Справа №477/1415/14-ц 30.10.2014 30.10.2014 30.10.2014
Провадження № 22ц/784/2906/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Леванчука О.М.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 24 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
садівничого товариства «Кировчанка»
про визнання права власності на
земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

13 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10
січня 2014 року між ним та відповідачем
була укладена усна угода
купівлі-продажу земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,04 га в садівничому
товаристві «Кировчанка» в межах
Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області за погодженою вартістю 85080 грн.
Він сплатив ОСОБА_3 зазначену суму
грошових коштів, після чого його
прийняли в члени садового товариства.

Тільки в травні 2014 року він дізнався,
що продавець був власником вказаної
земельної ділянки, оскільки останній
через знайомих осіб передав йому
державний акт про право власності на
спірну земельну ділянку.

На його численні звернення до
відповідача з вимогою оформити
належним чином передачу йому права
власності на земельну ділянку,
останній відповідає, що не заперечує
зробити вказані дії, проте, через
постійну зайнятість немає на це часу.

Посилаючись на викладене та положення
ст.ст. 220, 657 ЦК України, ОСОБА_2 просив
визнати за ним право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1 в
садівничому товаристві «Кировчанка» в
межах території Коларівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області для ведення
садівництва.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 24
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
його позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
спір в межах заявлених позовних вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані
сторонами докази й дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для визнання за позивачем
права власності на земельну ділянку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 328
ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом ( ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЖ№866706,
виданого 3 вересня 2009 року ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,0409
га, розташованої в садівничому
товаристві «Кировчанка», ділянка
НОМЕР_1 в межах території Коларівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області (а.с. 16).

10 січня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2
звернулись до голови садівничого
товариства з заявами, в яких ОСОБА_3
просив виключити його, а ОСОБА_2
прийняти до членів садового товариства
«Кировчанка» у зв'язку з продажем
земельної ділянки НОМЕР_1(.а.с. 13-14).

З копії квитанції на переказ готівкою,
наданої позивачем, вбачається, що 10
січня 2010 року, з одного банківського
рахунку на другий було переказано 85080.00
грн.(а.с. 15).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2
зазначав, що до нього перейшло право
власності на спірну земельну ділянку,
власником якої був ОСОБА_3 на підставі
усної угоди купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки. При
цьому ним виконані всі умови договору
купівлі-продажу, зокрема сплачена
вартість нерухомого майна, однак
відповідач ухиляється від укладення
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу.

Таким чином, предметом спору за
позовними вимогами є визнання за
ОСОБА_2 права власності на придбане за
договором майно з підстав ухилення
ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення
даного договору.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК
України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України
встановлено, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

Отже, правила ст. 220 ЦК України не
поширюються на правочини, які
підлягають нотаріальному посвідченню,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст. 640 ЦК
України пов'язується з нотаріальним
посвідченням, тому вони є неукладеними
і такими, що не породжують для сторін
прав та обов'язків.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного і обґрунтованого
висновку про те, що оскільки договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки не було посвідчено
нотаріально, тобто договір є не
укладеним, то у покупця - ОСОБА_2 не
виникло права власності на це
нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків місцевого
суду, а тому не можуть бути підставами
для скасування правильного по суті
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 24 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: