Справа № 373/3432/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області

в складі:

головуючого - судді
Залеської А.О.

за участі секретаря
Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Циблівська сільська рада
Переяслав-Хмельницького району
Київської області про визнання права
власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із
вказаним позовом і за сукупністю
позовних вимог просить визнати за нею
право власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, з яких: на 1/4 частину
цього будинку, як частку у праві
спільної сумісної власності подружжя
та на 1/4 його частину в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані
висновками, викладеними в рішенні
Переяслав-Хмельницького суду
Київської області від 02.04.2012, про
доведеність факту придбання 1/2 частини
спірного будинку за спільні кошти
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що спірний будинок
був придбаний її чоловіком ОСОБА_3 у
кінці 1988 року з метою переїхати з
Сахаліну, де вони працювали, на
проживання до України. Покупку саме
цього житлового будинку, ОСОБА_3
довірив своїй сестрі ОСОБА_4 та 28 жовтня
1988 року надав їй відповідну
довіреність, якою уповноважив повірену
здійснити купівлю будинку АДРЕСА_1 на
умовах та за ціну на її розсуд та
сплатити гроші. Однак, секретар
Циблівської сільської ради ОСОБА_5
помилково оформила 07 грудня 1988 року
договір купівлі-продажу 1/2 частини
цього будинку на ОСОБА_4, хоч в
погосподарській книзі секретар
змінила запис з попереднього власника
ОСОБА_6 на ОСОБА_3 В послідуючому всі
документи оформлялись на ОСОБА_3, як
власника будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
помер і позивач прийняла спадщину
після свого чоловіка, який до того ж
склав заповіт, яким усе своє майно
заповів їй. Оскільки ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем по даній
справі позивач зазначає спадкоємця -
ОСОБА_2, який прийняв спадщину після її
смерті.

Допитана в суді, як свідок позивач
ОСОБА_1 суду показала, що після того, як
чоловік повернувся з України він
повідомив її, що підшукав будинок в
селі та заплатив за нього гроші 15000
карбованців, але оформленням
документів буде займатись його сестра
ОСОБА_4 Подробиць покупки вона не
розпитувала і ніяких підтверджень його
слів не вимагала. Через якийсь час вона
приїхала до м. Києва, де її зустріла
ОСОБА_4, та на наступний день вони вдвох
поїхали в АДРЕСА_1. Будинок був на два
входи, вона поселилась в одній з його
половині, згодом приїхав і чоловік. В
послідуючому чоловік займався
документами на добудову та газовим
облаштування будинку. Вона знає, що по
цим та іншим питанням ОСОБА_3 часто
звертався в сільську раду. Всі
документи на будинок чоловік зберігав
в папці. Саме з цією папкою вона і пішла
до нотаріуса у 2011 році після його
смерті. Нотаріус, оглянувши документи
та перевіривши дані щодо спадкових
прав, повідомив про неможливість
оформити спадщину на будинок, та вказав
їй на договір купівлі-продажу, де
покупцем значиться ОСОБА_4 В папці
також була і довіреність ОСОБА_3 на
ОСОБА_4 Вони з чоловіком вклали чималі
кошти в переобладнання та ремонт
будинку, а тому просить задовольнити
позовні вимоги. Поведінку відповідача
вважає недобросовісною.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що згідно ощадної
книжки, за два дні до купівлі 1/2 частини
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зняла з рахунку
Ощадбанку 9200 карбованців, що
узгоджується з ціною, за яку він був нею
куплений та яка зазначена в договорі
купівлі-продажу. Які саме у неї з цього
приводу були та чи були взагалі
домовленості з рідним братом ОСОБА_3
він не знає, як і не знає того чому вона
дозволила користуватись цим будинком
без будь-яких умов чи застережень
своєму брату та його дружині -
позивачці в справі та віддала йому усі
документи. Вважає, що позов не підлягає
задоволенню з тих підстав, що для
визнання права власності на спірний
будинок минули строки позовної
давності, до того ж ОСОБА_4 померла у 2002
році і на момент розгляду цієї справи
будинок вже перейшов у власність від
неї до сина - ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом.

З показань сторін, та письмових
доказів по справі встановлено
наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3.
Спадкоємцем його майна є дружина
ОСОБА_1 - позивачка в справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4.
Спадкоємцем її майна є син ОСОБА_2 -
відповідач у справі.

Вказані обставини встановлені
рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 02 квітня 2012 року по справі № 1019/551/12
та не оспорюються сторонами, а тому за
правилами ч.1, ч.3 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

З копії довіреності, посвідченої
28.10.1988 державним нотаріусом
Переяслав-Хмельницької державної
нотаріальної контори слідує, що ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_4 купити житловий
будинок з господарськими будівлями,
розташований по АДРЕСА_1, на умовах і за
ціну на її розсуд, для чого надає їй
право від його імені підписати договір
купівлі-продажу та сплатити гроші.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 07.12.1988,
посвідченого секретарем Циблівської
сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6 продав, а
ОСОБА_4 купила у нього 1/2 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
сплатила продавцю 9000 карбованців.

Відповідно до показань свідка
ОСОБА_5 обставини укладання цього
договору вона не пам'ятає, але
припускає, що ОСОБА_4 мала довіреність
від ОСОБА_3 на вчинення договору
купівлі будинку по АДРЕСА_1, оскільки
він незадовго до цього приходив в
сільську раду та цікавився як можна
оформити договір у його відсутність і
вона йому порадила оформити
довіреність. Коли і чому вона внесла
зміни про власника цього будинку, в
погосподарську книгу сільської ради та
в свідоцтво на забудову індивідуальної
садиби, зазначивши прізвище ОСОБА_3, а
не ОСОБА_4, як вказано в договорі
купівлі-продажу, свідок не пам'ятає.
Припускає, що вона через відсутність
досвіду могла припустись помилки, як
при складанні тексту договору так і при
внесенні змін на підставі цього
договору до інших документів. Оскільки
згодом після купівлі-продажу будинку
до нього вселився ОСОБА_3 з дружиною та
проживав там до дня смерті, свідок
вважала саме його законним власником
спірного будинку.

Відповідно до показань свідка
ОСОБА_7 вона у 1988 році працювала
діловодом в Циблівській сільській раді
Переяслав-Хмельницького району, а
секретарем тоді була ОСОБА_5 В її
обов'язки входило набір друкованого
тексту договорів та інших документів,
який їй диктувала секретар сільської
ради. Обставини, за яких здійснювався
продаж 1/2 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 вона не знає та не пам'ятає
осіб, які приходили з цього приводу в
сільську раду. Свідок надала суду для
огляду погосподарські книги сільської
ради за минулий період та показала
записи на спірний погосподарський
об'єкт, які робила секретар ОСОБА_5

Згідно витягу погосподарської
книги Циблівської сільської ради за
1986-1990 роки, перевіреному судом на
відповідність до оригіналу в частині,
що стосується 1/2 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, в графі: «особовий
рахунок» ім'я «ОСОБА_11», спочатку
змінено на «ОСОБА_6», а потім на
«ОСОБА_3». При цьому у графі «додаткові
відомості» зазначені підстави змін:
спочатку «Свідоцтво про право на
спадщину», зареєстроване за № 15, а
потім «купля продаж № 97 на ОСОБА_8». Суд
звертає увагу, що перший запис
завірений підписом секретаря та
печаткою сільської ради, а другий
запис такого посвідчення не має, але з
показань свідків встановлено, що
обидва ці записи та зміни вносила
діючий на той час секретар сільської
ради ОСОБА_5

У «Свідоцтві на забудову
індивідуальної садиби» по АДРЕСА_1,
виданого 09 березня 1973 року виконавчим
комітетом Переяслав-Хмельницької
районної ради, забудовником значиться
ОСОБА_9. Разом з цим у розділі
«Реєстрація фактично виконаного на
присадибній ділянці будівництва»
міститься запис секретаря виконкому
ОСОБА_5 про зміну прізвища на ОСОБА_3
згідно купівлі-продажу від 07.12.1988.

Проаналізувавши всі ці документи,
суд вбачає, що записи секретаря
сільської ради ОСОБА_5 в
погосподарській книзі сільської ради
за 1986-1990 роки про зміну власника
особового рахунку по спірному будинку
на ОСОБА_3 та аналогічний запис про
зміну забудовника у «Свідоцтві на
забудову індивідуальної садиби», хоч і
мають посилання на договір
купівлі-продажу, однак не відповідають
його змісту в частині покупця -
набувача прав на це майно. Так,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 07 грудня 1988 року покупцем значиться
ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст. 224, діючого на
той час Цивільного кодексу УРСР та
відповідно до норм чинного цивільного
законодавства юридичною природою
договору купівлі-продажу є перехід
майна за плату від продавця у власність
до покупця.

Отже записи у вищевказаних
документах про зміну власника 1/2
частини будинку АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 не
відповідають змісту договору та не
ґрунтується на вимогах закону.

Вважати ці записи належними та
допустимими доказами про власника
спірного житлового будинку у суду
підстав немає, оскільки договір
купівлі-продажу від 07.12.1988 року не
змінений сторонами, не розірваний та не
оспорений ними чи іншими особами,
законні інтереси яких порушені цим
договором.

Наявність Технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, який
виготовлено 18.11.1991
Переяслав-Хмельницьким БТІ на ОСОБА_3
та відсутність у ньому відомостей про
інвентарний та реєстраційний номер 1/2
частини цього будинку свідчить про те,
що на той час у нього існували
перешкоди для реєстрації у
встановленому законом порядку права
власності на спірний будинок.

Представник відповідача визнав,
що у спірному будинку з 1989 році були
зареєстровані та проживали ОСОБА_3 та
його дружина ОСОБА_1 Цей факт також
підтверджується записами в
погосподарських книгах сільської ради,
наявністю договорів про отримання
комунальних послуг з водо- газо- та
електропостачання, укладених між
комунальним підприємством та ОСОБА_3,
проектом, виготовленим на його ім'я на
встановлення газового лічильника,
заміну котла, тощо.

Разом з цим, на переконання суду,
всі ці докази, як кожен окремо так і в їх
сукупності, не підтверджують набуття
права власності особи на нерухоме
майно, яким є житловий будинок, а тому є
недостатніми доказами для визнання
цього права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема їз правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає їз закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Незаконність набуття права
власності на спірний будинок
громадянкою ОСОБА_4 за договором
купівлі - продажу позивачка суду не
довела. Позивачем також не зазначено та
не надано доказів, які б вказували на
пряму відмову ОСОБА_4 від права
власності на це майно.

Будь-яких належних та допустимих
доказів того, що ОСОБА_3 купив у ОСОБА_6,
або в інший законний спосіб придбав у
власність спірний житловий будинок
позивач та її представник суду не
надали. Цей факт не може підтвердити і
попередній власник - ОСОБА_6, оскільки,
як зазначили сторони - він помер.

Обґрунтування представником
позивача факту продажу ОСОБА_6 спірного
будинку саме ОСОБА_3 та отримання від
нього коштів в сумі 15000 гривень з
посиланням на свідчення сина продавця -
ОСОБА_10, дані в судовому засіданні при
розгляді у 2012 році
Переяслав-Хмельницьким судом
Київської області справи 1019/551/12, суд не
приймає, виходячи з наступного.

За правилами ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п.2 ст. 44 діючого на той
час Цивільного кодексу УРСР угоди
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує сто карбованців належить
вчиняти у письмовій формі.

В розумінні ч.1 ст. 227 того ж Кодексу для
договорів купівлі-продажу житлового
будинку вимагається письмова форма та
нотаріальне посвідчення.

Згідно ст. 46 ЦК УРСР недодержання
простої письмової форми, що
вимагається законом, позбавляє сторони
права в разі спору посилатись для
підтвердження угоди на показання
свідків.

Статтею 218 чинного Цивільного кодексу
України передбачено, що у випадку
недодержання вимоги щодо письмової
форми правочину рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Покази свідка - колишнього
секретаря сільської ради ОСОБА_5 про те,
що вона могла допустити помилку при
складанні тексту договору є її
припущенням. Рішення суду не може
ґрунтуватись на цих свідченнях. Крім
цього суд відноситься критично до
таких пояснень, оскільки така
«помилка» стосується покупця-сторони
договору і вона не може бути виправлена
особою, яка її припустилась без
скасування цього договору. Отже
складання договору купівлі-продажу з
зазначенням покупцем іншу, а не ту
особу, яка бажає купити майно та купує
його з посвідченням такого договору не
може вважатись простою помилкою з
причин важливості юридично правових
наслідків його для покупця.

Посилання позивача та її
представника на наявність довіреності,
виданої ОСОБА_3, якою він уповноважив
ОСОБА_4 купити будинок по АДРЕСА_1, як на
доказ факту набуття ним прав власності
на цей будинок, спростовується тим, що
повірена не виконала своїх функцій (не
скористалась довіреністю) і цю
довіреність секретар сільської ради
при посвідченні договору не врахував.
Відмова ОСОБА_4 від виконання дій
вказаних в довіреності на користь
особи, що її видала, підтверджується
тим, що цю довіреність вона повернула
ОСОБА_3, проти чого позивач не
заперечує, зазначаючи, що ця
довіреність була у них вдома в папці
для документів.

За правилами ст. 64 та ст. 69
діючого на той час Цивільного кодексу
УРСР довіреністю є уповноваження, яке
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Чинність довіреності
припиняється, зокрема відмовою особи,
якій видана довіреність.

Отже сама по собі довіреність
не породжує для повіреного обов'язків
вчинити певні юридичні дії, оскільки не
є двостороннім правочином на відміну
від договору доручення в розумінні ст.
386 ЦК УРСР.

Враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку про недоведеність
позивачем обставин набуття в законний
спосіб у спільну сумісну власність
подружжя спірного житлового будинку, а
тому у суду немає підстав для визнання
права власності на спірний будинок за
позивачем, як в порядку спадкування так
і за правилами, що регулюють спільну
сумісну власність подружжя.

Вищевказаний факт не був
встановлений і рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 02.04.2012, на яке посилається
представник позивача. В цьому рішенні
суд лише висловив свою думку щодо
доведеності факту придбання будинку за
спільні кошти подружжя ОСОБА_3. Ця думка
не є обов'язковою для суду в розумінні
ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Крім того, судом встановлено, що
на час порушення позивачем питання
визнання права власності на спірний
житловий будинок з підстав неналежного
оформлення цих прав за спадкодавцем
ОСОБА_3, це майно вже перейшло у
власність до відповідача ОСОБА_2, який
успадкував його після смерті ОСОБА_4, що
не оспорюється позивачем. Ця обставина
встановлена рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 02 квітня 2012 року у справі №
1019/551/12-ц, відома позивачу та додатково
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за законом від 02.02.2012.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів належності спірного майна
спадкодавцю ОСОБА_3 та його дружині
ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини, а
також факт переходу спірного житлового
будинку з прибудовою та господарськими
будівлями на час розгляду даної справи
у власність до інших осіб - відповідача
у справі, суд вважає, що слід відмовити
позивачці ОСОБА_1 в задоволенні позову
повністю.

Керуючись ст.ст. 44,46,64,69 ЦК УРСР, ст.
ст. 218, 1218 ЦК України та ст. ст. 10,11, 57-62,
212-215 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Циблівська сільська рада
Переяслав-Хмельницького району
Київської області про визнання права
власності на нерухоме майно -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Київської області
через Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: підпис