Справа № 510/1172/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, діюча від імені та в
інтересах відповідача на підставі
довіреності, позовні вимоги визнала,
щодо їх задоволення не заперечувала,
про сила про розгляд справи без її
участі.

Позивач на задоволенні позову
наполягав, просив розглянути справу за
його відсутності.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 08.08.2009р.; копія рішення
Ренійського районного суду від 18.04.2013р.
про визнання права власності на
спадкове майно; копія витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_2 на ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1; копія свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 16.01.2012р., оформленого на ОСОБА_2 на
іншу ? частини спірного домоволодіння;
копія витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на житловий
будинок із надвірними спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2;
копія технічного паспорту на спірний
житловий будинок, оформленого на ім'я
ОСОБА_2

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вищезгаданими
вимогами до відповідача ОСОБА_2,
зазначивши, що 08.08.2009 р. між ним та
ОСОБА_3, діючої на той час від імені та в
інтересах свого чоловіка ОСОБА_4 та
сина ОСОБА_2, була досягнута
домовленість про купівлю-продаж
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за
15000 грн. 08.08.2009 р. сторони уклали між
собою відповідний письмовий договір. В
той же день позивач передав ОСОБА_3
обумовлену суму, а вона, як представник
власників будинку, передала документи
на житловий будинок із надвірними
спорудами. Пізніше позивач дізнався, що
ОСОБА_3 на момент укладення договору не
мала документу, який надавав їй
повноваження на представництво
інтересів власників нерухомості
(довіреності), власником спірного
будинку були ОСОБА_4 (1/4 частина) та
ОСОБА_2 (3/4 частини). Дізнавшись про це,
позивач звертався до власників будинку
із вимогою про належне засвідчення
договору про купівлю-продаж
нерухомості, але у зв'язку із
відсутністю належних
правовстановлюючих документів та
матеріальними труднощами зробити це не
надалося можливості. 13.03.2011р. ОСОБА_4
помер. Рішенням Ренійського районного
суду від 18.04.2013р. за відповідачем в
порядку спадкування було визнано право
власності на 1/4 частину спірного
житлового будинку після смерті батька -
ОСОБА_4

Після вчинення правочину позивач
організував догляд за придбаною
нерухомістю, сплачує всі необхідні
комунальні платежі, обробляє город. З
метою нотаріального засвідчення
правочину позивач неодноразово
звертався до відповідача, однак
ОСОБА_2 від посвідчення договору
ухиляється, на прохання позивача про
зустріч не реагує.

При зверненні до відповідних органів
із питанням про переоформлення
документації на житловий будинок на
себе, позивачу було роз'яснено, що
зробити це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину. Враховуючи
вищенаведене, позивач вимушений був
звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна. Право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно : було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Також не підлягає
віндикації майно, що було продане
набувачу у порядку, встановленому для
виконання судових рішень. Відповідно
до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, може бути
витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не
може бути витребуване у нього. Згідно
ст. 397 ЦК України, володільцем чужого
майна є особа, яка фактично тримає його
у себе. Право володіння чужим майном
може належати одночасно двом або
більше особам. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади
законодавства, сторона у справі -
позивач ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем, оскільки на час укладення
письмової угоди про купівлю-продаж
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1,
він не знав і не міг знати про те, що
ОСОБА_3 не мала законних повноважень на
представництво інтересів власників
нерухомості, а самі власники не мали
належних правовстановлюючих
документів на житловий будинок.
Фактична належність житлового будинку
колишнім його власникам є
підтвердженою та законною, належні
правовстановлюючі документи на
нерухомість були оформлені
відповідачем у належному порядку після
смерті його батька. Отже, вбачаються
правові підстави для набуття позивачем
права власності на вищевказану
нерухомість, як добросовісним
набувачем, оскільки випадків,
передбачених ст. 388 ЦК України, для
витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між
позивачем та представником
відповідача була досягнута
домовленість про купівлю-продаж
нерухомості, згідно якої ОСОБА_3
продала, а позивач купив житловий
будинок із надвірними спорудами по
АДРЕСА_1 за 15 000 грн. 08.08.2009 р. позивач
передав ОСОБА_3 обумовлену суму, а вона
передала позивачу документи на
житловий будинок. Оскільки на момент
укладення угоди сторони не мали змоги
засвідчити договір нотаріально, вони
домовилися зробити це згодом. Пізніше
з'ясувалося, що ОСОБА_3 на час укладення
угоди діяла від імені власників
житлового будинку без довіреності (за
усною домовленістю із ними, чого вони і
не заперечували), а самі власники не
мали належним чином оформлених
правовстановлюючих документів на
нерухомість. Право власності на 1/4
частину нерухомості відповідач набув
лише тільки за рішенням Ренійського
райсуду від 18.04.2013р. в порядку
спадкування після смерті батька, а на
інші ? частини будинку - оформив лише у
2012 році. З метою нотаріального
засвідчення правочину, позивач
неодноразово звертався до відповідача,
однак він від посвідчення договору
ухиляється. При зверненні до
відповідних органів з питанням про
переоформлення документації на
житловий будинок на себе позивачу було
роз'яснено, що зробити це неможливо,
оскільки у сторін відсутній
правовстановлюючий, належним чином
завірений документ на доказ вчинення
правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу повинен бути укладений
у письмовій формі і посвідчений
нотаріально, якщо хоча б однією із
сторін є громадянин, і недотримання
цієї вимоги є підставою для визнання
укладеного договору недійсним. Разом
із тим, між сторонами була досягнута
взаємозгода за всіх істотних умов
договору, покупець передав продавцю
обумовлену суму, продавець передала
покупцю документи, нерухомість в
натурі. Позивач фактично вступив у
володіння і розпорядження нерухомістю,
після укладання правочину доглядає за
будинком, робить в ньому ремонти, несе
витрати щодо його утримання, тобто
правочин між сторонами фактично
відбувся. Факти укладення угоди,
передачі грошей у рахунок вартості
нерухомості підтверджуються договором
купівлі-продажу від 08.08.2009 р. В даний час
звернення за оформленням договору
купівлі-продажу є неможливим, оскільки
прохання позивача з цього приводу
відповідачем, його представником не
сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода
(правочин) між сторонами відбулася,
вона виконана в повному обсязі, нею
були припиненні обов'язки власників -
ОСОБА_2, ОСОБА_4 (нині померлого) щодо
житлового будинку та встановленні
права на нерухомість у позивача як
добросовісного набувача, тому є
правові підстави визнати право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 за позивачем як добросовісним
набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України
2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним
набувачем житлового будинку із
надвірними спорудами (за винятком
самочинно побудованих) АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок із надвірними
спорудами (за винятком самочинно
побудованих) АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник