Справа № 140/1896/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

"16" липня 2014 р. м. Немирів

Суддя Немирівського
районного суду Вінницької області
ЦАРАПОРА О.П. розглянувши скаргу
ОСОБА_1 руслана Петровича на рішення
державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

В Немирівський районний
суд надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення
державного виконавця Немирівського
управління юстиції ОСОБА_2

З матеріалів скарги
вбачається, що в провадженні
державного виконавця відділу ДВС
Немрівського РУЮ ОСОБА_2 знаходиться
виконавчий лист № 2-2049 від 21.01.2009 року на
виконання рішення Нікопольського
районного суду, Дніпропетровської
області, згідно якого з скаржника
стягнуто аліменти на утримання дитини
на користь (Угленко) ОСОБА_3 в розмірі ?
частини зі всіх доходів заробітку, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
24.11.2008 року і до її повноліття.

В березні місяці скаржник
дізнався, що державний виконавець
здійснив розрахунок заборгованості зі
сплати аліментів по виконавчому
провадженню № 11549017 від 29.01.2014 року про
стягнення суми боргу зі скаржника в
розмірі 179 42,79 гривень.

Скаржник не згоден з
рішення державного виконавця, що стало
підставою для звернення до суду зі
скаргою.

Суддя, ознайомившись з
матеріалами скарги, вважає, що вона не
відповідає вимогам закону зі слідуючих
підстав та підлягає поверненню.

Згідно до ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Таким чином законодавець визначив коло
осіб, які можуть подати скаргу на дії
державного виконавця в порядку
визначеному ЦПК України - учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, та встановив, що оскарженню в
такому порядку підлягають лише
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, а саме скарга розглядається
судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу, яка згідно п.27 ст. 293
ЦПК України може бути оскаржена в
апеляційному порядку.

Отже, виконання судових рішень є
самостійною стадією цивільного
процесу, що передбачає судовий
контроль, в ході якого оцінюється
законність дій (бездіяльності)
державного виконавця, а також
законність прийнятих ним рішень.

Судовий контроль за виконанням судових
рішень передбачено розділом VII ЦПК
України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

В даному випадку спір, що виник між
сторонами з приводу дій державного
виконавця, має вирішуватися відповідно
до вимог статей 383-384 ЦПК України, які
визначають право та порядок на
звернення із скаргою до суду, який
видав виконавчий документ.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року
не підлягають розгляду у порядку
цивільного судочинства скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб), у тому числі й
під час виконання виконавчих написів
нотаріуса. Такі скарги подаються до
відповідного адміністративного суду в
порядку, передбаченому законом
(частина п'ята статті 82 Закону про
виконавче провадження).

У зв'язку із цим у разі подання такої
скарги в порядку цивільного
судочинства суддя має відмовити у
відкритті провадження за скаргою на
підставі пункту 1 частини другої статті
122 ЦПК, а, помилково прийнявши скаргу до
розгляду, під час судового розгляду суд
має закрити провадження у справі з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 205 ЦПК.

Відповідно до статей 28, 41, 89
Закону про виконавче провадження при
визначених умовах у разі невиконання
боржником рішення самостійно
державний виконавець виносить
постанови про стягнення виконавчого
збору, про накладення штрафу та про
стягнення витрат, пов'язаних із
організацією та проведенням
виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону про виконавче
провадження постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Згідно ч.6 ст.122 ЦПК України
ухвала про відмову у відкритті
провадження у справі повинна бути
невідкладно надіслана скаржнику разом
із заявою та всіма доданими до неї
документами.

Керуючись, ст.ст. 121 ч. 4, 122 ЦПК України ,
суддя -

У Х В А Л И
В:

Відмовити у відкритті провадження за
скаргою ОСОБА_1 на рішення державного
виконавця.

Матеріали скарги з усіма додатками
повернути скаржнику.

Розяснити скаржнику, його право щодо
повторного звернення до суду після
усунення допущених недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга протягом п’яти днів з дня
отримання копії до апеляційного суду
Вінницької області через
Немирівський районний суд.

Суддя: