Справа № 522/9365/14-ц
Провадження № 2/522/6286/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Єршової Л.С.,

при секретарі - Ларіній Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за позовом ОСОБА_1 до Одеської
регіональної служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті про стягнення розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Одеської
регіональної служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті про стягнення розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку на загальну суму
57548,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 26.04.2012 року вона
звільнилася з Одеської регіональної
служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті за власним бажанням. Через
декілька днів вона отримала у відділі
кадрів трудову книжку. Також
відповідач виплатив їй суму
компенсації за 10 днів затримки
розрахунку при звільненні (з 27.04.2012 року
по 15.05.2012 року) у розмірі 1316,97 грн. Проте
на час звільнення з нею не було
здійснено повного розрахунку із
заробітної плати. Перевіркою
спеціалістами територіальної
Державної інспекції з питань праці в
Одеській області підтверджено факт
порушень відповідачем ст. 116 КЗпП
України, а саме: невиплати всіх
належних їй сум при звільнені з роботи.
У зв'язку з виплатою заборгованості із
заробітної плати 28 лютого 2014 року,
позивач просить суд стягнути з
відповідача суму середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку у розмірі 57548,53 грн.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, 20.11.2014 року надала заяву, в
якій просила суд розглядати справу за
її відсутності та задовольнити позов у
повному обсязі. Крім того, у своїй заяві
позивачка зазначила, що відповідач
зловживає своїми правами, затягує
судовий процес та просила не визнавати
неявку представника відповідача
поважною, оскільки у Одеській
регіональній службі Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті працює відділ юристів.

Представник відповідача не з'явився у
судове засідання, був сповіщений
належним чином. При цьому, 19.11.2014 року
через канцелярію суду представником
відповідача було подано клопотання про
відкладення розгляду справи,
призначеного на 20.11.2014 року, у зв'язку з
перебуванням ОСОБА_2 - провідного
юрисконсульта юридичного сектору
Одеської регіональної служби
Державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на Державному
кордоні та транспорті у відпустці. Крім
того, 23.09.2014 року представник
відповідача надала до суду клопотання
про відкладення розгляду справи,
призначеного на 24.09.2014 року, у зв'язку з
відрядженням завідувача юридичним
сектором ОСОБА_3 та провідного
юрисконсульта юридичного сектору
ОСОБА_2 Також, 29.10.2014 року представник
відповідача ОСОБА_2 надала до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, призначеного на 30.10.2014 року, у
зв'язку з її зайнятістю в іншому
судовому засіданні, 10.11.2014 року
представник відповідача ОСОБА_2 надала
до суду клопотання про відкладення
розгляду справи, призначеного на 11.11.2014
року, у зв'язку з її відрядженням.
Враховуючи вищевикладене та на
підставі заяви позивача, суд не визнає
причину неявки представника
відповідача поважною, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що в
Одеській регіональній службі
Державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на Державному
кордоні та транспорті існує юридичний
сектор, де працюють декілька юристів, а
не тільки провідний юрисконсульт
ОСОБА_2, зокрема, завідувач юридичним
сектором ОСОБА_3

Крім того, 19 серпня 2014 року представник
відповідача надав суду заперечення на
позов, при цьому зазначив, що позивач
пропустила тримісячний строк
звернення до суду, оскільки про
проведення службою повного розрахунку
позивач дізналася з листа Одеської
регіональної служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті від 07 лютого 2014 року №420, а в
суд звернулася з вказаним позовом
26.05.2014 року, та підставі цього просив
відмовити у задоволені позову у
повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні
в матеріалах справи, приходить до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 знаходилася з відповідачем у
трудових відносинах, а саме: з 02 червня
2008 року по 30 вересня 2008 року працювала
на посаді бухгалтера першої категорії
у відділі бухгалтерського обліку та
звітності служби, а з 01 жовтня 2008 року
по 26 квітня 2012 року працювала на посаді
провідного бухгалтера цього ж відділу,
що підтверджується записами у трудовій
книжці. Наказом від 15.05.2012 року №76-к
ОСОБА_1 було звільнено 26 квітня 2012 року
за власним бажанням.

При звільненні з ОСОБА_1 не був
проведений повний розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 після звільнення зверталась з
заявою щодо порушень законодавства про
працю з боку відповідача до
територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області.

У листопаді 2013 року територіальною
державною інспекцією з питань праці в
Одеській області було надано відповідь
позивачці з приводу проведеної
перевірки за її зверненням, з якої
вбачається наступне. Обчислення
середньої заробітної плати для виплати
компенсації ОСОБА_1 за невикористані
дні щорічної відпустки проведено без
урахування вимог п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від
08.02.1995р. № 100 (із змінами та
доповненнями) - не за останні 12
календарних місяців роботи з
урахуванням місяцю звільнення. При
проведенні розрахунку страхових
виплат для оплати тимчасової
непрацездатності не враховано суми
премії по результатам роботи за 2011р.
Нарахування грошової компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки
не у повному обсязі та допомоги по
тимчасовій непрацездатності не у
повному обсязі призвело до порушення
відносно ОСОБА_1 вимог ст. 116 КЗПП
України щодо виплати всіх належних
працівнику від підприємства сум при
звільненні. За наслідками перевірки
складено акт. Фахівцями ТДІзПП,
відносно винних посадових осіб
установи, вжиті заходи реагування,
згідно наданих повноважень (а.с.5-6).
Зазначене також підтверджується актом
перевірки територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області додержання Одеською
регіональною службою Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 15-01-022/1715
(а.с.42-57).

Листом від 07 лютого 2014 року №420
відповідач повідомив ОСОБА_1, що після
здійснення перерахунку належних сум
при звільненні, Одеською регіональною
службою державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті згідно платіжного
доручення № 7 від 17.01.2014 р. були
перераховані кошти в сумі 194,99 грн. на
банківські реквізити, вказані у її
листі. Щодо терміну виплати лікарняних
за рахунок Одеської міської виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, було повідомлено, що
21.01.2014 р. була надана заява-розрахунок
до Одеської міської виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, кошти для виплати
лікарняних надійшли на розрахунковий
рахунок служби 31.01.2014 р. Платіжним
дорученням № 4 від 05.02.2014 р. були
перераховані належні кошти по
лікарняним за рахунок Одеської міської
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в сумі 169,90 грн. на
рахунок, відкритий в ПАТ «Укрсоцбанк»
(а.с.7).

Як вбачається з виписки з рахунку
№1281, відкритого в ПАТ
«Укрсоцбанк» на ім'я ОСОБА_1, кошти в
сумі 194,99 грн.(перераховані на підставі
платіжного доручення № 7 від 17.01.2014 р.)
були зараховані на рахунок 20.01.2014 року,
а кошти у розмірі 169,90 грн. (лікарняні за
січень 2014 року) були зараховані на
зазначений рахунок 28.02.2014 року (а.с.8).

Таким чином, остаточний розрахунок при
звільненні відбувся 28.02.2014 року та
строк звернення до суду позивачем не
пропущено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні підлягає
задоволенню.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені ст. 116
КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено,
що нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
заробітку на число робочих днів, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством, -
на число календарних днів за цей
період.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач виплатив ОСОБА_1 суму
компенсації за 10 днів затримки
розрахунку при звільненні (з 27.04.2012 року
по 15.05.2012 року) у розмірі 1316,97 грн.

Однак, судом встановлено, що відповідач
затримав надання ОСОБА_1 розрахунку при
звільненні на 453 робочі дні (з 16.05.2012
року по 28.02.2014 року). Середній заробіток
за два місяці, що передували
звільненню, тобто за лютий та березень
2012 року склав 2814,00 грн. та 1400,30 грн.
відповідно. Цей період склав 32 робочі
дні (фактично відпрацьовані дні за
лютий 2012 року - 21, а за березень 2012 року -
11) (а.с.9), отже середньоденний заробіток
ОСОБА_1 складає суму (2814,00+1400,30): 32 = 131 грн.
70 коп. Таким чином, відповідач повинен
виплатити позивачу середній заробіток
за весь час затримки розрахунку у сумі
(131,70 х 454) = 59660,10 грн.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 24 грудня 1999
року N 13 „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП України,
ст.ст.6, 10-11, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215,
ст.218, ст.223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Одеської регіональної
служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті про стягнення розміру
середнього заробітку за час затримки
за розрахунку при звільненні,-
задовольнити.

Стягнути з Одеської регіональної
служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті () на користь
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні в розмірі
59660,10 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч
шістсот шістдесят грн. 10 коп.).

Стягнути з Одеської регіональної
служби Державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на Державному кордоні та
транспорті () на
користь держави суму судового збору в
розмірі 596,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.С.
Єршова

20.11.2014