Справа № 226/2533/14-ц
Справа № 2/226/1000/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року
м. Димитров

Димитровського міського суду
Донецької області у складі:

головуючого - судді
Перекупка І.Г.,

при секретарі
Трифоновій І.О.,

за участю представника позивача
Бабіної К.О.,

за участю відповідача
ОСОБА_2,

за участю представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державного підприємства
«Красноармійськвугілля» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за послуги з
надання місця у гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду
Донецької області звернулося
Державного підприємства
«Красноармійськвугілля» (далі ДП
«Красноармійськвугілля») з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з надання місця у гуртожитку. В
обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що ОСОБА_2 проживав у гуртожитку
№ 1 ДП «Красноармійськвугілля» за
період з квітня 2009 р. по 02.04.2014 р. і не
платив за комунальні послуги у зв'язку
з чим за ним утворилася заборгованість
у 7 604 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач та його
представник з позовними вимогами не
погодилися.

Представник відповідача у судовому
засіданні наполягав на задоволені
позовних вимог.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено. Позивач
посилаеться, що «на протязі усього
терміну проживания (реєстрації) ОСОБА_2
не вносив плату за користування
житловим примщенням», проте позивачем
житлове примщення йому в загалі не
надавалося, з посиланням на фактичну не
можливють у зв'язку iз переповненням
гуртожитку, тому у період з 01.10.2002 р. по
13.09.2010 р. він фактично мешкав за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджуеться актом про
фактичне мешкання від 10.12.2014 р.
підписаним сусідами та завіреного
квартальною, а у період з 13.09.2010 р. по
11.04.2014 р. він фактично мешкав за адресою:
АДРЕСА_2 що підтверджуеться актом про
фактичне мешкання від 02.12.2014 р.
підписаним сусідами та завіреного ПП
«ПЖФ Гарант-Сервіс».

Доводи позивача, що ОСОБА_2 обіцяв
виплатити борг на протязі 2014 р. взагалі
не грунтуються на законі, оскільки, зі
слів ОСОБА_2, ця заява була підставою
для виписки його з гуртожитку, оскільки
житлове приміщення за спірний період
часу так йому не було надано.

Відповідно п. 14 «Примірного положения
про гуртожитки», затвердженого
постановою Ради Miністрів УРСР від
03.06.1986 р. № 208, вселення в гуртожиток
робітників, службовців, студентів,
учнів та інших громадян проводиться в
установленому порядку завідуючим
(директором) гуртожитку або
працівником, який його замінює, на
підставі виданого адміністрацією
підприємства, установи, організації
ордера. Тому, хто вселяється в
гуртожиток, вказується надана жила
площа, видається необхідний інвентар,
постільні речі, перепустка на право
входу в гуртожиток. Він повинен бути
ознайомлений з правилами внутршнього
розпорядку. правами й обов'язками
мешканців гуртожитку. Проте долучений
до позовної заяви ордер на житлове
примщення ОСОБА_2 не отримувався,
підпис про отримання ордеру стоїть не
його. До того ж, долучений ордер в
порушення п. 14 «Примірного положения
про гуртожитки", взагалі не підписано
установленому порядку завідуючим
(директором), тому він не мir бути
підставою для вселення ОСОБА_2 у
гуртожиток.

Оскільки фактично жила площа у
гуртожитку ОСОБА_2 не надавалася,
постільні речі, інвентар та перепустку
він ніколи не отримував та ніколи не
був ознайомлений з правилами
внутрішнього розпорядку, правами й
обов'язками мешканців гуртожитку, як
того вимагае п. 14 «Примірного положення
про гуртожитки». Перелічені факти не
можуть бути спростовані позивачем.

Згідно п. 38 «Примірного положения про
гуртожитки», плата за користування
жилою площею в приміщеннях, що
находяться в спільному користуванні
кількох ociб, якi не перебувають у
сімейних стосунках, проводиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею i
окремо плата за них не стягуеться.
Громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, вносять
плату за користування жилою площею i за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

3 позовної заяви та долучених до неї
наказів про встановлення тарифів за
мешкання у гуртожитку та калькуляція
вартості послуг на мешкання в
гуртожитку вибачаеться, що вартість
комунальних послуг та витрат на
утримання гуртожитку в розрахунку на
одну особу складаеться з: розходів на
заробітну плату персоналу гуртожитку;
нарахувань на заробітну плату;
витрачених матеріалів; витраченої
електричної енергії; витрат на
поточний ремонт; витрат на воду та
стоки; послуг інших організацій;
амортизації. Долучено калькуляцію та
накази 2010, 2011, 2012 та 2014 років. Проте
позивачем навіть не розшифровується
помісячно яким чином виникла
заборговашсть у ОСОБА_2, а саме 7 604,00 грн.

Позивачем не надано жодного доказу
фактичного отримання ОСОБА_2 якої
нібито з перелічених послуг. А період
проживания в гуртожитку вказує з
квітня 2009 р. по 02.04.2014 р. Тоді як
отриманий ордер на житлове приміщення
датовано 09.04.2010 р.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
ociб, поданих відповідно ЦПК Україн в
межах заявлених ними вимог i на піставі
доказів сторін та інших ociб, які беруть
участь у справі.

За нормами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести тi
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог i заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, що
мають значення для ухвалення рішення у
cпpaвi i щодо яких між сторонами та іншими
особами, які беруть часть у cnpaвi,
виникає cпip. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях. З
наведеного вбачаеться, що позивач
повинен був довести тi обставини на яю
посилаеться та надати відповідні
докази. Доказів, підтверджуючих факти
викладені в позовній заяві позивач не
надав.

Таким чином, з урахуванням позовних
вимог та проаналізувавши докази по
справі, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 525, 638, 625, 1212 ЦК України» ст.ст.10,
11, 57, 84, 88, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за послуги з надання місця у
гуртожитку, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Димитровський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі і не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Димитровського
міського суду

Донецької області
І.Г.
Перекупка