Провадження № 22-ц/779/2621/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

представника ПАТ КБ "ПриватБанк" -
Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором кредиту за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду від
28 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
пред'явлено позов до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Позовні вимоги обґрунтовано
тим, що у зв'язку із неналежним
виконанням ОСОБА_5 умов кредитного
договору від 03.10.2008 року, утворилась
заборгованість, яка станом на 05.06.2014
року складає 513967,28 грн, яку позивач й
просив стягнути.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 28 серпня 2014 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№SAMDN2060 від 03.10.2008 року у розмірі
513967,28 грн, з яких 250000 грн заборгованість
по кредиту, 233003,06 грн по відсотках за
користування кредитом, 6013,40 грн
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500 грн - штраф
(фіксована частина), 24450,82 грн - штраф
(процентна складова) та 3654 грн судового
збору.

Не погоджуючись із даним рішенням,
представник ОСОБА_5 подав апеляційну
скаргу, у якій посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує на те, що відповідача
належним чином не було повідомлено про
розгляд справи, що позбавило його
можливості захистити свої права та
заявити про застосування позовної
давності. Судом, на його думку, не було
враховано того, що даний кредитний
договір є договором споживчого
кредиту, оскільки кошти, отримані за
даним договором були використані на
оплату товарів та послуг. А тому вважає,
що суд повинен був застосувати строк
позовної давності навіть без заяви
однієї із сторін, оскільки строк дії
кредитної картки закінчився 03.09.2010
року. Також, зазначає представник
відповідача, суд не врахував того, що
ОСОБА_5 26.10.2009 року повернув кредитні
кошти у розмірі 250000 грн, що
підтверджується квитанцією №188700496, і
банк з того часу не інформував його про
будь-яку заборгованість. Крім того,
зазначив, що поза увагою суду
залишилось те, що кінцевий термін
виконання кредитного зобов'язання
відповідає строку дії картки.
Посилаючись на вищенаведене,
представник ОСОБА_5 просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу з
наведених підстав підтримав. Крім того
пояснив, що зі слів його довірителя
після повернення банку 26.10.2009 року 250000
грн кредитною карткою ОСОБА_5 більше не
користувався і кредитних коштів у ПАТ
КБ "ПриватБанк" не отримував. Вважаючи
позовні вимоги банку безпідставними,
просив оскаржене рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, пред'явленого до ОСОБА_5

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" -
Рокетська С.В. доводи апеляційної
скарги заперечила, зазначивши, що
випискою з кредитного рахунку ОСОБА_5
за період з 03.10.2008 року по 18.12.2014 року
підтверджено, що відповідач дійсно
26.10.2009 року погасив кредитну
заборгованість в сумі 250000 грн. Однак,
зазначила, що після цього ОСОБА_5
продовжував користуватись кредитним
лімітом згідно укладеного 03.10.2008 року
договору, отримував кошти,
розраховувався за придбані в магазині
товари та отримані послуги.
Представник позивача також вказала, що
ОСОБА_5 не подавав заяви про закриття
його кредитного рахунку, користувався
кредитним лімітом, для чого періодично
отримував в банку нові пластикові
картки. У зв'язку із наведеним рішення
суду першої інстанції про стягнення з
відповідача кредитної заборгованості
вважає законним і обгрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
03.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 було укладено договір про
відкриття картрахунку та
обслуговування платіжної картки (копія
договору - а.с.11). Згідно п.1.1 цього
договору банк відкриває клієнтові
картковий рахунок з кредитним лімітом
«фінансовий» у сумі 250000 грн та видає
йому кредитну картку з терміном дії
один рік. В п.1.3 договору зазначено, що
термін дії кредитного ліміту
відповідає терміну дії картки.

Згідно п.3.1.3 «Умов і правил надання
банківських послуг» (а.с.12-14) по
закінченні строку дії кредитної картки
карта продовжується Банком на новий
строк шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії, якщо раніше (до
початку місяця завершення строку дії)
не поступила письмова заява про
закриття картрахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картрахунку.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_5 письмової заяви про закриття
його картрахунку Банку не подавав. З
довідки ПАТ КБ «ПриватБанк»
вбачається, що він періодично
отримував в Банку нові картки, що
свідчило про продовження терміну дії
договору про кредитний ліміт.

Наданими Банком виписками по
кредитному рахунку за 2008 - 2013 роки
підтверджено, що ОСОБА_5 після
повернення позивачу отриманих раніше
250000 грн кредитних коштів продовжував
користуватись коштами банку. При цьому,
операції по отриманню готівки, для
розрахунку за придбані товари та
отримані кошти, для часткового
погашення заборгованості у 2011-2012 роках
відповідачем проводились з
використанням карток та повідомленого
йому ПІН коду.

Вищенаведені обставини, які позивачем
було підтверджено документально,
свідчать про те, що укладений з ОСОБА_5
03.10.2008 року договір про відкриття
картрахунку та обслуговування
кредитної картки неодноразово
продовжувався на наступні 2009 - 2013 роки.
Тому посилання апелянта на те, що Банк
пред'явив до нього позов про стягнення
кредитної заборгованості з пропуском
загального строку позовної давності, є
безпідставним.

Твердження представника ОСОБА_5 про те,
що Банком завищена сума заборгованості
відповідача, не доведені належними
доказами. Тому, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції правильно прийняв
до уваги наданий позивачем розрахунок
кредитної заборгованості, який
виконано у відповідності з умовами
пунктів 1.1; 1.3 договору від 03.10.2008 року
(а.с.6-10).

Приймаючи до уваги викладене вище,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим. Доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують. Тому підстав для
скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія
суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від
28 серпня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко