Справа №
Провадження № 2/314/6/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Мануйлової Н.Ю.,

при секретарі
Чистяковій К.С.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи: Відділ Держземагентства у
Вільнянському районі Запорізької
області, ОСОБА_7, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9, Запорізьке обласне управління
АТ «Ощадбанк» в особі Територіально
відокремленого безбалансового
відділення 10007/0334, про виділ долі
спадкодавця із спільного сумісного
майна подружжя, визнання недійсною
державної реєстрації права власності
на будинок, визнання права власності
на спадкове майно та грошові вклади в
порядку спадкування за заповітом, про
відшкодування витрат на догляд та
лікування спадкодавця, про стягнення
моральної шкоди, об'єднаним в одне
провадження з позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про визнання майна особистою
приватною власністю та стягнення
морального збитку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, який згодом
уточнила, позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, ОСОБА_10,
яка постійно мешкала за адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 з 14.06.1984 до дня своєї смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у шлюбі з
ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_10 відкрилася
спадщина у вигляді ? частини майна, яке
було набуте під час шлюбу з
відповідачем, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1, присадибна земельна ділянка,
розташована на території АДРЕСА_1,
земельна ділянка площею 0,061 гектарів, в
межах згідно з планом, розташована на
території Михайлівської сільської
Ради Вільнянського району Запорізької
області для ведення садівництва,
грошові вклади на рахунках ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 в Територіально відокремленому
безбалансовому відділення 10007/0334 (далі
ТВБВ) Запорізького обласного
управління АТ «Ощадбанк». Також на
праві особистої власності ОСОБА_10
належала земельна ділянка для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, загальною площею 5,85га,
розташована на території
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області.

Вона є спадкоємицею ОСОБА_10 згідно її
заповіту, посвідченого 2 вересня 2010
року ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області, реєстраційний № 2144. Згідно
зазначеного заповіту ОСОБА_10
заповідала позивачці все своє майно, де
б воно не знаходилося, із чого б воно не
складалося і взагалі все те, що буде
належати їй на день смерті та на що
вона по закону матиме право.

У спадкодавця ОСОБА_10 на час її смерті
при відсутності заповіту було б
чотири спадкоємця першої черги за
законом: ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_5 -
чоловік, ОСОБА_6 - донька, та два
спадкоємці за правом представлення,
які спадкували б ту частку, яка
належала б за законом їхньому батькові
- ОСОБА_13 - сину ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, якби він був живий на час
відкриття спадщини, відповідно до ч. 1
ст. 1266 ЦК України: ОСОБА_9 та
неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
спадкували б порівну, по ? частці,
частку свого батька, що складала б ?
частку спадкового майна ОСОБА_10

Таким чином, при відсутності заповіту
спадкоємців мало б бути чотири. Частка
кожного із чотирьох спадкоємців при
спадкуванні по закону складала б ? від
спадкового майна ОСОБА_10

Також позивач зазначила, що рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 07 серпня 2009
року по цивільній справі №2-1133/2009 було
задоволено позов ОСОБА_6 до свого
батька ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним і визнання
права власності на будинок. Визнано
договір купівлі-продажу житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений
14.06.2009 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дійсним.

Визнано право власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 21.09.2011 по
цивільній справі №22-4993/2011р. рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 07.08.2009
скасовано і постановлено нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності на житловий будинок.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 21.09.2011р. по цивільній справі
№22-4993/2011р. нею було направлено до ОП
ЗМБТІ для скасування попередньої
реєстрації права власності за ОСОБА_6
та відновлення реєстрації права
власності на житловий будинок за
ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що попередня реєстрація
права власності за ОСОБА_6 на
вищевказаний житловий будинок в ОП
ЗМБТІ на підставі рішення апеляційного
суду Запорізької області від 21.09.2011р. по
цивільній справі №22-4993/2011р. ОП «ЗМБТІ»
не скасована з причини відсутності
повноважень, вона визнається
недійсною у судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_6, як донька
спадкодавця ОСОБА_10, а також ОСОБА_9 та
неповнолітній ОСОБА_8, інтереси якого
представляє його мати ОСОБА_7, у зв'язку
з заповітом не отримують ніякої частки
у спадщині.

У встановлений шестимісячний строк
після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_4 прийняла
спадщину шляхом подачі 01.02.2011 заяви про
прийняття спадщини до Вільнянської
державної нотаріальної контори
Запорізької області. Проте постановою
про відмову у вчинені нотаріальних дій
державного нотаріуса Вільнянської
державної нотаріальної контори
Запорізької області від 14.09.2011 за
№1704/02.31 їй відмовлено у видачі свідоцтв
про право на спадщину за заповітом
після померлої матері у зв'язку з тим,
що не надані до нотаріальної контори
правовстановлюючі документи на
спадкове майно.

Правовстановлюючі документи на
спадкове майно ОСОБА_10 утримують у себе
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім
того, є спір про право на спадкове
майно.

У зв'язку з вищевикладеним позивач
змушена звернутися до суду та просить
визнати за нею право власності на 7/8
частин спадкового майна із врахуванням
обов'язкової частки ОСОБА_5

Крім того, у зв'язку з тим, що
неправомірними діями відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 порушені її права та
спричинена моральна шкода.

Про це свідчать наступні обставини:
відповідачі свідомо звернулися до
суду та отримали незаконне рішення
суду, розуміючи, що нотаріально їх
«договір» без участі та згоди ОСОБА_10,
яка мала право на ? частину спільного
сумісного майна з ОСОБА_5, посвідчений
не може бути, оскільки він придбаний у
період шлюбу та сумісні кошти, належить
їм обом і, крім того, і ОСОБА_5, і його
дружина ОСОБА_10 постійно мешкали та
були зареєстровані у будинку.
Неправомірні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5
підтверджуються рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 21.09.2011,
яким скасовано рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
07.08.2009, як незаконне та необґрунтоване,
і постановлено нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на житловий будинок.

Такі неправомірні дії відповідачів
негативно сказалися на її стані
здоров'я, що призвело до визнання
ОСОБА_4 інвалідом 3 групи по загальному
захворюванню. Спричинення їй моральної
шкоди підтверджується матеріалами
цивільної справи, а також наданим до
суду Висновком спеціаліста-психолога
відносно спричинення моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди позивач визначила в
розмірі 25000,00 грн., які просить стягнути
з відповідачів разом із сумою витрат на
проведення експертизи в розмірі 1200,00
грн., сумою судового збору - 1700,00 грн. та
витрат на технічне забезпечення
розгляду справи - 120,00 грн.

Крім того, позивач вважає, що з
відповідача ОСОБА_5 на її користь
повинні бути стягнуті витрати, які вона
понесла на догляд та лікування
спадкодавця ОСОБА_10, в сумі 34 000
/тридцять чотири тисячі/ грн., які
підтверджуються копіями документів,
доданих до позовної заяви.

Також позивач просить суд визнати
недійсною державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_6 на будинок -
АДРЕСА_1, вчинену на підставі
скасованого рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області
від 07 серпня 2009 року по цивільній
справі №2-1133/2009 рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 21.09.2011р. по
цивільній справі №22-4993/2011р. і
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_5 у квітні 2014 року
звернувся до Вільнянського районного
суду Запорізької області із позовом
про визнання його особистою власністю:
будинок за адресою АДРЕСА_1, присадибну
земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,89
гектарів вартістю, приватну земельну
ділянку, площею 0,061 гектарів на
території Михайлівської сільської
ради, вклади, відкриті в територіально
відокремленому без балансовому
відділенні 10007/0334 філії Запорізьке
обласне управління АТ «Ощадбанк» на
ім'я ОСОБА_5 на загальну суму 16249,83.

Вказаний позов ухвалою від 03.07.2014 було
об'єднано з позовом ОСОБА_4 в одне
провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує
наступним.

21.10.1992 року батько ОСОБА_5 - ОСОБА_17
продав свій будинок в с. Гирсовка
Приазовського району Запорізької
області загальною площею 55,8 кв.м
ОСОБА_18 за 70000 рублів. Вказаний факт
підтверджується договором
купівлі-продажу будинку від 21.10.1992 року,
який посвідчений секретарем виконкома
Гирсовської сільської Ради народних
депутатів Приазовського району
Запорізької області та зареєстровано в
реєстрі за №95.

Опісля цього ОСОБА_17 передав ОСОБА_5 35000
рублів з отриманих від продажу будинку
для придбання спірного будинку в с.
Михайлівка Вільнянського району. Цей
факт підтверджується розпискою, яка
складена 21.10.1992 року між ОСОБА_17 та
ОСОБА_5 в присутності свідків ОСОБА_20,
ОСОБА_21 та ОСОБА_22.

Таким чином, ОСОБА_5 фактично за
подаровані батьком гроші придбав 12.01.1993
року будинок АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
ОСОБА_23 секретарем виконавчого
комітету Михайлівської Ради народних
депутатів Вільнянського району
Запорізької області за №12.

Тому вважає, що оспорюваний ОСОБА_4
об'єкт нерухомості з моменту його
придбання належав ОСОБА_5 на праві
особистої приватної власності, адже
був придбаний на кошти, які належали
йому особисто та фактично були
подаровані батьками, які передали
ОСОБА_5 гроші з виключним цільовим
призначенням, тобто подарували.

У відповідності до Державного акту на
право власності на землю, який виданий
ОСОБА_5 на підставі рішення
Михайлівської сільської Ради народних
депутатів від 09.12.1997 №64, йому передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,089 гектарів для присадибної
ділянки.

У відповідності до Державного акту на
право власності на землю який виданий
ОСОБА_5 на підставі рішення
Михайлівської сільської Ради народних
депутатів від 09.12.1997 №64 йому передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,061 гектарів для ведення
садівництва.

Згідно ст. 6 ЗК України 1990 року право
приватної власності на землю
реалізувалося шляхом безоплатної
передачі громадянам у власність для
ведення зокрема будівництва та
обслуговування будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка) та садівництва. Таким чином,
при реалізації вищевказаної норми
рішеннями Михайлівської сільської
ради №64 від 09.12.1997 року дві земельних
ділянки розташовані за адресою АДРЕСА_1
було передано ОСОБА_5 шляхом
приватизації, тобто фактично
безоплатно передано позивачеві
державою.

У відповідності до ст. 1 ЗУ Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України встановлюються
зобов'язання держави перед
громадянами України, які внаслідок
знецінення втратили грошові
заощадження, поміщені в період до 2
січня 1992 року в установи Ощадного
банку СРСР та державного страхування
СРСР, що діяли на території України.

Ст.5 ЗУ наголошує, що Установи Ощадного
банку України на підставі цього Закону
протягом грудня 1996 року - березня 1997
року проводять одноразову індексацію
вкладів громадян. На проіндексовані
суми, що знаходяться на
позабалансовому рахунку Ощадного
банку України, вкладнику видається
ощадна книжка.

Ст. 6 Компенсація втрат від знецінення
грошових заощаджень, поміщених до 2
січня 1992 року в установи Ощадного банку
СРСР, що діяли на території України, а
також у державні цінні папери, придбані
в таких установах, проводиться їх
власникам у готівковій чи
безготівковій формі через установи
Ощадного банку України після внесення
в інформаційно-аналітичну систему
"Реєстр вкладників заощаджень
громадян" відомостей про них,
необхідних для ідентифікації
вкладника під час відкриття рахунку.
Обслуговування громадян, пов'язане із
внесенням зазначених відомостей,
здійснюється безоплатно.

Окрім того у відповідності до листа ВАТ
«Державний Ощадний Банк України»
№34-25/5263/278 від 15.01.2004 за підписом
начальника управління з
обслуговування компенсаційних виплат
по заощадженнях ОСОБА_25 щодо порядку
переоформлення вкладу на іншу особу
було повідомлено наступне.

«Питання відновлення знецінених
грошових заощаджень в установах
Ощадбанку регулюється Законом України
від 21 листопада 1996 року N 537/96-ВР "Про
держані гарантії відновлення
заощаджень громадян України".

Заощадження, розміщені в період до 2
січня 1992 р., відновлюються у
співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05
грн.

Заощадження повертаються поетапно, у
межах коштів, передбачених для цього
Державним бюджетом на поточний рік.

Суми коштів, зафіксовані в ощадних
книжках, які виписані установами
Ощадбанку вкладникам відповідно до
вимог Закону України "Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України", не вносились ними на
зберігання до банку. Це суми, які
держава планує поступово виплатити як
компенсація втрат від знецінення
заощаджень.

Переоформлення компенсаційних
рахунків на інших осіб не здійснюється.

Компенсаційний рахунок на іншу особу
переоформлюється лише в разі смерті
вкладника.

Насправді вказані рахунки та події
щодо внесення на них грошей
відбувалися ще до одруження з ОСОБА_10
Вказані кошти були перераховані опісля
смерті в квітні 1978 року першої дружини
ОСОБА_5 - ОСОБА_26 з її рахунків в
Ощадному банку СРСР.

Крім того ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_4
неправомірно та незаконно намагається
заволодіти його майном яке належить
йому на праві особистої приватної
власності. Таким чином ОСОБА_4
спричинює позивачеві душевні
страждання своєю протиправною
поведінкою, яка направлена на
незаконне присвоєння його майна. У
зв'язку з вказаними обставинами також
просить суд стягнути з ОСОБА_4 моральну
шкоду в сумі 10000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та
її представник підтримали позов та
просили його задовольнити з підстав, в
ньому зазначених. Позов ОСОБА_5 не
визнали, оскільки вважають, що земельні
ділянки, отримані відповідачем ОСОБА_5,
а також грошові вклади на рахунках
ОСОБА_5 є спільним майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник
позов ОСОБА_4 визнали в частині поділу
земельної ділянки, яка належала
ОСОБА_10, а також грошових коштів на
рахунках ОСОБА_10, у задоволенні іншої
частини позову просили відмовити.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися, повідомлялися судом
належним чином,. ОСОБА_7 надіслала до
суду заяву про розгляд справи у її
відсутності, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_4 підлягають задоволенню. За
згодою сторін та їх представників суд
ухвалив слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, показання свідків, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку щодо наявності підстав для їх
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1, виданим 02.08.2011
(повторно) відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Вільнянського РУЮ Запорізької області,
актовий запис № 09 від 24.01.2011 (Т.1 арк.с. 22).

За своє життя вона склала заповіт,
посвідчений 02 вересня 2010 року ОСОБА_12,
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу
Запорізької області, зареєстрований в
реєстрі за № 2144, що підтверджується
Інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру (заповіти/спадкові договори) за
№28975619, виданою Вільнянською державною
нотаріальною конторою Запорізької
області (Т.1 арк.с. 183, 190). Згідно
вказаного заповіту ОСОБА_10 заповідала
ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не
знаходилося, із чого б воно не
складалося і взагалі все те, що буде
належати їй на день смерті та на що
вона по закону матиме право.

У шестимісячний строк, а саме, 01.02.2011,
ОСОБА_4 звернулася до Вільнянської
державної нотаріальної контори
Запорізької області із заявою про
прийняття спадщини за заповітом (Т.1
арк.с. 187).

Також до Вільнянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області у встановлений ст. 1270 ЦК
України із заявами про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_10
звернулися її чоловік, ОСОБА_5, та
донька, ОСОБА_6 (Т.1 арк.с. 186, 188).

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій державного нотаріуса
Вільнянської державної нотаріальної
контори Запорізької області Кравченко
О.М. від 14.09.2011 ОСОБА_4 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом у зв'язку з тим, що не
надано правовстановлюючих документів
(Т.1 арк.с. 200).

Згідно роз'яснень, наданих у п.23
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Також судом встановлено, що 14.06.1984
ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданого
Розівською сільською радою
Якимівського району Запорізької
області, актовий запис № 6 (Т.1 арк.с. 29).

12.01.1993 між ОСОБА_2 та радгоспом
«Чапаєвський» було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 (Т.1 арк.с. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен із подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Оскільки
зазначений вище будинок було придбано
відповідачем та померлою ОСОБА_10 за час
шлюбу, він є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Таким
чином, ОСОБА_10 на праві спільної
сумісної власності належить ? частина
спірного будинку.

Посилання відповідача ОСОБА_5 та його
представника на те, що цей будинок було
придбано на подаровані батьками ОСОБА_5
гроші, судом до уваги не приймаються,
оскільки не доведені допустимими та
належними доказами. Розписка від 21.10.1992
(Т.3 арк.с. 13) надана ними у вигляді
ксерокопії без можливості судом
зробити огляд оригіналу, який, як було
зазначено в судовому засіданні, на
теперішній час втрачений.

Виходячи з принципу процесуального
рівноправ'я сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
необхідно в судовому засіданні
дослідити кожний доказ, наданий
сторонами на підтвердження своїх вимог
або заперечень, який відповідає
вимогам належності та допустимості
доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку,
передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК (п.27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

Також судом визнаються неналежними
докази у вигляді показань свідків
ОСОБА_22 та ОСОБА_28, які у судовому
засіданні підтвердили факт складання
вищезазначеної розписки та передачі
грошових коштів батьками ОСОБА_5,
оскільки, виходячи зі змісту статті 59
ЦПК та з урахуванням положень частини
першої статті 218 ЦК, не може
стверджуватися показаннями свідків
наявність правовідносин, що виникають
з правочинів, для яких законом
установлено письмову форму.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 21
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», у випадках поділу грошових
сум (вкладів), внесених у банківські
(фінансові) установи за договорами
банківського вкладу (депозиту) за
рахунок заробітної плати, пенсії,
стипендії, інших доходів подружжя, … Ці
вклади, незалежно від їх виду та від
того, на чиє ім'я з подружжя вони
внесені, відповідно до ст. 61 СК є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, грошові вклади на рахунках
ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в Територіально
відокремленому безбалансовому
відділення 10007/0334 Запорізького
обласного управління АТ «Ощадбанк» є
також спільним майном подружжя ОСОБА_5.

Доказів того, що кошти на
компенсаційних рахунках, відкритих на
ім'я ОСОБА_5, були перераховані опісля
смерті в квітні 1978 року першої дружини
ОСОБА_5 - ОСОБА_26 з її рахунків в
Ощадному банку СРСР, відповідачем та
його представником суду надані не були.

Крім того, посилання представника
відповідача на лист ВАТ «Державний
Ощадний Банк України» №34-25/5263/278 від
15.01.2004, в якому вказано на неможливість
переоформлення компенсаційних
рахунків на інших осіб, судом до уваги
не приймається, оскільки
законодавством України такої заборони
не визначено.

Також судом встановлено, що рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 07 серпня 2009
року по цивільній справі №2-1133/2009 було
задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним і визнання права власності на
будинок. Визнано договір
купівлі-продажу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 14.06.2009 між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дійсним. Визнано
право власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (Т.1 арк.с. 33).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 21.09.2011 по
цивільній справі №22-4993/2011р. рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 07.08.2009
скасовано і постановлено нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності на житловий будинок (Т.1
арк.с. 80-82).

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 21.09.2011р. по цивільній справі
№22-4993/2011р. ОСОБА_4 було направлено до ОП
ЗМБТІ для скасування попередньої
реєстрації права власності за ОСОБА_6
та відновлення реєстрації права
власності на житловий будинок за
ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що попередня реєстрація
права власності за ОСОБА_6 на
вищевказаний житловий будинок в ОП
ЗМБТІ на підставі рішення апеляційного
суду Запорізької області від 21.09.2011р. по
цивільній справі №22-4993/2011р. ОП «ЗМБТІ»
не скасована з причини відсутності
повноважень, суд знаходить підстави
для визнання такої реєстрації
недійсною.

Щодо вимог позивача ОСОБА_4 про
визнання за нею права власності в
порядку спадкування на земельні
ділянки, належні ОСОБА_5, які вона
вважає спільним майном подружжя, суд
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України (далі - КпШС України)
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК
України, який набрав чинності з 1 січня
2004 року.

Статтею 61 СК України (у редакції, чинній
до внесення змін Законом
№ 2913-VI) було встановлено, що об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя. Якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Речі для професійних занять
(музичні інструменти, оргтехніка,
лікарське обладнання тощо), придбані за
час шлюбу для одного з подружжя, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон
№ 2913-VI , яким ст. 61 СК України доповнено
частиною п'ятою такого змісту: об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя є житло, набуте одним із
подружжя під час шлюбу внаслідок
приватизації державного житлового
фонду, та земельна ділянка, набута
внаслідок безоплатної передачі її
одному з подружжя із земель державної
або комунальної власності, у тому числі
приватизації.

Під час розгляду справи судом
установлено, що на підставі рішення
Михайлівської сільської ради народних
депутатів від 09 грудня 1997 року №64
ОСОБА_5 безоплатно отримав земельні
ділянки: площею 0,061га, яка розташована
на території Михайлівської сільської
ради, передана для ведення садівництва,
що підтверджується копією Державного
акта на право приватної власності на
землю серії І-ЗП №017050, виданий 27
березня 1998 року (Т.1 арк.с. 208) та
присадибна земельна ділянка площею
0,089га, яка розташована на території
Михайлівської сільської ради, що
підтверджується копією Державного
акта на право приватної власності на
землю серії І-ЗП №017094, виданий 27
березня 1998 року (Т.1 арк.с. 209).

Оскільки правовідносини подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо спірної
земельної ділянки виникли у 1997 році,
вони регулюються нормами КпШС України,
за якими приватизована земельна
ділянка не є спільним майном подружжя
та не підлягає поділу. Таким чином,
вказані спірні земельні ділянки не є
майном, набутим подружжям за час шлюбу,
і не підлягає поділу між ними,
оскільки ОСОБА_5 безоплатно отримав їх
в приватну власність у 1997 році,
використавши своє право громадянина на
приватизацію. Така правова позиція
викладена в постанова Верховного Суду
України 6-99цс11 від 22.02.2012.

Наявність такого висновку суду не
потребує окремого задоволення вимог
ОСОБА_5 щодо належності вищевказаних
земельних ділянок на праві його
особистої власності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що у разі якщо одним із
подружжя під час шлюбу (чинного на час
виникнення спірних пра вовідносин)
придбано будинок, то в силу статей 22, 24
Кодексу про шлюб та сім'ю в подружжя
виникла спільна сумісна власність,
тобто право іншого з подружжя на
частину будинку. У зв'язку з тим, що для
обслуговування цього будинку виділена
у власність земельна ділянка, то в
подружжя, за яким визнається право
власності на частину будинку, у такій
самій частці виникає й право власності
на земельну ділянку, необхідну для
обслуговування будинку. Відповідна
правова позиція щодо поділу майна
подружжя вказана в постанові
Верховного Суду України від 11 червня
2012р. у справі №6-66цс11.

Вказані постанови Верховного Суду
України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують в своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України, які зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність
із цим рішенням Верховного Суду
України.

Також судом встановлено, що за життя
ОСОБА_10 на праві приватної власності
належала земельна ділянка площею 5,58га,
розташована на території
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, передана для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що підтверджується копією
Державного акта на право приватної
власності на землю серії ІІ-ЗП № 001662,
виданого 09 червня 2003 року на підставі
розпорядження Вільнянськоої
райдержадміністрації від 17 грудня 2002
року №583 (Т.1 арк.с. 246).

Відповідно до ст. 1226 ЦК України суб'єкт
права спільної сумісної власності має
право заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі. Частка
ОСОБА_10, що становить ? від всього
спільного сумісного майна подружжя з
ОСОБА_5, виділена не була.

У спадкодавця ОСОБА_10 на час її смерті
при відсутності заповіту було б чотири
спадкоємця першої черги за законом:
позивач ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_5 -
чоловік, ОСОБА_6 - донька, та два
спадкоємці за правом представлення,
які спадкували б ту частку, яка
належала б за законом їхньому батькові
- ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3,
видане Сокологірненською сільською
радою Геніченського району
Херсонської області 12.01.2000, Т.1 арк.с. 131),
якби він був живий на час відкриття
спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК
України: ОСОБА_9 та неповнолітній
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які спадкували б
порівну, по ? частці, частку свого
батька, що складала б ? частку
спадкового майна ОСОБА_10

Таким чином, при відсутності заповіту
спадкоємців мало б бути чотири. Частка
кожного із чотирьох спадкоємців при
спадкуванні по закону складала б ? від
спадкового майна ОСОБА_10

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України
передбачено, що непрацездатний вдівець
спадкує, незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Таким чином,
обов'язкова частка у спадковому майні
відповідача ОСОБА_5, який на день
смерті спадкодавця був
непрацездатним, становить 1/8 частку
від спадкового майна ОСОБА_10, виходячи
із розрахунку: 1 : 4 = ?; ? :2 = 1/8.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку щодо наявності
підстав для визнання права власності
за ОСОБА_4 в порядку спадкування за
заповітом на 7/8 частин спадкового
майна, яка у спільному сумісному майні
подружжя складає 7/16 частин, визнання
права власності за ОСОБА_5 9/16 частин
вказаного майна (1/2 частина, яка
належить йому на праві спільної
сумісної власності подружжя, та 1/8 як
обов'язкова частка у спадковому майні).

