Справа № 509/4393/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі
:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Демеденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в смт. Овідіополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила права
користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2014 року, позивачі, звернулися
до суду з вищеназваним позовом, в якому
просили суд, визнати відповідача
ОСОБА_5, колишнього чоловіка позивачки
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком з
господарчими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, який був подарований ним за
нотаріально-посвідченим договором
дарування від 07.11.2013 р. (реєстр. № 3081)
всім позивачам в рівних частках
кожному і на даний час належить
позивачам на праві власності по 1/3
частці кожному, що підтверджується
витягами з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, мотивуючи це не
проживанням відповідача у вказаному
будинку, після того, як рішенням
Овідіопольського райсуду Одеської
області від 02.07.2014 р. їхній шлюб із
позивачкою ОСОБА_2 був розірваний, а
реєстрація відповідача у вказаному
будинку, який належить на праві
власності її дітям та ОСОБА_6 в рівних
частках, заважає їм, як власникам
будинку на свій розсуд володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
власним будинком.

В судове засідання позивачі не
з`явились, про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили, надіславши до суду
письмові заяви, в яких повністю
підтримали свій позов та на підставі
ст. 158 ЦПК України, просили суд слухати
справу за їх відсутності (а.с. 23-24).

Відповідач в судове засідання не
з`явився, причини неявки суду не
повідомив, але надіслав на адресу суду
письмову заяву, в якій повністю визнав
позов та просив суд, слухати справу без
його участі (а.с. 22).

Дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Умовами статей 57,59,60 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено - обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Статтями 316 та 317 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із ст.ст. 717,719,722 ЦК України - за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його
прийняття.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування, розпорядження своїм
майном.

Статтями 71,72 ЖК України передбачено -
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім`ї, за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться у
судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України - у разі
вибуття наймача та членів його сім`ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті,
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім`я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім`ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів
сім`ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім`ї про безоплатне користування
жилим приміщенням, до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд :
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші, не заборонені
законом угоди.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
члени сім`ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім`ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім`ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Суд встановив, що згідно
нотаріально-посвідченого договору
дарування від 07.11.2013 р. (реєстр. № 3081)
відповідач ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1
(теща відповідача), неповнолітній син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня
донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли в
дар, в рівних частках по 1/3 частці
кожний - житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, який належав йому на підставі
нотаріально-посвідченого договору
купівлі-продажу від 28.04.1998 р. (реєстр. №
735), право власності на який
зареєстровано в Овідіопольському РБТІ
14.11.2000 р. (номер запису 1957 в книзі 14). В
подальшому, всі обдаровані позивачі, у
встановленому законом порядку,
зареєстрували своє право власності на
вказаний будинок по 1/3 частці кожний, що
підтверджується витягами з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності на ім`я
кожного співвласника будинку №№ 12395059,
12394549 та 12393637 від 07.11.2013 р. (а.с. 8-14).

Рішенням Овідіопольського райсуду
Одеської області від 02.07.2014 р., яке
набрало законної сили 12.07.2014 р. - шлюб
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований
18.10.1997 р. був розірваний і після чого, як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач, який до цього часу
зареєстрований у вказаному будинку,
зібрав свої особисті речі задовго до
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та пішов
мешкати в інше місце, припинивши
будь-які стосунки з колишньою родиною,
що підтверджується вищевказаним
рішенням суду та актом депутата
селищної ради (а.с. 15-19).

Суд дійшов висновку, що у вищевказаному
житловому будинку, належний ОСОБА_1 та
неповнолітньому сину позивача ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній доньці
позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований відповідач, який, як
вбачається з матеріалів справи не
проживав у будинку ще до розірвання
шлюбу з ОСОБА_2, яка з дітьми на цей час
проживає у їхньому будинку, а також у
вказаному будинку відсутні будь-які
особисті речі відповідача, реєстрація
якого у спірному будинку, заважає
ОСОБА_2, як законному представнику
свого неповнолітнього сина та
малолітньої доньці та їхній бабусі
ОСОБА_1 як законним власникам будинку
на свій розсуд вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
власним нерухомим майном відповідно до
Закону.

Отже, суд дійшов висновку, що
відповідач, починаючи з 2013 р., не
проживає у вказаному будинку понад
один рік без поважних причин.

На думку суду, в даному випадку має
місце спір про захист законного права
власності позивачів, як власників
будинку.

З наведених підстав суд приходить до
висновку, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-61,209,212,214,215,218 ЦПК
України, ст.ст. 316,317,391,405 ЦК України,
ст.ст. 71,72,107,150,156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила права
користування житлом - задовольнити;

2. Визнати ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - таким, що втратив право
користування житловим будинком з
господарчими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, який належить на праві
власності в рівних частках, по 1/3 частці
кожному ОСОБА_1, неповнолітньому
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції.

Суддя
Гандзій Д.М.