Провадження № 2/127/5476/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.12.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_3 та
Замостянського міського відділу ДМС
України у Вінницькій області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
усунення перешкод в користуванні
власністю, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_4 з
позовом до ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та усунення перешкод
в користуванні власністю.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом серії АВК № 294726 від
19.04.2000 року належить 39/100 частин жилого
будинку з відповідною часткою
господарських будівель в АДРЕСА_1.
Власником 61/100 частин жилого будинку з
відповідною часткою господарських
будівель в АДРЕСА_1 є мати позивача -
ОСОБА_3, що підтверджується рішенням
нарсуду Замостянського району м.
Вінниці від 06.08.1986 року. 11.10.1989 року
позивач уклав шлюб із ОСОБА_5 За час
шлюбу у них народились: донька - ОСОБА_6,
1988 р.н., та син - ОСОБА_7, 1990 р.н. Уся їх
родина проживала у вищевказаному
будинку АДРЕСА_1, разом із матір'ю
позивача - ОСОБА_3 та братом позивача -
ОСОБА_8 У 2001 році ОСОБА_5 була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб
між позивачем та відповідачем було
розірвано рішенням Замостянського
районного суду м. Вінниці 05.12.2011 року.
Впродовж 2-х років, починаючи з грудня
2011 року, ОСОБА_5 не проживає у будинку
АДРЕСА_1, не приймає участі в його
утриманні, не сплачує комунальні
платежі, не отримує кореспонденцію за
даною адресою, особистих речей
відповідача в даному будинку немає.
Будь-яких перешкод у користуванні
жилим приміщенням - буд. АДРЕСА_1, ані
позивач, ані інші члени його сім'ї
відповідачеві не чинили. Оскільки
припинились сімейні стосунки між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, остання добровільно
залишила будинок та визначила собі
інше місце проживання, де проживає і на
теперішній час. Будь-якої домовленості
про збереження за відповідачкою
житлової площі не існує. Зважаючи на
викладе, ОСОБА_5 втратила право
користування будинком, за вищевказаною
адресою. Разом з тим, ОСОБА_5 не бажає
добровільно знятись з місця реєстрації
за адресою: АДРЕСА_1.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
визнання ОСОБА_5, 1967 р.н., такою, що
втратила право користування житловим
будинком з господарськими будівлями за
адресою: АДРЕСА_1 та усунення перешкод в
користуванні належним ОСОБА_4 на праві
власності будинком АДРЕСА_1, шляхом
зняття з місця реєстрації ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 06.08.2014 року до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору було залучено ОСОБА_3 та
Замостянський міський відділ ДМС
України у Вінницькій області.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали, просили
задовольнити позовні вимоги,
аргументуючи їх мотивами викладеними в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явилася, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялась
завчасно та належним чином. Від
відповідача не надійшло заяви про
розгляд справи у її відсутність, не
повідомлено причини неявки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 не
заперечувала щодо задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог
Замостянського міського відділу ДМС
України у Вінницькій області в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи. Представником третьої
особи суду надано заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Суд, враховуючи думку позивача та його
представника, ухвалив провести заочний
розгляд справи.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 19.04.2000 року, посвідченого
державним нотаріусом Першої
вінницької державної нотаріальної
контори Цин Н.В. та рішення Народного
суду Замостянського району м. Вінниці
від 06.08.1986 року, яке набрало законної
сили 17.08.1986 року, будинок АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_4 (39/100) та ОСОБА_3 (61/100).
(а.с. 11, 13, 76)

Рішенням Замостянського районого суду
м. Вінниці від 05.12.2011 року, яке набрало
законної сили 16.12.2011 року, шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. (а.с.5)

Відповідно до акту від 16.07.2014 року,
складеного мешканцями будинків
АДРЕСА_2 та будинку АДРЕСА_3,
посвідченого виконуючим обов'язки
голови квартального комітету Заєць
Н.О., ОСОБА_5 не проживає за адресою:
АДРЕСА_1 з грудня 2011 року. (а.с. 7 )

Згідно довідки № 294 від 28.07.2014 року,
виданої КК «Тяжилів», ОСОБА_4, 1971 р.н.,
проживає та зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1. Склад його сім'ї становить: син
- ОСОБА_7, 1990 р.н., донька - ОСОБА_6, 1988 р.н.,
колишня дружина - ОСОБА_5, 1967 р.н. (без
проживання), мати - ОСОБА_3, 1945 р.н., брат -
ОСОБА_8, 1976 р.н. (а.с. 75)

З довідки № 280 від 17.07.2014 року, виданої
КК «Тяжилів», вбачається, що за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, 1967 р.н., не проживає з
грудня 2011 року. (а.с. 6)

Згідно отриманої судом довідки з
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України у Вінницькій області від
22.11.2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10,
зареєстрована в будинку АДРЕСА_1. (а.с. 60)

Поняття права власності визначено ст.
316 ЦК України, згідно якої правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб, а у відповідності до ст. 317
ЦК України власникові належить права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватись і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.
Ніхто не може бути позбавлений його чи
обмежений у його здійсненні,
відповідно до ст. 321 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей. Право
користування власністю ? це юридично
забезпечена можливість власника
добувати з належного йому майна
корисні властивості. Під правом
розпорядження розуміють юридично
забезпечену можливість власника
визначати долю майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Член сім'ї
власника житла(в тому числі колишній)
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом
та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач і
відповідач не пов'язані спільним
побутом, не мають взаємних прав та
обов'язків, не є членами однієї сім'ї,
відповідач не проживає в спірному
житловому будинку близько трьох років
без поважних причин.

Цивільне законодавство не передбачає
збереження права користування житлом
за громадянами, які хоч і правомірно
вселилися у спірну квартиру власника,
але на час розгляду справи не є членом
його сім'ї.

Власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, згідно ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи
принцип диспозитивності, суд прийшов
до переконання в тому, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що відповідач
створює перешкоди позивачу в
користуванні, володінні та
розпорядженні його майном на власний
розсуд, тобто повно і незаперечно
здійснювати свої права користування і
розпорядження майном, що є
неприпустимим, згідно чинного
законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом усунення ОСОБА_4 перешкод в
користуванні його власністю - будинком
АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 такою,
що втратила право користування даним
житловим приміщенням.

В задоволенні позовних вимог в частині
зняття з місця реєстрації ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити,
оскільки вимоги в цій частині є
необґрунтованими і передчасними.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація - це
внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру та
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 вище зазначеного
Закону, зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, яке набрало
законної сили.

Таким чином, наявність рішення суду про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, що
набрало законної сили, є підставою для
його виконання шляхом зняття з
реєстрації особи та не потребує
додаткового судового врегулювання.

Крім того, відповідно до Конституції
України та ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Відмова в знятті з
реєстраційного обліку осіб, які
визнані за рішенням суду такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням може бути
оскаржена до суду відповідно до
чинного законодавства.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243, 60 гривень.

Враховуючи наведене, керуючись
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст. 3 СК України, ст. 150 ЖК
України, ст.ст 3, 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» ст.ст. 15, 16,
316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 57-60, 88, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_4 його власністю - житловим
будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, такою, що втратила
право користування даним жилим
приміщенням.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана
позивачем та третіми особами протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: