У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А. Нагорняка В.А.
Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», про визнання
правочину удаваним, розірвання
кредитного договору шляхом прощення
безнадійної кредитної заборгованості
та визнання угоди про припинення
кредитного зобов'язання укладеною у
зв'язку із передачею позичальником
відступного,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зазначеним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»),
мотивуючи його тим, що 15 серпня 2007 року
між нею та Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП
Банк»), правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позивачка отримала кредит у розмірі 40
500 доларів США. На забезпечення
належного виконання ОСОБА_4 умов
кредитного договору 15 серпня 2007 року
між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

У грудні 2011 року сторони кредитного
договору розглянули питання щодо
можливості припинення кредитного
зобов'язання шляхом сплати ОСОБА_4
єдиним платежем грошові кошти у
розмірі 40 881,12 доларів США. При цьому
списання безнадійної кредитної
заборгованості (прощення боргу)
сторонами угоди не розглядалось,
оскільки кредитне зобов'язання
позивачки було забезпечене іпотекою.
ОСОБА_4 запропонувала відповідачу
припинити кредитні зобов'язання шляхом
передачі відступного в грошовій формі
у розмірі 326 440 грн. 56 коп.

Під час оформлення додаткової угоди
про припинення кредитних зобов'язань
відповідач надав для підписання
позивачці додатковий договір до
кредитного договору зі змісту якого
вбачалось, що зазначеним договором
передбачено як внесення позивачем
платежу в розмірі 40 881,12 доларів США так
і прощення (списання) кредитної
заборгованості в розмірі 10
454, 65 доларів США.

Позивачка вважала, що під додатковою
угодою до кредитного договору
сторонами фактично приховано договір
про припинення кредитних зобов'язань
шляхом передачі відступного.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд визнати удаваним
додатковий договір до кредитного
договору, укладений між ОСОБА_4
та ПАТ «ОТП Банк», щодо прощення боргу в
сумі 10 454,65 доларів США,
визнати укладеним додатковий договір
до кредитного договору від 20 грудня 2011
року, шляхом передання позичальником
відступного в сумі 40 881,12 доларів США.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано удаваним додатковий договір до
кредитного договору, укладений між
ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк», щодо прощення
боргу в сумі 10 454,65 доларів США, визнати
укладеним додатковий договір до
кредитного договору від 20 грудня 2011
року, шляхом передання позичальником
відступного в сумі 40 881,12 доларів США.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 червня 2014 року рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від
16 квітня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої доводи порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
встановлено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частина 1 статті 11 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.. 600 цього ж Кодексу
зобов'язання припиняється за згодою
сторін внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна тощо). Розмір, строки й
порядок передання відступного
встановлюються сторонами.

Згідно зі ст.. 605 ЦК України зобов'язання
припиняється внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов'язків, якщо це не порушує
прав третіх осіб щодо майна кредитора.

За удаваним правочином (ст. 235 ЦК
України) сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
у сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили (ч. 2 ст. 235 ЦК України).

Судами встановлено, що 15 серпня 2007 року
між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП
Банк»), правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позивачка отримала кредит у розмірі 40
500 доларів США. На забезпечення
належного виконання умов кредитного
договору 15 серпня 2007 року між нею та ЗАТ
«ОТП Банк» було укладено договір
іпотеки квартири АДРЕСА_1. 20 грудня 2011
року сторони уклали додаткову угоду, за
умовами якої боржник зобов'язався
погасити боргові зобов'язання в
розмірі 40 881,12 доларів США, а кредитор
зобов'язався анулювати (простити) борг
в розмірі 10 454, 65 доларів США за умови
належного виконання умов кредитного
договору і додаткової угоди (а.с.20).

Судом також встановлено, що сторони
виконали умови додаткової угоди, а саме
позивачка як боржник сплатила 326 440 грн.
56 коп, що еквівалентно 40 881,12 доларів
США, а банк, як кредитор, простив ОСОБА_4
кредитну заборгованість в розмірі 10 454,
65 доларів США.

Інших обставин судом не було
встановлено.

Встановивши такі обставини суд прийшов
до правильного висновку про
недоведеність позивачем заявлених
вимог і обґрунтовано відмовив у їх
задоволенні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
ґрунтуються на переоцінці умов
додаткової угоди і висновків суду не
спростовують .

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 19 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Нагорняк В.А.
Писана Т.О.