Справа № 127/7469/14-ц Провадження №
22-ц/772/3046/2014Головуючий в суді першої
інстанції Воробйов В. В.Категорія
30Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при секретаріСніжко
О.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Виконавчого комітету
Вінницької міської ради, Міського
комунального підприємства
"Архітектурно-будівельний сервіс", за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Управління Державної казначейської
служби України у м. Вінниці Вінницької
області, про усунення перешкод в
користуванні гаражем та стягнення
моральної шкоди,

за апеляційними скаргами
Міського комунального підприємства
"Архітектурно-будівельний сервіс" та
ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 15 вересня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

Із зазначеним позовом в суд ОСОБА_6
звернувся 14 квітня 2014 року.

Зазначав, що він є інвалідом 1-ї групи,
прикутий до ліжка через хворобу.

У 1988 році він отримав автомобіль і
рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів №383 від 14 грудня 1988 року
йому надано дозвіл на встановлення
металевого гаража у дворі будинку
АДРЕСА_1. Він встановив цей гараж і
особисто користувався до серпня 2010
року. Гараж обліковувався виконавчим
комітетом під НОМЕР_1, а потім під
НОМЕР_1.

У серпні 2010 року без його відома
залізні двері гаража заварили
зварювальним апаратом.

У зв'язку із цим він звернувся у
Вінницький міськвиконком з вимогою
про відновлення йому доступу до
користування гаражем.

На протязі 44 місяців 2010 -2014 років він
неодноразово звертався в різні
адміністративні інстанції, а також у
прокуратуру, міліцію з цим питанням,
проте питання не вирішено.

24 грудня 2013 року йому стало відомо, що з
його гаража знято 2 навісних замка,
вартість яких 100 грн. Прокуратура
повідомила, що замки зняли відповідачі.

Зазначив, що двері гаража відповідачі
не розварили, а тому він не може
користуватись гаражем та
обслуговувати його.

Діями відповідачів порушено його права
гарантовані статтею 41 Конституції
України та завдано матеріальну та
моральну шкоду. Просив зобов'язати
відповідачів відновити йому доступ до
користування вказаним гаражем та
повернути йому 2 навісних замка чи
компенсувати їх вартість. Стягнути з
відповідачів на його користь 47945 грн.
нанесеної йому моральної шкоди.
Залучити до участі у справі прокурора,
а справу розглядати без його участі у
зв'язку з станом його здоров'я.

У вересні 2014 року позивач подав заяву
про збільшення своїх вимог де за тих же
обставин та посилаючись на тривалість
розгляду справи, збільшення терміну
заподіяння йому моральних страждань до
49 місяців, просив стягнути моральну
шкоду 53 682 грн. (1218х49=53682 грн.). Просив
також стягнути на його користь
витрати на копіювання матеріалів
справи в сумі 15 грн. Разом із заявою про
збільшення вимог позивач подав окремі
заяви (а.с.138,139) про залучення у справу
прокурора та про винесення судом
ухвали якою накласти стягнення на
представника відповідачів Гурбу Л.А. у
вигляді штрафу за умисне затягування
розгляду справи.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 вересня 2014
року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс»
відновити доступ ОСОБА_6 до гаражу
АДРЕСА_1.

Стягнуто з МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс» на
користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі
100,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000
грн.

Стягнуто МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс» в
дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 7 жовтня 2014 року
судом виправлено допущену описку в
тексті рішення суду, змінено у
мотивувальній частині рішення рік у
якому були зняті замки з гаража,
замість 2012 змінено на 2013 рік.

У апеляційній скарзі МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс»,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу у
якій рішення суду оскаржує в частині
вирішеного позову про відшкодування
моральної шкоди, вимог про залучення
прокурора до участі у справі, вимог
про накладення штрафу на представника
міськвиконкому та відшкодування
витрат 15 грн. на ксерокопії.
Посилається при цьому на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права та просить ухвалою суду
залучити до участі у справі прокурора,
а рішення в частині стягнення
моральної шкоди змінити стягнувши на
його користь 59 682 грн. моральної шкоди
та задовольнити вимоги у задоволенні
яких суд відмовив. В частині
зобов'язання відповідача відновити
доступ до гаража під АДРЕСА_1 та
стягнення майнової шкоди 100, 00 грн.
рішення суду просив залишити без змін.

У судовому засіданні представник
позивача заперечував доводи
апеляційної скарги поданої МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс»,
посилаючись на їх безпідставність.
Просив цю апеляційну скаргу відхилити
задовольнивши подану апеляційну
скаргу ОСОБА_6

Представник Вінницької міської ради та
МКП «Архітектурно-будівельний сервіс»
заперечувала доводи апеляційної
скарги ОСОБА_6 через їх безпідставність
і просила апеляційну скаргу відхилити
та задовольнити апеляційну скаргу
подану МКП «Архітектурно-будівельний
сервіс».

Представник третьої особи підтримала
апеляційну скаргу МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс», а
скаргу ОСОБА_6 просила відхилити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів не вбачає підстав
для їх задоволення виходячи із
наступного.

У відповідності до положень статті 308
ЦПК України суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що
рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради №383 від 14.12.1988
року позивачу, як інваліду першої
групи, було надано дозвіл на
встановлення металевого гаража в дворі
будинку АДРЕСА_1. Позивачем був
придбаний та встановлений металевий
гараж, який обліковувався виконавчим
комітетом Ленінської районної ради
народних депутатів під НОМЕР_1, а у
подальшому за НОМЕР_1.

Не заперечується сторонами, що до
серпня 2010 року позивач вільно
користувався гаражем, а в серпні
виявив, що гараж був заварений. З того
часу він неодноразово звертався із
заявами про усунення цього порушення
як до міськвиконкому так і до
прокурора. Це підтверджується
письмовими відповідями прокурора,
заступника міського голови від 20.02.2014
року №П-01-4588/1-00-10, відділу роботи із
зверненнями громадян Вінницької
обласної державної адміністрації
№27-П-1015-4 від 11.03.2014 року та відповідями
виконавчого комітету Вінницької
міської ради (а.с. 47,48, 92-93, 114, 133, 134).

У грудні 2013 року позивач виявив, що з
дверей гаража були зняті два навісних
замки загальною вартістю 100,00 грн., що не
заперечував представник відповідача
у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що два
навісних замки належних позивачу були
зняті з гаража та знищені
працівниками МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс», а
роботу по заварюванню гаража позивача
здійснили працівники цього ж
підприємства.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
частково, зобов'язуючи МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс»
відновити доступ ОСОБА_6 до гаражу
АДРЕСА_1, стягуючи з комунального
підприємства 100.00 грн. майнової шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із встановлених обставин
неправомірності створення позивачу
цим підприємством перешкод у
користуванні гаражем належить
позивачу та із доведеності заподіяння
майнової шкоди у розмірі заявленому
позивачем. Задовольняючи позов про
стягнення моральної шкоди частково та
стягуючи її у розмірі 3000 грн., суд
правильно виходив із доведеності у
суді заподіяння позивачу моральної
шкоди неправомірними діями
відповідача МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс» та
визначаючи розмір цієї шкоди
правильно виходив із засад розумності
та справедливості, правильно
визначивши моральну шкоду у розмірі 3000
грн. Відмовляючи у стягненні 15 грн.
витрат на копіювання заперечень на
позовну заяву суд також правильно
виходив із відсутності правових
підстав для задоволення цих вимог,
оскільки такі витрати не передбачені
правилами статті 79 ЦПК України як
судові витрати які підлягають
розподілу між сторонами за правилами
статті 88 цього Кодексу.

Доводи обох апеляційних скарг не
спростовують правильних висновків
суду. Наведені у апеляційних скаргах
доводи не є такими що дають підстави
апеляційному суду для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення суду.

Не можна погодитись із доводами
апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо
неправильного визначення судом
розміру стягуваної моральної шкоди.
Його посилання на те, що суд при
вирішенні цих вимог зобов'язаний був
застосувати за аналогією закону та
права Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, суду» у статті 13
якого визначено розмір нанесеної
маральної шкоди позивачу-інваліду в
повному розмірі. Ці доводи, не
ґрунтуються на положеннях закону та є
безпідставними через наступне.

Норми матеріального права, на які
посилається позивач, є спеціальними
нормами які урегульовують відносини
між сторонами у інших
правовідносинах, а саме у
правовідносинах які регулюються
безпосередньо вказаним Законом «Про
порядок відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, суду». Оскільки
правовідносини у цій справі виникли
не із завдання шкоди позивачу
органами дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, суду, тому цей
Закон не може бути застосованим до цих
правовідносин, а зокрема і за аналогією
права чи закону, оскільки обставини
заподіяння моральної шкоди за цією
справою і тими які регулюються
вказаним Законом є відмінними.

Виходячи із цього суд правильно не
застосував норми матеріального права
які позивач просив застосувати та на
які посилався обгрунтовуючи свої
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, а також обґрунтовуючи
визначений ним розмір морального
відшкодування.

Колегія суддів погоджується із
розміром морального відшкодування
визначеного судом першої інстанції на
відшкодування моральної шкоди
завданої ОСОБА_6 відповідачем МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс», а
саме у розмірі 3000 грн. Такий розмір
відшкодування, як це вбачається із
матеріалів справи, відповідає
принципу розумності і справедливості.

Суд правильно застосував норму яка
регулює правовідносини що виникли
внаслідок завдання моральної шкоди,
статтю 1167 ЦК України, за якою моральна
шкода відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, за
наявності її вини.

Відповідно до положень частини 1 та
пунктів 2, 3 частини 2 статті 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Із змісту позовної заяви, пояснень
представника позивача, доказів
досліджених судом вбачається, що
моральну шкоду позивачу завдано саме
через протиправну поведінку щодо
нього, яка полягала у незаконному
перешкоджанні у користуванні гаражем
та пошкодженням і знищенням його майна
(заварюванням дверей гаража та
знищенням його навісних замків).

Відповідно до частини 3 цієї статті
цього Кодексу моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб.

За змістом цієї норми закон не визначає
принципів, методів чи способів
обрахунку розміру моральної шкоди яка
визначається грішми, а тому суд має
визначити її відповідно до обставин
справи, характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховується вимоги
розумності і справедливості.

Суд першої інстанції дотримався
вказаних положень закону, урахував всі
обставини справи та правильно і у
відповідності до вимог закону визначив
розмір морального відшкодування.

Ураховуючи вказане безпідставними є
доводи апеляційної скарги про те, як це
вбачається із змісту апеляційної
скарги, що суд при вирішенні цього
питання не мав керуватися внутрішнім
переконанням, як це передбачено
положенням частини 1 статті 212 ЦПК
України, оскільки це розсуд
суб'єктивний, а мав дотриматись
розрахунків передбачених статтею 13
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, суду» за
аналогією права та закону відповідно
до пункту 8 статті 8 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення 15 грн. витрат на копіювання
заперечень на позовну заяву, суд
правильно обґрунтував відмову тим, що
такі витрати не передбачені
положеннями статті 79 ЦПК України як
такі витрати які підлягають розподілу
між сторонами відповідно до правил
статті 88 цього Кодексу. Отже доводи
апеляційної скарги в цій частини також
є безпідставними.

Щодо вимог про накладення штрафу на
представника відповідача, то суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
цих вимог. Вказані вимоги позивача до
апеляційного суду задоволеними не
можуть бути, оскільки накладення
штрафу на сторону у справі при
розгляді справи у першій інстанції до
повноважень суду апеляційної
інстанції не відноситься.

З питання притягнення до участі у
справі прокурора, то судом
апеляційної інстанції 4 листопада 2014
року постановлено відповідну ухвалу з
відповідним обґрунтуванням про
відмову у задоволенні заявленого
клопотання.

Колегія суддів також не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги МКП «Архітектурно-будівельний
сервіс» (МКП «АБС»).

Так, доводи апеляційної скарги про те,
що позивачу було відновлено доступ до
користування гаражем, ворота до гаража
розварені 17 грудня 2013 року не
спростовують правильні висновки суду
та не є підставою для скасування
рішення в частині вимог про
зобов'язання відповідача відновити
доступ до гаража позивачу, оскільки
суду не надано достатньо належних та
допустимих доказів про усунення
відповідачем добровільно тих перешкод
які чинилися позивачу.

Ураховуючи вказане та наполягання
позивача на ухваленні судом рішення
в цій частині вимог з метою його
виконання в установленому законом
порядку та з метою остаточного
вирішення спору з цього питання, суд
правильно та обґрунтовано задовольнив
зазначені позовні вимоги.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про застосування до
правовідносин які склались між
сторонами положень статей 612, 613 ЦК
України, оскільки із встановлених у
справі обставин не вбачається, що саме
ці норми матеріального права суду
необхідно було застосовувати. Не
вбачається також, що внаслідок
застосування цих норм у суду є
правові підстави для відмови у
задоволенні позовних вимог про
повернення замків чи компенсації їх
вартості.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про недоведеність
протиправності дій МКП «АБС» щодо
позивача. Судом на підставі наявних та
достатніх у справі доказів зроблено
обгрунтований та законний і
об'єктивний висновок про порушення
прав інваліда першої групи ОСОБА_6 яке
полягає у примусовому обмеженні його
у користуванні його власністю -
гаражем, який установлений у
відповідності до вимог закону.
Порушення полягає у чиненні перешкод у
користуванні гаражем шляхом
заварювання вхідних воріт до гаража та
неприпустиме, тривале та невиправдане
затягування (з серпня 2010 року)
відновлення його права за його
законною вимогою.

Різні надумані відповідачем причини
про нібито вину самого позивача,
зокрема про те, що він мав можливість
надати МКП «АБС» правовстановлюючі
документи на гараж, проте не надав їх,
не спростовують вину відповідача у
заподіянні матеріальної і моральної
шкоди інваліду першої групи ОСОБА_6
Судом правильно наголошено на тому, що
працівники МКП «АБС» неправомірно
діяли по відношенню до інваліда першої
групи який потребує особливе
ставлення до нього в силу стану
здоров'я.

Посилання у апеляційній скарзі на те,
що у позивач немає автомобіля для
зберігання у його гаражі не є
обставиною яка виправдовує
неправомірні дії відповідача до
інваліда першої групи ОСОБА_6, оскільки
питання знесення самого гаража з
причин відсутності у його власника
автомобіля не вирішувалось, а рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів №383
від 14 грудня 1988 року про надання
позивачу дозволу на встановлення
гаража на день розгляду справи є
чинним.

Отже, оскаржуване рішення суду є
правильним і справедливим та ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому зміні чи
скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги МКП
«Архітектурно-будівельний сервіс» та
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 вересня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з
оригіналом

Суддя
В.А.Іващук