У х в а л а

іменем україни

4 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про визнання договору
іпотеки дійсним, звернення стягнення
на предмет іпотеки, виселення та за
позовом третьої особи ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсними, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 4 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 27 червня 2007 року
між ним та ОСОБА_5 укладено кредитний
договір на суму 61 600 доларів США зі
сплатою 11,04% річних з кінцевим терміном
повернення 26 червня 2017 року.
На забезпечення виконання умов
кредитного договір між банком та
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки,
відповідно до якого остання передала
банку в іпотеку нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на
неналежне виконання позичальником
умов кредитного договору, просив суд
визнати дійсним договір іпотеки,
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4; в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27 червня 2007 року в розмірі 83 374,57
доларів США, що згідно офіційного курсу
НБУ становить 666 371 грн 23 коп., звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити відповідача та інших осіб, які
проживають та зареєстровані в
зазначеній квартирі.

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати недійсними кредитний договір,
укладений 27 червня 2007 року між ним та
ПАТ КБ «ПриватБанк» та договір іпотеки,
укладений 27 червня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 Свої вимоги
обґрунтовував тим, що при укладанні
спірних договорів банком були порушені
норми чинного законодавства, а саме:
кредит надано на споживчі цілі в
іноземній валюті, банк не надав
позичальнику інформацію про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 липня 2014 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості
перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним
договором від 27 червня 2007 року у
розмірі 666 371 грн 23 коп., з яких 382 614 грн 24
коп. - заборгованість за кредитом, 148 483
грн 14 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 18
798 грн 35 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 84 505 грн 41 коп.
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 250 грн - штраф (фіксована
частина), 31 720 грн 08 коп. - штраф
(процентна складова) звернуто
стягнення на належну ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу зазначеного
предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем з
початковою вартістю не нижче 353 500 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні іншої частин
позову та задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що позичальник не виконує
умови кредитного договору, а тому в
рахунок погашення заборгованості
звернув стягнення на предмет іпотеки
шляхом його продажу ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем. Доводи касаційної
скарги про припинення основного
зобов'язання у зв'язку зі смертю
позичальника є безпідставними,
оскільки на час ухвалення рішення
судом першої інстанції основний
договір (кредитний) не був припинений.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 4 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко