Справа № 367/4038/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/7111/14 Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 1 25.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 21 червня 2013 року
за позовом прокурора міста Ірпеня в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство", про
визнання недійсним рішення, державних
актів на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку,-

встановила:

У лютому 2013 року прокурор звернувся до
суду з вказаним позовом.

Мотивував його тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08
року № 2162/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га для
вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЖ №
922204 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га із кадастровим
номером :01:043:0033 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

Вказав, що спірна земельна ділянка
знаходиться за межами сел. Коцюбинське,
Коцюбинською селищною радою, її було
передано у приватну власність за
рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні комунального
підприємства "Святошинське
лісопаркове господарство", оскільки
вказану земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20.06.56 № 673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Зазначену земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", тобто без відома держави
в особі уповноваженого органу та
постійного землекористувача, яким є КП
"Святошинське лісопаркове
господарство".

Крім того, при прийнятті рішення
Коцюбинською селищною радою не було
дотримано вимоги ст.ст. 20, 21 Земельного
кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу
України, оскільки зміна цільового
призначення спірної земельної ділянки
з лісового фонду на для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд не
проводилась, будь-яких рішень щодо
такої зміни не приймалось.

Також зазначив, що у порушення вимог ст.
9 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, державна експертиза
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2 не
проводилась.

Вказав, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а отже,
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст. 39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону
України "Про планування і забудову
територій".

Зазначив також, що ОСОБА_2 відчужив
зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13.12.2010 року № 1228
та ОСОБА_3 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 325138.

Вказав, що рішення Коцюбинської
селищної ради від 25.12.08 № 2162/25-5 не
відповідає вимогам закону, порушує
право державної власності на спірну
земельну ділянку, а тому підлягає
визнанню недійсним. З цих же підстав
підлягає визнанню недійсним виданий
ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Крім того, зазначений вище договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 13.12.2010р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
є нікчемним згідно ст. 228 ЦК України.

Оскільки уповноваженим державою
органом рішення про передачу спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
не приймалось, відповідно до ст. 346 ЦК
України право державної власності на
цю ділянку не припинено, а право
власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08
№ 2162/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним Державний
акт серії ЯЖ № 922204 на право власності
на земельну ділянку, кадастровий номер
:01:043:0033, виданий на ім'я ОСОБА_2;
визнати недійсним державний акт серії
ЯЛ № 325138 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:043:0033, виданий на ім'я ОСОБА_3 та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати право власності держави на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:043:0033; судові
витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 21 червня 2013 року
вказаний позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 №
2162/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1".

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922204 площею
0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0033 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 325138 площею
0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0033 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

В інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЛ № 325138 на право власності
на земельну ділянку виданого на ім'я
ОСОБА_3, остання подала апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити у цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що без встановлення судом
недійсності договору купівлі-продажу,
як правової підстави придбання особою
земельної ділянки, визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цього правочину, в даному випадку є
необґрунтованим. Вирішуючи спір в
частині визнання відповідного
правочину нікчемним, суд вірно вважав,
що він не порушує публічний порядок, а
тому не може вважатися нікчемним. Однак
дійшовши такого висновку, суд в
порушення положень ст.ст. 81, 131, 152
Земельного кодексу України та ст. 204
Цивільного кодексу України помилково
визнав недійсним державний акт про
право власності виданий на ім'я ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25.12.08 № 2162/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га . На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЖ № 922204 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0033 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради № 2162/25-5 від 25.12.2008 року та
виданого ОСОБА_2 державного акту на
його підставі, суд встановив, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Коцюбинською селищною радою було
порушено вимоги ст. 39 Земельного
кодексу України і ст. 3 Закону України
«Про планування і забудову територій».
Крім того, суд вважав, що Коцюбинською
селищною радою спірне рішення прийнято
з порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське.

У вказаній частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому згідно
вимог ст. 303 ЦПК України перегляду в
апеляційному порядку не підлягає.

Разом з тим, визнаючи недійсним
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу не відповідає
вимогам закону, оскільки рішення ради,
на підставі якого видано державний акт
на земельну ділянку ОСОБА_2, визнається
недійсним.

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновками суду
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_4
відчужив зазначену земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 13.12.2010
року та ОСОБА_3 отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 325138 на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0033 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

При задоволенні позову в цій частині
суд залишив поза увагою підстави
позову прокурора, який обґрунтовував
вимоги тим, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст. 228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним. Саме
у зв'язку з нікчемністю договору
прокурор вважав, що державний акт,
виданий ОСОБА_3 необхідно визнати
недійсним.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 13.12.2010 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, дійшовши таких
висновків, суд у порушення вимог ст. 81,
131, 152 Земельного кодексу України, ст. 204
Цивільного кодексу України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3,
недійсним.

Суд першої інстанції також не взяв до
уваги, що правовою підставою видачі
ОСОБА_3 державного акту є договір
купівлі-продажу від 13.12.2010 року, про що
зазначено у державному акті серії ЯЛ №
325138. Відповідно, без вирішення питання
щодо правомірності набуття ОСОБА_3
права на спірну ділянку за
цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, підстави для визнання
недійсним державного акту, виданого на
підставі цієї угоди, відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_3 державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 325138, колегія суддів вважає, що дані
вимоги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131
Земельного кодексу України (в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки в тому числі на підставі
придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204
Цивільного кодексу України, згідно
якої правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, згідно якої захист
порушених прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
в тому числі шляхом заявлення позову
про визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки від 13.12.2010 року не є таким, що
порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що
ОСОБА_3 набула права власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від 13.12.2010
року, який не визнаний судом недійсним
і не є нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 Цивільного
кодексу України щодо презумпції
правомірності правочину, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 325138, виданого ОСОБА_3 на
підставі вказаного договору та з
підстав вказаних прокурором у позові.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту, виданого на ім'я
ОСОБА_3, відповідно до вимог ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
України підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 21 червня 2013 року
в частині визнання недійсним виданого
на ім'я ОСОБА_3 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 325138 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовної
вимоги прокурора міста Ірпеня про
визнання недійсним виданого ОСОБА_3
державного акту серії ЯЛ № 325138 на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:043:0033 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді