Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3296/14
Головуючий у 1 інстанції Нікандрова
Суддя-доповідач Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Савченко О.В.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО
БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 30 травня 2014
року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи - орган опіки та
піклування Дніпрорудненської міської
ради Запорізької області Управління
державної міграційної служби України в
Запорізькій області, про звернення
стягнення на предмет іпотека та
виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_3,
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» , треті
особи: служба у справах дітей
Василівської державної районної
адміністрації Запорізької області,
приватний нотаріус Василівського
районного нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_7, про захист
житлових прав дитини і визнання
іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом, який в
процесі розгляду справи уточнювало, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньоого ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи - орган опіки та піклування
Дніпрорудненської міської ради
Запорізької області Управління
державної міграційної служби України в
Запорізькій області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 08 квітня 2008 року між ним та
ОСОБА_3 укладений кредитний договір
№ZPDNGI, відповідно до умов якого
останньому надано кредит у розмірі 200 000
грн. зі сплатою 15 % річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном поверненням кредиту 08 квітня
2023 року.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань 08 квітня 2008 року сторони
уклали іпотечний договір №ZPDNGI,
згідно з яким ОСОБА_3 передав позивачу в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість,
що станом на 29 липня 2013 року склала 342 988
грн. 37 коп.

На підставі викладеного, позивач
просив суд звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити з вказаної
квартири зі зняттям з реєстрації осіб,
які там проживають.

Не погоджуючись з зазначеним позовом,
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3,
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи:
служба у справах дітей Василівської
державної районної адміністрації
Запорізької області, приватний
нотаріус Василівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_7, про захист житлових
прав дитини і визнання іпотечного
договору недійсним.

Посилалась на те, що спірний договір
був укладений всупереч вимогам закону
без дозволу органу опіки і піклування з
порушенням прав її неповнолітнього
сина ОСОБА_5, який на час укладення
договору постійно проживав та був
зареєстрований в спірній квартирі.

З вказаних підстав просила визнати
недійсним іпотечний договір №ZPDNGI
від 08 квітня 2008 року, укладений між
ОСОБА_3 і ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 30 травня 2014
року в задоволенні позовну ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір
№ZPDNGI від 08 квітня 2008 року,
укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», посвідчений приватним
нотаріусом Василівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за №264.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 30 травня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позов товариства задовольнити, у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

У судове засідання апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, про час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином телеграмою,
про причини неявки суд не сповістили.
Треті особи подали заяви про розгляд
справи у їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213,214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку
і задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 всупереч правам та інтересам
його неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уклала договір іпотеки
від 08 квітня 2008 року, який відповідно до
частини 6 статті 203, ст. 215 ЦК України є
недійсним і на підставі такого
договору не може бути звернуто
стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 04 березня 2008
року, виданого виконавчим комітетом
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області, на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1. Право власності на
квартиру за ним зареєстроване у
районному комунальному підприємстві
«Василівське бюро технічної
інвентаризації» Василівської районної
ради, реєстраційний номер 22383682 ( а. с. 143
зв. т. 1 ).

08 квітня 2008 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір №ZPDNGI,
відповідно до умов якого останньому
надано кредит у розмірі 200 000 грн. зі
сплатою 15 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
поверненням кредиту 08 квітня 2023 року (
а. с. 12-15 т. 1 ).

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань 08 квітня 2008 року сторони
уклали іпотечний договір №ZPDNGI,
згідно з яким ОСОБА_3 передав позивачу в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1 ( а. с. 16-19 т. 1 ).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість,
що станом на 29 липня 2013 року склала 342 988
грн. 37 коп.

Внаслідок невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка станом
на 29 липня 2013 року дорівнювала 342 988 грн.
37 коп., з яких - заборгованість за
кредитом 222 750 грн. 96 коп.,
заборгованість за відсотками - 51 002 грн.
38 коп., пеня 38 054 грн. 27 коп., штраф (
процентна складова ) 31 180 грн. 76 коп. ( а.
с. 5-7 т. 1 ).

Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов*язок позичальника
повернути позику частинами ( з
розстроченням ), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі статті 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У частині 1 статті 39 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до пункту 5.2.4 договору про
іпотечний кредит, пунктів 2.1.5,4.1
іпотечного договору іпотекодержатель
набуває право у випадку невиконання
Іпотекуодавцйем зобов*язань, а також
інших випадках, передбачених цим
Договором, задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки у порядку,
передаченого чинним законодавством.
Звернення на предмет іпотеки
здійснюється у випадку, якщо у момент
настання строку платежу зобов'язання
(або відповідна його частина) не буде
виконано, або у будь-який час незалежно
від настання строку платежу у випадку
невиконання іпотекодавцем будь-якого
із своїх обов'язків, передбачених цим
договором та/або у випадку невиконання
своїх обов'язків, передбачених
кредитним договором. При цьому, у разі
прийняття іпотекодержателем рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, останній зобов'язаний
надіслати іпотекодавцю письмову
вимогу про усунення порушення, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про його виконання
протягом 30 днів з моменту її отримання
та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, він вправі розпочати
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Отже, сторонами договору іпотеки
досягнуто домовленості з усіх його
умов, у тому числі щодо способу
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що узгоджується з нормами
матеріального права, тому позовні
вимоги щодо вказаного в позові способу
звернення стягнення є законними та
обґрунтованими.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про відсутність підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
не відповідають зібраним у справі
доказам і суперечать вимогам закону.

Не ґрунтуються на законі і висновки
суду першої інстанції про
невідповідність іпотечного договору
вимогам статтім 203,215 ЦПК України.

Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Частиною 3 статті 17 Закону України "Про
охорону дитинства" передбачено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятись від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей" органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх замінюють,
житлових прав і охоронюваних законом
інтересів дітей. Для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки та піклування.

Таким чином, встановлена норма
зобов'язує нотаріусів при оформленні
правочинів щодо відчуження нерухомого
майна аналізувати подані йому
документи, зокрема, на предмет
існування прав користування таким
нерухомим майном у дитини (дітей). Тому
нотаріуси для встановлення факту
користування нерухомим майном
витребують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена
сім'ї власника житла пов'язано з
моментом здійснення реєстрації за
місцем проживання особи, про що
робиться відповідний запис до
будинкової книги.

Отже, згода органу опіки і піклування
необхідна лише у випадку, якщо дитина є
власником (співвласником), або має
право на користування жилим
приміщенням, що відчужується.

З матеріалів справи вбачається, що
квартир квартира АДРЕСА_1, належить на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 04 березня 2008 року, виданого
виконавчим комітетом
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області.

Право власності на квартиру за ним
зареєстроване у районному
комунальному підприємстві
«Василівське бюро технічної
інвентаризації» Василівської районної
ради 01 квітня 2008 року, а вже 08 квітня 2008
року ОСОБА_3 украдені договір про
іпотечний кредит та іпотечний договір.
При цьому у пункті 5.1 іпотекодавець
грантував, що предмет іпотеки не
переданий в оренду ( найом ) іншим
особам.

Зі змісту листа директора КПУ «Наш дім»
№ 09/1528 від 27 грудня 2013 року, виписки із
особового рахунку, ксерокопії талонів
реєстрації за місцем проживання
талонів вбачається, що 26 лютого 2008 року,
перед оформленням відповідачем права
власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_4
разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5
знялась з реєстраційного обліку у
вказаній квартирі. 04 березня 2008 року
ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право
власності на спірну квартиру. ОСОБА_8 26
березня 2008 року знову зареєструвалася
у вказаній квартирі, а 08 квітня 2008 року
вона оформила у приватного нотаріуса
Василівського районного нотариального
округу Запорізької області ОСОБА_7
згоду на передачу її чоловіком ОСОБА_3 в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, після чого
було нотаріально посвідчено іпотечний
договір. Неповнолітній ОСОБА_5 знову
був зареєстрований у спірній квартирі
лише 07 травня 2008 року ( а. с. 137-143,148,149,191-195
т. 1 ).

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України "Про охорону дитинства" батьки
не мають права без дозволу органу опіки
та піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки), не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Крім того, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" встановлено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 25 липня 2006 р. № 19-
50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки
та піклування" для встановлення факту
користування нерухомим майном
нотаріуси витребують довідку про
реєстрацію місця проживання або місця
перебування дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації. Коли з
поданих документів нотаріусом
встановлено, що така дитина проживає за
іншою адресою, ніж адреса майна, що
відчужується, а також те, що така дитина
не має права власності на це майно (його
частину) нотаріус має право не
витребувати згоду органу опіки та
піклування на посвідчення такого
правочину.

З наявних у справі документів
вбачається, що неповнолітній ОСОБА_5 на
момент укладання іпотечного договору
не був зареєстрований у спірній
квартирі, у зв'язку з чим ані майнового
права, ані права користування
квартирою, що є предметом іпотеки, він
не мав.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту порушення
житлових прав її неповнолітнього сина
в момент укладення договору іпотеки,
передбачених законом підстав для
висновку про недійсність оспорюваного
договору за статтями 203,215 ЦК України не
має.

Згідно із частинами 1,2 статті 40 Закону
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 3 статті 109 ЖК
України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень статті
109 ЖК України, статті 40 Закону України
"Про іпотеку" випливає, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

15 квітня 2013 року Банк направив ОСОБА_3
письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначив стислий
зміст порушеного зобов'язання,
запропонував виконати його протягом 30
днів з моменту її отримання та
попередив про звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги, а також запропонував
звільнити іпотечне майно протягом
місяця в добровільному порядку ( а. с. 8 ).

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази отримання ОСОБА_3 такої
вимоги, а також докази направлення
такої вимоги іншим особам -
відповідачам по справі.

Викладене свідчить про те, що відсутні
передбачені законом підстави для
задоволення позову Банку в частині
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, при ухваленні
оскаржуваного рішення суд першої
інстанції допустився порушень норм
матеріального і процесуального права,
а тому на підставі статті 309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про часткове задоволення
позову Банку і відмову у задоволенні
зустрічного позову про визнання
недійсним договору іпотеки.

На підставі частини 5 статті 88 ЦПК
України з ОСОБА_3 на користь Банку
підлягають стягненню понесені
останнім судові витрати зі сплати
судового збору у суді першої і
апеляційної інстанції в загальній сумі
5 256 грн. 88 коп. (3 429 грн. 88 коп.+ 1 827 грн. ) (
а. с. 24,209 т. 1 ).

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО
БАНКУ «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 30 травня 2014
року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
договором №ZPDNGI від 08 квітня 2008
року, укладеним між ЗАКРИТИМ
АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК», правонаступником
якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ
ТОВАРИСТВАО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3, що станом на 29
липня 2013 року становить 342 988 грн. 37 коп.,
із яких - заборгованість за кредитом 222
750 грн. 96 коп., заборгованість за
відсотками - 51 002 грн. 38 коп., пеня 38 054
грн. 27 коп., штраф ( процентна складова )
31 180 грн. 76 коп., звернути стягнення на
предмет іпотеки - чоритикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
виконавчим комітетом
Дніпрорудненської міської ради
Василевського району запорізької
області від 04 березня 2008 року, та
зареєстрованого у районному
комунальному підроиємстві
«Василівське бюро технічної
інвентаризації» Василевської районної
ради ( реєстраційний номер 22383682 ),
шляхом продажу предмета іпотеки з
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позову про виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 про визнання недійсним
іпотечного договору №ZPDNGI від 08
квітня 2008 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 юрія Вікторовича на
користь ПАТ КБ «ПРИВАЬБАНК»
компенсацію судових витрат у сумі 5 256
грн. 88 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: