Справа № 362/3830/14 Головуючий у І
інстанції Ковбель М. М.Провадження №
22-ц/780/7247/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц.,
Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 19 листопада 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом до
відповідача та просила у відповідності
до норм ст.ст. 1166, 1192 ЦК України стягнути
з ОСОБА_1 на її користь завдану майнову
шкоду в розмірі 8 335,21 грн та витрати по
сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
02.04.2014 р. з вини відповідача, який
керував автомобілем марки «Hyundai», днз
НОМЕР_3, сталося ДТП, у результаті чого
автомобіль марки «КІА», днз НОМЕР_2,
отримав механічні пошкодження,
вартість відновлювальних робіт якої
складає 8 335,21 грн та втрата товарної
вартості 8 335,21 грн. Враховуючи, що
страховик не відшкодовує шкоду,
пов'язану із втратою товарного вигляду
транспортного засобу, тому просить
стягнути дані кошти саме з відповідача.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та позбавлення
його можливості висловити свою думку у
судовому засіданні, чим грубо порушено
норми процесуального права.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги в судове
засідання не з'явилися.

Позивачка ОСОБА_2 при апеляційному
розгляді доводи апеляційної скарги
вважає безпідставними, а рішення суду
таким, що ухвалено з дотриманням норм
процесуального законодавства, просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивачки, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції в силі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді
вказаної справи встановлено, що
постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16.05.2014 р. №362/1598/14-п ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, тобто з вини
ОСОБА_4, який керував автомобілем марки
«Hyundai», днз НОМЕР_3, сталося ДТП, в
результаті чого автомобіль марки
«КІА», днз НОМЕР_2, отримав механічні
пошкодження (а.с.5).

Згідно звіту про визначення
матеріального збитку №0606 від 06.06.2014 р.,
вартість відновлюваного ремонту КТЗ
«КІА Sportage» днз НОМЕР_2 становить 8335,21
грн, втрата товарної вартості - 8335,21 грн
(а.с.12-32).

25.06.2014 р. відповідачу надсилалася
досудова вимога про відшкодування
шкоди, на яку він залишив без уваги.

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції мотивував свій
висновок тим, що оскільки з вини ОСОБА_4
сталося ДТП, внаслідок чого автомобіль
«КІА Sportage», днз НОМЕР_2, отримав
механічні пошкодження та враховуючи,
що страховик не відшкодовує шкоду,
пов'язану із втратою товарного вигляду
транспортного засобу, такі збитки
мають бути відшкодовані потерпілому
саме відповідачем.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 п.1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана однай
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Оскільки ОСОБА_4, згідно постанови суду,
визнано винним у скоєнні
вищезазначеного ДТП, на час скоєння
якого цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована, тому відшкодовувати
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу повинна страхова
компанія.

Так як, в силу п.32.7 ч.1 ст.32 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик не відшкодовує
шкоду, пов'язану із втратою товарного
вигляду транспортного засобу, то суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку про необхідність
відшкодування вказаної шкоди саме
відповідачем.

Приходячи до такого висновку колегія
суддів враховує правовий висновок
викладений в Постанові ВСУ № 6-49цс14 від
04 червня 2014 року .

Зокрема Верховним судом України
звернуто увагу судів при розгляді
вказаної категорії справ на наступне.

Згідно з абзацом третім пункту 3
частини першої статті 988 ЦК України
страхова виплата за договором
майнового страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. Інші збитки
вважаються застрахованими, якщо це
встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 22 ЦК України реальними збитками
є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість
матеріального збитку (реальні збитки)
визначається як вартісне значення
витрат, яких зазнає власник у разі
пошкодження або розукомплектування
КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та
витрат, яких зазнає чи може зазнати
власник для відновлення свого
порушеного права користування КТЗ
(втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики
вартість матеріального збитку
визначається як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу складників КТЗ та
величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень
законодавства величина втрати
товарної вартості входить до вартості
матеріального збитку (реальних
збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що
величина втрати товарної вартості - це
умовна величина зниження ринкової
вартості КТЗ, відновленого за
нормативними вимогами після
пошкодження, порівняно з ринковою
вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2
випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і
відповідного ремонту виникає фізичний
знос, яким характеризується величина
втрати товарної вартості та який
виникає у разі пошкодження КТЗ і
відповідного ремонту: 1) унаслідок
передчасного погіршення товарного
(зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок
зниження міцності чи довговічності
окремих елементів складових частин,
захисних властивостей покриттів або
застосування для ремонту складових
частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення
товарного (зовнішнього) вигляду
транспортного засобу є однією зі
складових показника величини втрати
товарної вартості транспортного
засобу.

Втрата товарної вартості
транспортного засобу розглядається в
Методиці як економічне поняття, що
охоплює, серед іншого, і втрату
товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату
товарної вартості можна визначити як
зменшення вартості транспортного
засобу, викликане передчасним
погіршенням товарного (зовнішнього)
вигляду автомобіля та (або) його
експлуатаційних якостей у результаті
зниження міцності чи довговічності
окремих деталей, вузлів й агрегатів,
з'єднань і захисних властивостей
покриттів унаслідок ДТП і подальшого
ремонту. Передчасні зміни геометричних
параметрів, фізико-хімічних
властивостей, конструктивних
матеріалів і характеристик інших
процесів транспортного засобу, які є
результатом проведення окремих видів
ремонтних робіт, призводять до
погіршення зовнішнього (товарного)
вигляду, функціональних та
експлуатаційних характеристик і
зниження безвідмовності й
довговічності транспортного засобу.
Втрата товарного (зовнішнього) вигляду
транспортного засобу є однією з причин
фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ
і відповідного ремонту), яким
характеризується величина втрати
товарної вартості.

Економічна характеристика втрати
товарного вигляду дозволяє віднести
витрати на його відновлення до
конкретних виявів реальних збитків.

У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) чітко
встановлено, що шкоду, пов'язану з
втратою товарного вигляду
транспортного засобу, страховик не
відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6
Методики величина втрати товарної
вартості транспортного засобу
враховує втрату товарного вигляду
транспортного засобу, можна вважати, що
пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) також виключав
виплату страховиком потерпілій особі і
відповідного відшкодування шкоди у
вигляді втрати товарної вартості
транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики
величина втрати товарної вартості
нараховується у разі потреби
проведення ремонтних робіт з
відновлення пошкоджених складових
частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це
комплекс операцій щодо відновлення
справності або роботоздатності КТЗ чи
його складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів. Ремонт здійснюється методами
відновлення чи заміни складових
частин. Складова частина КТЗ (складник)
- деталь, складова одиниця чи
комплектувальний виріб, які
відповідають вимогам конструкторської
документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної
вартості нараховується у разі потреби
проведення ремонтних робіт, що
здійснюється як методами відновлення,
так і методами заміни пошкоджених:
деталі, складової одиниці чи
комплектувального виробу, які
відповідають вимогам конструкторської
документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено
вичерпний перелік випадків, коли
величина втрати товарної вартості КТЗ
не нараховується, зокрема, згідно з
підпунктом "е" цього пункту величина
втрати товарної вартості КТЗ не
нараховується у разі заміни окремих
складників, що не потребують
фарбування та не погіршують зовнішній
вигляд КТЗ (скло, фари, бампери,
декоративні накладки, пневматичні
шини, зовнішня і внутрішня фурнітура
тощо).

Отже, нарахування втрати товарної
вартості передбачено, коли провадиться
ремонт окремих деталей, вузлів і
агрегатів, а також у разі заміни
деталей, що впливає на зовнішній вигляд
й експлуатаційні якості транспортного
засобу. Втрата товарної вартості не
нараховується у разі заміни деталей,
вузлів і агрегатів, що не потребують
фарбування, за умови, що це не впливає
на зовнішній вигляд й експлуатаційні
якості автомобіля (заміна двигуна на
новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин,
тощо). Якщо ж у разі заміни деталей,
вузлів і агрегатів буде потрібне
фарбування, то за умови, що це впливає
на зовнішній вигляд транспортного
засобу, втрата товарної вартості
нараховується.

Таким чином, правильне застосування
пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає
аналіз відповідної правової норми в її
системному взаємозв'язку з вимогами,
передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК
України.

З матеріалів справи та звіту про
визначення вартості матеріального
збитку №0606 від 06 червня 2014 року
проведеної СПД ОСОБА_5 вбачається, що
відповідно до даних визначених в
таблиці 4.2 зменшення вартості КТЗ КІА
Sportage д.н.з. НОМЕР_1 також були пов'язано з
дефектами (деформацією) кузова, кабіни,
рами що потребувало відповідного
відновлення та фарбування а тому це
впливає на зовнішній вигляд
транспортного засобу, в зв'язку з чим
експертом було нараховано 8335,21 грн.
втрата товарної вартості, які суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
з відповідача на користь позивачки.

Що ж стосується доводів апелянта про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права у вигляді
позбавлення його права захисту своїх
інтересів шляхом відмови у задоволенні
заяви про відкладення розгляду справи
у зв'язку з хворобою колегія суддів
дійшла до висновку про
необґрунтованість та недоведеність
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд справи неодноразово
відкладався за проханням відповідача.
Заява про відкладення розгляду справи,
яку суд залишив без задоволення, була
подана представником відповідача,
послугами якого останній користувався
на підставі ч.1 ст.38 ЦПК України, чим
передбачено надання фізичній або
юридичній особі права брати участь в
розгляді справи як особисто, так і
через представника. Також зазначена
заява подана без дотримання вимог
статей 58-60 ЦПК.

Враховуючи вищевикладене, слід зробити
висновок, що заява подана без жодних
доказів поважності неявки ні
відповідача, ні його представника, а
отже суд правомірно залишив її без
задоволення та розглянув спір по суті
без присутності відповідача.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов, оскільки при
судовому розгляді достовірно
встановлено, що належних доказів,
відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, на підтвердження факту
порушення процесуальних прав
відповідача не надано.

Тож доводи апелянта щодо порушення
норм процесуального права судом першої
інстанції колегія суддів вважає
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК
України, розглядаючи вказаний спір
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 213, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв