АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2571/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Заболотний В.М.
Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Капітан І.А.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

З участю прокурора: Рашевської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду міста
Херсона від 29 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Дніпровської районної ради
міста Херсона, Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Комсомольської районної ради міста
Херсона про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що з 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4
проживали однією сім'єю та від
спільного проживання мають дитину
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 З 2006 року сторони
припинили спільне проживання однією
сім'єю та з того часу відповідач життям
сина не цікавився, не виявляв бажання
спілкуватися з дитиною та приймати
участь у її вихованні, а також не
надавав і не надає матеріальної
допомоги на утримання дитини.
Враховуючи те, що відповідач
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, після уточнення позовних
вимог просила позбавити батьківських
прав ОСОБА_4 у відношенні сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 29 липня 2014 року позов
задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу представник
позивача її доводи не визнав, рішення
суду вважає законним та обґрунтованим.

Прокурор вважає апеляційну скаргу
обґрунтованою, в зв'язку з чим рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, прокурора, осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
відмовився від дитини, не цікавиться її
здоров'ям, життям та зі сторони
відповідача має місце порушення вимог
ст. 150 СК України.

Проте до такого висновку суд прийшов
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-5). Починаючи з 2006 року
сімейні відносини між сторонами
розірвані. Дитина залишилась проживати
разом з позивачем, що сторонами не
заперечується. Відповідно до довідки
про склад сім'ї, ОСОБА_5 разом зі своєю
матір'ю, батьком, братом та сином
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.9).

Виконавчий комітет Дніпровської
районної у м. Херсоні, як орган опіки та
піклування надав висновок за № 2-49/1746
від 28.07.2014 року, в якому вважає
доцільним позбавити батьківських прав
ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.138-140).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав у випадках їх винної
поведінки: ухилення від виконання
обов'язків по вихованню дітей, або
зловживання своїми батьківськими
правами, або жорстоким поводженням з
дітьми, або шкідливим впливом на них
своєю аморальною антигромадською
поведінкою, зокрема коли вони є
хронічними алкоголіками або
наркоманами.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони свідомо
не піклуються про фізичний і духовний
розвиток дітей, їх навчання, підготовку
до самостійного життя, хоча мають
реальну можливість для цього.

У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснено, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування (якщо цього потребують її
інтереси), але не повинен визначати при
цьому конкретний заклад.

Суд, першої інстанції прийнявши до
уваги показання свідків на стороні
позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та не прийнявши до
уваги показань свідків з боку
відповідача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
не врахував обставини за якими
відповідач не займався вихованням
дитини, а саме неприязнені стосунки
між сторонами, між відповідачем та
сім'єю позивачки, відмовою позивачки
від добровільного вирішення конфлікту
щодо участі батька у вихованні дитини.

Крім того, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції за запитом
прокурора стало відомо, що дитина не
навчається у ЗОШ №32 в зв'язку з виїздом
за кордоном. Після оголошення
відповіді з навчального закладу,
представник позивача, який наполягав
на тому, що відповідач і досі не
здійснює заходів по вихованню дитини,
визнав, що позивачка забрала дитину та
виїхала в Західну Україну.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник органу опіки та
піклування пояснила, що при підготовки
висновку про позбавлення батьківських
прав, з батьком дитини вони не
спілкувалися, не вважали це за
необхідне, та не з'ясовували причин та
обставини, за яких батько не займався
виховання дитини. За цих же підстав
ніяких попереджень до відповідача
застосовано не було.

У ході судового розгляду справи
відповідач заперечував своє ухилення
від виконання своїх батьківських
обов'язків стосовно сина, пояснивши, що
дійсно не спілкується з сином, оскільки
позивачка та її батьки цьому усіляко
перешкоджають, забороняючи йому
приходити до дитини, влаштовують
сварки, а тому, він на вимогу позивачки
з ним не спілкується.

Також відповідач пояснив, що має
бажання приймати участь у вихованні та
утриманні свого сина та більше з ним
спілкуватися.

Позбавлення батьківський прав є
виключною мірою, яке тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Таким чином, позбавлення
батьківський прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що в порушення вимог
ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачкою не
доведено свідомого та умисного
ухилення відповідача від виконання
батьківських обов'язків.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції на вищезазначені положення
закону уваги не звернув, не врахувавши
положення п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України №3 від 30
березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав та
поновлення батьківських прав", що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківські обов'язки, та те,
що до відповідача раніше не
застосовувались попередження про
необхідність змінити ставлення до
виховання сина та відповідно дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для задоволення позову та
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, в зв'язку з чим,
рішення суду першої інстанції як
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволені позову.

На підставі ст. 166 СК України, п.15, 16, 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
керуючись ст.ст. ст.. 303, ч.1 п.2 ст. 307, ст.
309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 29 липня 2014 року
скасувати, ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: