Справа № 495/1335/14-ц
У х в а л а

про відмову у задоволенні клопотання
про забезпечення позову

27 лютого 2014
року

м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
Чебан Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.02.2014 року відкрито провадження у
зазначеній справі.

Також, 25.02.2014 року до суду надійшла
заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в
якій вона просить суд в порядку
забезпечення позову заборонити ОСОБА_2
виїжджати за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 3 ст.151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені ЦПК
України, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно із ст.152 ЦПК України позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов’язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов’язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Положеннями ст. 6 Закону "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" встановлено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у таких випадках:якщо діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України (п. 2);якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням, -
до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо
нього подано цивільний позов до суду -
до закінчення провадження у справі (п.
8).

Відповідно до положень пункту 18
частини 3 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець в процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника регулюються
положенням ст. 377-1 ЦПК України.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

При вирішенні питання про забезпечення
позову суд повинен оцінювати
обґрунтованість доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням наступних умов:
наявності зв’язку між конкретним
заходом забезпечення позову і
предметом позовної вимоги; імовірності
ускладнення виконання або невиконання
судового рішення у разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв’язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, які не є учасниками даного
судового розгляду.

Постанова Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
наголошує, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з’ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу позивача
та відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Згідно судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України від 01.02.2013
року, враховуючи, що в цивільному
процесі відсутня правова норма, яка б
надавала суду повноваження в порядку,
передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК,
застосовувати такий вид забезпечення
позову, як тимчасове обмеження у виїзді
за межі України, слід дійти висновку, що
суди не можуть застосовувати
зазначений спосіб забезпечення позову
на стадії розгляду цивільної справи
про стягнення заборгованості та
виконання інших зобов'язань, оскільки
це порушує норми ЦПК та свідчить про
вихід суду за межі своїх процесуальних
повноважень, порушення принципу
верховенства права, проголошеного
Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції
щодо вирішення справи судом,
встановленим законом.

Таким чином, обмеження у праві виїзду
за межі України боржнику можливе лише
на стадії виконання судових рішень, це
законодавчо передбачено, обумовлено
підвищенням ефективності виконання
рішень, а в цивільному процесі відсутня
правова норма, яка б надавала суду
повноваження в порядку, передбаченому
статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий
вид забезпечення позову, як тимчасове
обмеження у виїзді за межі України .

Враховуючи викладене, суд вважає, що
заява позивача про забезпечення позову
не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:

Н.В.Чебан