Справа № 524/6466/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області у
складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.

при секретарі - Коваль Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1. звернулась до
суду у власних інтересах та в інтересах
ОСОБА_3. з позовом до ОСОБА_2 про
виселення її з квартири АДРЕСА_1,
вселення її та сина у цю квартиру.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
вона на законних підставах має право на
проживання разом з сином у квартирі
АДРЕСА_1. Іншого житла не має, коштів на
оренду квартири не має. Відповідач,
відповідно до умов мирової угоди,
обіцяла їй винаймати житло за свій
рахунок, однак свої зобов'язання не
виконує, перешкоджає позивачу у
користуванні вищевказаним житловим
приміщенням.

У судове засідання позивач та її
представник не прибули. До суду надішла
заява представника позивача про
розгляд справи у її відсутності, позов
підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. та її представник
у судове засідання не прибули. ОСОБА_2.
проти позову заперечує, у письмових
поясненнях зазначає, що мирова угода не
виконувалась нею лише частково, у
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем. Також, угода не
виконувалась позивачем у справі.
Вважала, що відсутні правові підстави
для її виселення, а також повідомила, що
у квартирі проживають троє її дітей, у
тому числі один неповнолітній. Крім
цього, зазначає, що відсутні і підстави
для вселення позивача, оскільки вона
тривалий час не проживала у спірній
квартирі і не приймала участі у її
утриманні.

Представник третьої особи -
виконавчого комітету Автозаводськогої
районної Ради м Кременчука у судове
засідання не прибув.

Суд, дослідивши наявні у справі
письмові докази, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до
ордеру від 28.01.1980 № 2881, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради народних
депутатів від 31.12.1979 рокуц № 1198, право
користування квартирою АДРЕСА_1 надано
ОСОБА_4 разом із його сім'єю: дружиною
ОСОБА_1, синами ОСОБА_5., ОСОБА_3., дочкою
ОСОБА_2

З довідки № 1848 ТОВ
«Житлорембудсервіс» станом на серпень
2014 року у спірній квартирі
зареєстровано 6 осіб: позивач ОСОБА_1.,
син позивача ОСОБА_3., відповідач
ОСОБА_2., діти відповідача:
неповнолітній ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 01.12.2011 у справі №
2о-156/2011, яке набрало законної сили,
ОСОБА_3. (1974 р.н.) визнано недієздатним.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 04.03.2013 у справі №
524/774/13-ц, яке набрало законної сили,
встановлено опіку та призначено
опікуном над недієздатним ОСОБА_3. його
майном та житлом - ОСОБА_1

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 28.07.2011 у справі №
2-2/11, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 07.11.2011, визнано за ОСОБА_2 право на
користування квартирою АДРЕСА_1. Цим же
рішенням визнано незаконною
приватизацію спірної квартири,
скасовані видані довіреності, визнано
недійсним укладений договір
купівлі-продажу цієї квартири. У
задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_1
та ОСОБА_3. такими, що втратили право
користування спірною квартирою -
відмовлено.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 13.06.2013 у справі №
524/1921/13-ц, яка набрала законної сили,
затверджено мирову угоду, укладену
13.06.2013 між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 Відповідно до умов
вказаної угоди ОСОБА_2. взяла на себе
зобов'язання проводити щомісячно
оплату вартості орендованого ОСОБА_1 та
ОСОБА_3. житлового приміщення, обраного
на власний розсуд, в розмірі 800,00 грн.
щомісячно, протягом всього часу їх
проживання в орендованому житловому
приміщенні. Також, зобов'язалась не
знімати ОСОБА_1 та ОСОБА_3. з реєстрації
у квартирі АДРЕСА_1, при умові оплати
ними комунальних послуг, окрім
електроенергії і газопостачання, у
розрахунку за двох зареєстрований
осіб. У свою чергу, ОСОБА_1.
зобов'язувалась сплачувати комунальні
платежі за квартиру АДРЕСА_1, окрім
електроенергії і газопостачання, за
двох осіб - себе та сина.

Будь-яких доказів на виконання чи не
виконання умов зазначеної мирової
угоди сторонами суду не надано. Також
відсутні докази, що позивач або її син
на цей час мають у власності чи
користуванні інше житло.

Статтею 47 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового
кодексу Української РСР виконавчі
комітети міських Рад народних
депутатів у межах і в порядку,
встановлених законодавством на
території міста видають ордери на жилі
приміщення.

На підставі рішення про надання
жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду
виконавчий комітет міської Ради
народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення (ч. 1 ст. 58 ЖК Української
РСР).

Визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст. 72 ЖК Української
РСР).

Згідно зі ст. 116 ЖК Української РСР
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української
РСР члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі в витратах
вирішуються в судовому порядку.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Конституцією України закріплено, що
батьки зобов'язані утримувати дітей до
їх повноліття. Повнолітні діти
зобов'язані піклуватися про своїх
непрацездатних батьків (ч. 2 ст. 51).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 172 Сімейного
кодексу України дитина, повнолітні
дочка, син зобов'язані піклуватися про
батьків, проявляти про них турботу та
надавати їм допомогу. Якщо повнолітні
дочка, син не піклуються про своїх
непрацездатних, немічних батьків, з них
можуть бути за рішенням суду стягнуті
кошти на покриття витрат, пов'язаних із
наданням такого піклування.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення
або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦПК України передбачений
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, який полягає у тому, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України
передбачено, що особи, які беруть
участь у справі позовного провадження,
для підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Частиною
3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку про те, що позивач разом з
її недієздатним сином мають бути
вселені в спірну квартиру, оскільки
вони на даний час не втратили права
користування нею, іншого житлового
приміщення для проживання не мають.

Крім цього, відсутні підстави для
виселення відповідача із спірної
квартири, яка також має право
користування нею разом із своїми
дітьми.

Таким чином, суд вважає, що
відповідач порушує житлові права
позивача. У зв'язку з цим позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. 15, 58, 72, 116, 156 ЖК
Української РСР, ст. 405 ЦК України, ст. 172
СК України, ст. 3, 10, 11, 27, 60, 88, 208, 209, 212, 213,
214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1 Полтавської області.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
у повернення сплаченого судового збору
121, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя