Справа №295/5057/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із указаним
позовом в якому із урахуванням
уточнених позовних вимог просила суд
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою
користь завдані збитки в розмірі 6 500,00
грн. В обґрунтування своїх вимог
послалась на те, що на прохання
відповідача позичила останній грошові
кошти в сумі 4 500 грн., попередньо знявши
вказану суму із кредитної карточки ПАТ
КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1. З часом, як
зазначає у позові ОСОБА_2, віддала
відповідачу на її прохання вказану
кредитну картку з метою, що ОСОБА_3 буде
гасити заборгованість по кредитній
картці разом з відсотками. Позивач
вказує, що протягом певного періоду
часу відповідач користувалася даною
кредитною карткою, однак в певний
момент позивачу почали телефонувати з
ПАТ КБ "ПриватБанк" з приводу
заборгованості по даній кредитній
картці. ОСОБА_2 неодноразово зверталася
до відповідача з проханням погасити
існуючу заборгованість, на що
відповідач реагувала негативно та не
виконувала взяті на себе обов'язки, у
зв'язку із чим на час розгляду справи у
позивача існувала заборгованість за
кредитом перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві та
просила їх задовольнити. Зазначила, що
між сторонами був укладений в усній
формі договір позики грошових коштів.
На підтвердження укладення договору
позики розписка не надавалась.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти позовних вимог,
просила відмовити в їх задоволенні.
Визнала, що позичила в борг у позивача 4
500 грн., які та надала попередньо знявши
їх із своєї кредитної карточки. ОСОБА_3
пояснила, що по червень 2010 року
передавала позивачу гроші в якості
погашення заборгованості за кредитом,
а в липні 2010 року одержала від ОСОБА_2
кредитну карточку та сама погашала
заборгованість. Зазначила, що їй
невідомо внаслідок чого утворилась
заборгованість за кредитом оскільки
особисто вона перерахувала на карточку
5 740 грн., а відтак вимоги позивача щодо
сплати їй збитків в сумі 6 500 грн. є
необґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази,
оглянувши відмовний матеріал № 10930/11 по
заяві ОСОБА_2 приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
уклала кредитний договір №SAMDN 2110
із ВАТ КБ «ПриватБанк» за яким одержала
від банку кредитну картку із
установленим кредитним лімітом на ній
в сумі 6 500 грн.

В січні 2010 року позивач надала в позику
ОСОБА_3 4 500 грн., які попередньо зняла із
своєї кредитної карточки НОМЕР_1. Дана
обставина не заперечується
відповідачем, таким чином в силу вимог
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

Судом встановлено, і дані обставини
підтверджуються наявними у відмовному
матеріалі № 10930/11 постановами про
відмову в порушенні кримінальної
справи, що з лютого по червень 2010 року
ОСОБА_3 з метою погашення боргу перед
позивачем передавала останній «на
руки» певну частину грошових коштів, за
рахунок яких в свою чергу ОСОБА_2
виконувала свої зобов'язання перед
банком. За домовленістю між сторонами
ОСОБА_3, повертаючи борг перед
позивачем, повинна також була й
сплачувати відсотки, які нараховував
банк за кредитним договором, котрий
уклала ОСОБА_2 із ПАТ КБ «ПриватБанк»,
тому що надані позивачем грошові кошти
в борг відповідачу в сумі 4 500 грн. були
одержані безпосередньо самим
позивачем в якості кредитних коштів у
банку.

Як вбачається із відмовного матеріалу
№ 10930/11 та не заперечується сторонами, у
липні 2010 року позивач передала
карточку ПАТ КБ «ПриватБанк», на якій
знаходились одержані в кредит грошові
кошти, відповідачу по справі після чого
остання самостійно взяла на себе
зобов'язання погасити борг перед
позивачем та сплатити відсотки за
користування кредитом перед банком.

Згідно до наявного у відмовному
матеріалі № 10930/11 протоколу огляду
місця пригоди від 28.12.2011 року
вбачається, що слідчим СВ
Корольовського РВ УМВС Країни в
Житомирській області Сьомко В.Т. 28.12.2011
року в процесі огляду кредитної
карточки НОМЕР_1 остання була вилучена
до Корольовського РВ. Із наданих в
судовому засіданні пояснень сторін
випливає, що на даний час кредитна
картка знаходиться саме в
Житомирському МВ УМВС Країни в
Житомирській області.

Судом також встановлено, що відповідно
до виписки по особовому рахунку за
кредитним договором НОМЕР_1
заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» станом на 31.03.2011 року
становила 5 483,56 грн. Згідно довідки ПАТ
КБ «ПриватБанк» від 23.10.2014 року №1859040
станом на 23.10.2014 року заборгованість
ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк за
кредитним договором НОМЕР_1 становить 8
660 грн.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. При цьому договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян і на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

У постанові від 18.09.2013 року по справі
№6-63цс13 Верховний Суд України зробив
правовий висновок, який полягав в тому,
що договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Статтями 10 та 60 ЦПК України закріплений
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За договором позики позичальник,
згідно вимог ст. 1049 ЦК України,
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. При цьому
договір позики вважається
безпроцентним, якщо позичальникові
передані речі, визначені родовими
ознаками (ст. 1048 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні,
внаслідок недотримання письмової
форми договору позики, між сторонами по
справі виникли розбіжності щодо умов
правочину позики. Так, відповідачем по
справі заперечувався факт боргу перед
позивачем оскільки за словами ОСОБА_3
вона сплатила ОСОБА_2 на виконання
зобов'язання перед нею грошові кошти в
сумі 5 740 грн. Зокрема, судом
встановлено, що згідно виписки по
особовому рахунку за кредитним
договором НОМЕР_1, у період із 31.01.2010
року по 25.12.2010 року, ОСОБА_3 було
сплачено на погашення заборгованості
по кредитному договору НОМЕР_1 кошти в
сумі 3 906 грн. 68 коп. Окрім цього, 21.01.2011,
25.02.2011 та 25.03.2011 року відповідачем на
погашення заборгованості перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
НОМЕР_1 було сплачено ще 1 350 грн.

Суд, при прийнятті рішення по справі,
виходить також з того, що позивачем по
справі на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не було доведено, що розмір
завданих йому відповідачем збитків
становить суму - 6 500 грн., і з чого ці
збитки складаються.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Таким чином, незважаючи на передачу
грошових коштів в сумі 4 500 грн., що
визнано відповідачем по справі, суд
приходить до висновку про те, що
договір позики в силу положень ст. 638 ЦК
України не є укладеним, позовні вимоги
є необґрунтованими, а відтак в їх
задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 203, 208, 215, 218, 638, 1046-1049 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
м. Житомира шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, що не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя