АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в
якому просила визнати виконавчий напис
№ 1075 від 21.05.2013 року таким, що не
підлягає виконанню, посилаючись на те,
що він вчинений з порушенням вимог
Закону України «Про нотаріат»,
оскільки заборгованість є спірною.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15.09.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме,
вважає, що вона обрала правильний
спосіб захисту порушеного права та
оскільки заборгованість є спірною
вважає свої вимоги правомірними.

Сторони у судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Справа № 755/20153/14-ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/13109/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Волкова С.Я.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Судом
першої інстанції встановлено, що 18.10.2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 030/10.06./71-189К, за
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 14 %
річних строком до 17.10.2016 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором в цей же день
між сторонами було укладено договір
іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1
передала в іпотеку банку квартиру № 19,
загальною площею 52, 33 кв. м, жилою площею
30, 2 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги та 26.06.2012
року відповідно акту
приймання-передачі кредитних файлів №
12 до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права
первісного кредитора ПАТ «Сведбанк»
та він набув статусу нового кредитора.

Оскільки позичальник порушила умови
кредитного договору та не вносила
кошти на погашення кредиту та
відсотків за користування кредитом
14.02.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направив
ОСОБА_1 досудову вимогу № 48.2-08/1430/13 про
необхідність погашення
заборгованості, яка станом на 06.02.2013
року складала 3 051,62 доларів США та у цій
вимозі зазначалося, що у разі
невиконання претензії банк буде
захищати свої права шляхом вчинення
виконавчого напису на загальну суму
боргу станом на 06.02.2013 року 12 582, 06
доларів США.

Таку вимогу ОСОБА_1 отримала 28.02.2013 року.

21.05.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис № 1075 про звернення стягнення на
квартиру № 19, загальною площею 52, 33 кв.
м, жилою площею 30, 2 кв. м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. та за рахунок
коштів, отриманих від реалізації
квартири, пропонується задовольнити
вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо
стягнення заборгованості в розмірі 102
808, 13 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності такого способу захисту
порушеного права як визнання
виконачого напису таким, що не підлягає
виконанню.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають нормам матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус
здійснює захист цивільних прав шляхом
вчинення виконавчого напису на
борговому документі у випадках і
порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження та примусового
виконання рішень інших органів.
Відповідно до зазначеного Закону одним
із виконавчих документів є виконавчий
напис нотаріуса, який підлягає
примусовому виконанню державною
виконавчою службою.

Вчинення нотаріусом виконавчого
напису є окремим, самостійним способом
захисту цивільних прав серед інших
способів захисту цивільних прав та
інтересів, визначених главою 3 розділу 1
ЦК України.

Оскільки виконавчий напис не є
правочином, недійсність якого може
бути встановлена судом, він може бути
визнаний лише таким, що не підлягає
виконанню.

Суд першої інстанції не врахував
положень вищезазначених норм та
помилково дійшов висновку про
відсутність такого способу захисту
порушеного права боржника, як
пред'явлення вимог про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню.

За вказаних обставин рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання щодо підставності
позовних вимог про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню у зв`язку з тим, що
заборгованість є спірною колегія
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов`язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов`язань, вимога про
виконання порушеного зобов`язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» визначено, що для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 цього ж Закону нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 1.1, п. 1.2 глави 16 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року № 296/5 і зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 22.02.2012
року за № 282/20595 для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість, або на правочинах, що
передбачають звернення стягнення на
майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, установлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3.2 глави 16 цього Порядку
безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172
для одержання виконавчого напису для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не
розглядає спір про право. Виконавчий
напис вчиняється виключно за
документально оформленими вимогами,
які викладені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів тільки за наявності всіх
умов, передбачених Законом України
«Про нотаріат». Безспірність вимог
визначається не нотаріусом або
стягувачем, а відповідно до Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості проводиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів.
Нотаріус лише перевіряє безспірність
заборгованості по наданим документам.
З вимоги, яка направлена позичальнику
вбачається, що загальна сума боргу з
урахуванням вимог про дострокове
стягнення всієї суми кредиту складає 12
582,06 доларів США станом на 06.02.2013 року.

У виконавчому написі зазначена
загальна сума стягнення 12 862, 27 доларів
США станом на 12.04.2013 року.

Разом з тим, у вимозі було зазначено, що
розрахунок заборгованості здійснено
станом на 06.02.2013 року та що така
заборгованість буде уточнюватися на
день платежу.

За таких обставин збільшення суми
боргу у виконавчому написі з
урахуванням нарахованих процентів за
період з 06.02.2013 року по 12.04.2013 року не
свідчить про спірність суми
заборгованості.

Апелянт оскаржуючи розмір
заборгованості будь - яких розрахунків
не наводить, отримавши 28.02.2013 року
вимогу банку про погашення боргу будь -
яких заперечень щодо правильності
розрахунку заборгованості кредитору
не висувала.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що виконавчий
напис вчинено відповідно до вимог
чинного законодавства та підстав
визнавати його таким, що не підлягає
виконанню немає, у зв`язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді