Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Іванченко А. М. , при секретарі Меляник
К.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року позивачка звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним заповіту. У позові вказала
наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер брат
позивачки ОСОБА_3, який був інвалідом
3-ї групи. Про смерть брата їй
повідомила по телефону родичка.
Наступного дня, приїхавши до моргу
забирати тіло брата, їй повідомили, що
її брата збирається ховати інший
чоловік, який представився його
далеким родичем. Згодом виявилося, що
вказаний чоловік є відповідач по
справі ОСОБА_2 Позивачка, ОСОБА_2, як
родича померлого ніколи не знала і не
бачила. Зустрівшись у морзі зі ОСОБА_2,
вона дізналась, що під час життя її брат
на ім'я відповідача склав заповіт на
будинок АДРЕСА_1 в якому мешкав та на
квартиру АДРЕСА_2, в якій мешкала його
сестра. Зазначила, що вказаний заповіт,
її брат склав, у той час, коли були живі
його мати та сестра, і фактично він не
мав свого майна, яке міг би заповідати.
Під час життя брат, ОСОБА_3, зловживав
спиртними напоями, не слідкував за
станом будинку, не працював та мав
великі борги. Позивачка спілкувалася з
братом, допомагала йому посильною та
матеріальною поміччю, купувала
продукти харчування. Після смерті
матері брата допомогла прибрати
будинок, викинули сміття, побілила з
ним стелі та викрасили поли. Позивачка
вважає, що її брат при складанні
заповіту не розумів значення
наслідків своїх дій, а відповідач
ОСОБА_2 мав на нього великий фізичний
вплив, оскільки брат був винен йому
гроші. Також позивачка, вважає, що брат
загинув від рук ОСОБА_2, який поспішав
заволодіти майном померлого. Просила
визнати заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
складений в Третій Маріупольській
державний нотаріальній конторі 19
квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_2 -
недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі, надала пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та додала,
що усі сусіди за місцем мешкання її
брата її знали. Вона часто приходила до
сестри померлого брата - ОСОБА_5. Коли
мати та сестра ОСОБА_3 померли, вона
приходила навідувати брата, купувала
йому сигарети та хліб. ЇЇ дочка також
мешкає по сусідству з будинком брата. У
ОСОБА_3 є багато родичів, тітка ОСОБА_6,
мати померлого часто скаржилася їй про
те, що її дочка та син п'ють та казала, що
будинок відпише сторонній людині
ОСОБА_7. Потім казала, що передумала.
Потім брат ОСОБА_3 казав, що у нього
пропали документи, він когось боявся ,
кого саме вона не знає, також казав, що
він спалить будинок, щоб він нікому не
достався. Боргів у нього не було. З
братом ОСОБА_3, вона спілкувалась раз на
тиждень, купувала йому продукти. За три
дня до його смерті вона з ним бачилась.
Чому брат ОСОБА_3 помер їй не відомо, але
вважає що він помер не своєю смертю. Про
заповіт брат нічого їй не казав. Він
багато пив спиртні напої, у нього була
хвора рука та нога, але він був при
розумі та коли був тверезий був
нормальним чоловіком. Померлий переніс
інсульт, але ручку та ложку в руці міг
тримати. Про ОСОБА_2, ОСОБА_3 їй ніколи
не розповідав. Кого саме боявся брат їй
не відомо. Вважає, що ОСОБА_2 або ОСОБА_7
мають відношення до смерті брата, тому,
ОСОБА_2 його дуже швидко поховав.
Вважає, що міліція також на боці ОСОБА_2
Речі брата, відповідач їй не віддав. У
морзі при зустрічі зі ОСОБА_2, він
одразу їй повідомив, що він є
спадкоємцем по заповіту після смерті
померлого. Пенсію померлого брата вона
отримала, та нікому її не віддавала.
Бажає встановити брату пам'ятник.
Просила суд задовольнити її вимоги та
визнати заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
складений в Третій Маріупольській
державний нотаріальній конторі 19
квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_2 -
недійсним.

Представник позивачки, ОСОБА_8, який діє
на підставі ухвали Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 04.08.2014
року, в судовому засіданні, позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримав, доводи
викладені у позові та в судовому
засіданні підтримав. Просив
задовольнити вимоги позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав, та пояснив, що мати
померлого ОСОБА_3,баба ОСОБА_6 є сестрою
його діда. Тітка його любила як онука,
оскільки у її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6
дітей не було. Дядько склав на нього
заповіт, ще у 2012 році. Всі документи на
будинок знаходились у шафі померлого у
будинку. Всі ці документи ОСОБА_3 віддав
йому сам. Після того, як померла баба
ОСОБА_6, він допомогав дядьку ОСОБА_3
продуктами харчування, постійно
дзвонив йому та навідував його. Дядько
вживав спиртні напої, але до останього
часу був при розумі. При його приїздах
до дядька, його неодноразово бачили
сусіди. 06.01.2014 року йому дзвонив дядя
ОСОБА_3, вітав його зі святом. 14.01.2014 року
він ходив на базар, звідти дзвонив дяді,
однак той не відповідав. Його сусід
ОСОБА_8, повідомив йому, про те, що вони
не передодні випивали, 14.01.2014 року він
прийшов до дядька ОСОБА_3. та побачив, що
останній мертвий лежить вдома у
кімнаті, двері у будинок були
відчинені. Поховали дядю 15.01.2014 року.
Поминки він організовував в сімейному
кругу. Злочин стосовно дяді не скоював.
Під час складання заповіту дядько
розумів свої дії та їх наслідки. Ніякі
гроші дядько йому винен не був, та
фізичний або психологічний вплив він
на дядька не оказував. Просив відмовити
у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_4, яка діє на підставі
договору про надання правової
допомоги, позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала. Просила відмовити у позові,
оскільки вважала їх необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_9, в судовому засіданні
пояснив, що він є далеким родичем
померлого ОСОБА_3 Знав, що у помелого
ОСОБА_3 є рідна сестра ОСОБА_5 Раз на
місяць він приїжджав до неї, також
спілкувався з ОСОБА_3. На їх похоронах
він не був. Відповідача ОСОБА_2 він
ніколи не бачив та не знав про його
існування. Від родичів він дізнався
зараз, що він його племінник. В них
багато родичів, та вони не всі між собою
спілкуються. ОСОБА_7 він не знає, але
чув, що мати померлого, баба ОСОБА_6
переписувала будинок на нього. Коли
померла ОСОБА_5 , у 2012 році, він на
похоронах не був. Баба ОСОБА_6 померла
після смерті дочки,у 2013 році, а потім
помер ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Останній раз він спілкувався з ОСОБА_3,
коли його мати була живою. При
спілкуванні він помітив, що у ОСОБА_3
була хвора рука та нога, але він був при
розумі. ОСОБА_3 йому розповідав, що він
був проти договору дарування, який
склала матір на ім'я ОСОБА_7 Хто власник
будинку був останнім часом він не знає.

Заслухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис
про смерть № 79 від 15.01.2014 року,
складений в Іллічівському відділі РАЦС
Маріупольського управління юстиції в
Донецькій області. Причина смерті
геморагічний панкреонекроз. (а.с. 38,96)

Згідно до довідки МСЕК № 286008 на ОСОБА_3,
встановлено, що останній мав третю
групу інвалідності загального
захворювання.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_3, його мати вказано ОСОБА_6,
батьком ОСОБА_12 (а.с. 66)

Згідно до копії свідоцтва про смерть,
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року ,
актовий запис № 784 складений відділом
РАЦС Іллічівського району
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області.

Згідно свідоцтва про право власності
на ?? домоволодіння та свідоцтва про
право на спадщину по закону від 21.07.1992
року ОСОБА_6 була власником будинку за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 67, 69)

Судом встановлено, що 19.04.2012 року, в
Третій Маріупольській державній
нотаріальній конторі, ОСОБА_3,було
складено заповіт на імя ОСОБА_2, в якому
останньому він заповідав усе своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося. (а.с.64).

Також судом встановлено, що померлий
ОСОБА_3, на час складання договору
(19.04.2012 рік) мав матір ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та сестру
ОСОБА_5, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Згідно до витягу Державного реєстру
правочинів та витягу БТІ, вбачається,
що ОСОБА_7 на підставі договору
дарування №2-1401 від 17.06.2010 року
подаровано будинок АДРЕСА_1, який
зареєстровано в БТІ м.Маріуполя 22.07.2010
року. Дарувальник -ОСОБА_6. (а.с. 19-24)

Згідно до рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 03.07.2012
року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
договір дарування жилого будинку від
17.06.2010 року було визнано недійсним (а.с.
21-23)

Тобто з документів вбачається, що на
час укладання заповіту (19.04.2012 року)
мати померлого ОСОБА_3 не була
власником будинку АДРЕСА_1, так як
подарувала його ОСОБА_7.

Згідно до відповіді Третьої
Маріупольської державної нотаріальної
контори після смерті ОСОБА_3 з заявою
про прийняття спадщини за заповітом,
звернувся ОСОБА_2. Та крім нього
спадкоємцем за законом згідно до ЦК
України є ОСОБА_1, двоюрідна сестра, яка
також подала заяву (а.с. 54)

Згідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28.05.2013 року
ОСОБА_3 прийняв у спадок після смерті
сестри ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.
21,22,23)

При вирішенні спору суд керувався
такими нормами закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Вимогами ст..1233, ст..1234 ЦК України
встановлено, що заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю.

Як встановлено в ст..30 ЦК України,
цивільну дієздатність має фізична
особа, яка усвідомлює значення своїх
дій та може керувати ними.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
зазначені в ст.203 ЦК України. Так, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Недотримання цих вимог,
відповідно до ст.. 215 ЦК України є
підставою для визнання правочину
недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до ст.. 1257 ЦК України, за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Із пояснень позивачки та її
представника вбачається, що підставами
позовних вимог є здогадки позивача про
те, що відповідач ОСОБА_2 скористався
хворобливим станом ОСОБА_3, який
зловживав алкоголем та в момент
підписання заповіту 19.04.2012 року не
усвідомлював значення своїх дій та їх
наслідків.

Або відповідач ОСОБА_2 погрожував
ОСОБА_3 та волевиявлення останього не
було вільним і не відповідало його волі
при складанні заповіту.

Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008
року «про судову практику у справах про
спадкування», роз»яснено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою, яка через стійкий
розлад здоров»я не усвідомлювала
значення своїх дій (або) не могла
керувати ними. Для встановлення
психічного стану заповідача в момент
складання заповіту, який давав би
підставу припустити, що особа не
розуміла значення своїх дій (або) не
могла керувати ними на момент
складання заповіту, суд призначає
посмертну судово-психіатричну
експертизу.

В судовому засіданні з пояснень сторін,
їх представників, свідка було
встановлено, що померлий ОСОБА_3
психічного розладу не мав, на обліку в
ні яких установах м. Маріуполя не
перебував, до останього часу
усвідомлював свої дії та керував ними.
Так, він у травні 2013 року прийняв
спадщину після смерті сестри ОСОБА_5

Тобто, позивач не надав суду необхідних
доказів для призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи. І не
дивлячись на роз»яснення ст.60 ЦПК
України позивач та її представник не
заявили клопотання про призначення
посмертної судово-психіатричної
експертизи.

У відповідності до ст..231 ч.1 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Також позивачкою недоведений той факт ,
що ОСОБА_3 склав заповіт від 19.04.2012 року
у Третій Маріупольській державній
нотаріальній конторі на користь
відповідача, внаслідок застосування до
нього з боку ОСОБА_2 фізичного чи
психічного тиску, оскільки окрім її
здогадок інших переконливих доказів
нею не наведено, а відповідні обставини
повинні доказуватися відповідним
чином.

У відповідності до ст.. 1224 ч.1 ЦК України
- не має права на спадщину особа, яка
умисно позбавила життя спадкодавця.

В позовній заяві та в судовому
засіданні позивачка також вказувала,
що ОСОБА_2 не має право на спадщину, так
як можливо позбавив ОСОБА_3 життя. Такі
висновки вона зробила з тих підстав, що
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
року зразу 15.01.2014 року швидко поховав
його, не робив помінального обіду, не
скликав усіх родичів та весь час зі
смерті ОСОБА_3 до поховання вів себе
підозріло. Тому вона була змушена
звернутися до Іллічівського РВ
ММУГУМВС України в Донецькій області з
заявою, про те, що на її думку смерть
ОСОБА_3 була насильницькою.

Згідно до постанови від 19.11.2014 року
слідчого СВ Іллічівського РВ ММУ ГУМВС
України в Донецькій області,
кримінальне провадження внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 000116 від 14.01.2914
року щодо смерті ОСОБА_3 насильницькою
смертю - закрито у зв»язку з
встановленням відсутності події
кримінального правопорушення.

Також, судом встановлено, що згідно
актового запису про смерть ОСОБА_3,
причина смерті вказана геморагічний
панкреонекроз. (а.с. 38,96)

Оскільки підстави визнання заповіту
недійсним, наведені в позовній заяві,
не знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду в позові слід
відмовити в повному обсязі..

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Оскількі в позові ОСОБА_1 відмовлено,
немає підстав для стягнення на її
користь судових витрат.

Керуючись ст..ст. 10,11,37,57,60,79,88,212,213, 214,215
ЦПК України,ст.. 3,202, 225,231, 1224,1233 ЦК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А. М. Іванченко