЦПК України, щодо виключної
підсудності, оскільки частина спірного
нерухомого майна розташована в
Оболонському районі м. Києва.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що судом ухвалено
рішення з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Ураховуючи те, що суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, апеляційний суд позбавлений
повноважень залучення до участі у
справі у якості відповідачів осіб, що
не приймали участі у справі в суді
першої інстанції, та дослідження нових
доказів, у спосіб не передбачений ч. 2
ст. 303 ЦПК України, рішення суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325,
327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу прокурора
Святошинського району в інтересах
держави в особі Київської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва 27 грудня 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

«В задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційні рішення» до ОСОБА_1 про
розірвання договору та визнання права
власності відмовити».

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/20149/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12952/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кривов'яз А.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.