Позовні вимоги позивача ОСОБА_4 про
визнання об'єктами спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_10
задоволенню не підлягають, оскільки
такий спосіб захисту прав не
відповідає встановленому ст.16 ЦК
України способу захисту прав. Згідно ч.1
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 1232 ЦК України спадкоємці
зобов'язані відшкодувати витрати, які
були зроблені одним із них на
утримання, догляд та лікування
спадкодавця.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р.
«Про судову практику у справах про
спадкування» на вимоги про
відшкодування витрат на утримання,
догляд, лікування спадкодавця ( ст. 1232
ЦК України) не поширюються правила
статті 1281 Цивільного кодексу про
порядок і строки пред'явлення вимог
кредитором спадкоємця, оскільки вони
не випливають із зобов'язань
спадкодавця. Тому на такі вимоги не
поширюється загальна позовна давність
(ст. 257 ЦК України). Вимоги про
відшкодування витрат можуть бути
пред'явлені і разом із позовом про
визнання права власності на спадкове
майно.

На підтвердження факту витрачання
своїх особистих коштів на лікування та
догляд ОСОБА_10 на загальну суму 33
691,20грн. позивач ОСОБА_4 надала суду
документи, що містяться в Т.1 на арк.с.
35-45. Проте жоден з цих доказів не
містить вказівки на те, що особою, якою
здійснено оплату медичних послуг та
лікування є позивач ОСОБА_4 Так, в
копіях квитанцій до прибуткових
касових ордерів № 255 від 23.09.2010 на суму
990,00грн., від 27.09.2010 на суму 700,00грн., № 22480
від 27.09.2010 на суму 3700,00 грн. зазначено, що
вказані суми грошей прийняті від
ОСОБА_10 Також, згідно наданого акта
здачі-прийомки робіт № 2012 від 07.10.2010
замовником медичних послуг є ОСОБА_10

Таким чином суд не знаходить підстав
для задоволення вимог ОСОБА_4 про
стягнення з відповідача ОСОБА_5 витрат
на лікування та догляд спадкодавця.

Також судом не встановлено підстав для
стягнення на користь ОСОБА_4 з
відповідачів суми моральної шкоди в
розмірі 25000 грн., виходячи з наступного.

Право на відшкодування моральної
шкоди виникає за наявності
передбачених законом умов або підстав
відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК
України "Підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду", зобов'язання з
відшкодування моральної шкоди виникає
за наявності:

1) моральної шкоди як наслідку
порушення особистих немайнових прав
або посягання на інші нематеріальні
блага;

2) неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності заподіювача шкоди;

3) причинного зв'язку між
неправомірною поведінкою і моральною
шкодою;

4) вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року № 4, у позовній
заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями (бездіяльністю)
її заподіяно та якими доказами вона
підтверджується. Факт заподіяння
моральної шкоди повинен довести
позивач.

Зокрема, умовою відповідальності
за заподіяння моральної шкоди є
протиправність поведінки - невиконання
юридичного обов'язку, встановленого
нормою права. Відповідно до форм
юридичних обов'язків протиправність
виступає у формі дії і бездіяльності.
При цьому, під протиправною дією
розуміють поведінку, що заборонена
законом, а під протиправною
бездіяльністю - невчинення особою дій,
які вона була зобов'язана за законом
вчинити.

Проте, дії відповідачів, які
полягали у поданні до суду позову про
визнання договору купівлі-продажу
будинку дійсним, не є поведінкою, що
заборонена законом. Законність та
обґрунтованість їхніх позовних вимог
перевіряється судом.

За таких умов також не підлягає
стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
морального збитку в сумі 10000 грн.

Таким чином, враховуючи наведені
обставини справи, та оцінивши їх у
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
було відмовлено.

У зв'язку з тим, що позов ОСОБА_4
було задоволено частково на суму 316299,17
грн., з ОСОБА_5 необхідно стягнути на
користь позивача розмір судового збору
в сумі 1496,00 грн. та витрат на
матеріально-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 105,60 грн.

Позов ОСОБА_5 задоволено на суму
5530,66 грн., тому стягненню з ОСОБА_4
підлягає судовий збір в розмірі 63,03 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: Відділ Держземагентства у
Вільнянському районі Запорізької
області, ОСОБА_7, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9, Запорізьке обласне управління
АТ «Ощадбанк» в особі Територіально
відокремленого безбалансового
відділення 10007/0334, про виділ долі
спадкодавця із спільного сумісного
майна подружжя, визнання недійсною
державної реєстрації права власності
на будинок, визнання права власності
на спадкове майно та грошові вклади в
порядку спадкування за заповітом, про
відшкодування витрат на догляд та
лікування спадкодавця, про стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати недійсною державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_6 на будинок
АДРЕСА_1, вчинену на підставі
скасованого рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області
від 07 серпня 2009 року по цивільній
справі №2-1133/2009р.

Визнати за ОСОБА_4 право власності за
заповітом ОСОБА_10, посвідченим 02
вересня 2010 року ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області, зареєстрованому в реєстрі за
№ 2144, на спадкове майно ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

- на 7/8 частин спадкового майна, що
становить 7/16 частин житлового будинку
АДРЕСА_1,

- на 7/8 частин спадкового майна, що
становить 7/16 частин грошових вкладів
в Територіально відокремленому
безбалансовому відділення 10007/0334 філії
- Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рахунках ОСОБА_10:

1) на рахунку НОМЕР_4, відкритому 15.05.1991
року,

2) на рахунку НОМЕР_5, відкритому 01.03.1991
року

3) на компенсаційному рахунку НОМЕР_6,
відкритому 29.11.1996 року,

4) компенсаційний рахунок НОМЕР_7,
відкритий 29.11.1996 року.

На рахунках на ім'я ОСОБА_5:

1) рахунок НОМЕР_8, відкритий 01.03.1991 року,

2) рахунок НОМЕР_9, відкритий 17.04.1991 року,

3) компенсаційний рахунок НОМЕР_10,
відкритий 29.11.1996 року,

4) компенсаційний рахунок НОМЕР_11,
відкритий 25.07.2003 року,

5) компенсаційний рахунок НОМЕР_12,
відкритий 25.07.2003 року,

6) компенсаційний рахунок НОМЕР_12,
відкритий 25.07.2003 року,

7) компенсаційний рахунок НОМЕР_13,
відкритий 25.07.2003 року,

8) компенсаційний рахунок НОМЕР_14,
відкритий 25.07.2003 року.

- на 7/8 частин земельної ділянки,
наданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
загальною площею 5,85га, яка розташована
на території Михайлівської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області, кадастровий номер 3,
яка належала на праві власності
ОСОБА_10 на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю від
09.06.2003 серії ІІ-ЗП №001662, виданого згідно
розпорядження Вільнянської
райдержадміністрації від 17 грудня 2002
року №583 та зареєстрованого у відділі
Держкомзему у Вільнянського району
Запорізької області за №300 від 09.06.2003.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання майна особистою приватною
власністю та стягнення морального
збитку - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на:

- 9/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1,

- 9/16 частин грошових вкладів в
Територіально відокремленому
безбалансовому відділення 10007/0334 філії
- Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рахунках ОСОБА_10:

1) на рахунку НОМЕР_4, відкритому 15.05.1991
року,

2) на рахунку НОМЕР_5, відкритому 01.03.1991
року

3) на компенсаційному рахунку НОМЕР_6,
відкритому 29.11.1996 року,

4) компенсаційний рахунок НОМЕР_7,
відкритий 29.11.1996 року.

- на 1/8 частину земельної ділянки,
наданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
загальною площею 5,85га, яка розташована
на території Михайлівської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області, кадастровий номер 3,
яка належала на праві власності
ОСОБА_10 на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю від
09.06.2003 серії ІІ-ЗП №001662, виданого згідно
розпорядження Вільнянської
райдержадміністрації від 17 грудня 2002
року №583 та зареєстрованого у відділі
Держкомзему у Вільнянського району
Запорізької області за №300 від 09.06.2003.

У задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 судові витрати, які складаються:
з судового збору в сумі 1496,00 грн. та
витрат на матеріально-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
105,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 63,03 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :
Н. Ю. Мануйлова

08.12.2014