Справа № 530/1862/14-ц
Номер провадження 2/530/876/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради
Полтавської області, треті особи
реєстраційна служба Зіньківського РУЮ
Полтавської області, Відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Зіньківської
міської ради Полтавської області,
треті особи реєстраційна служба
Зіньківського РУЮ Полтавської області,
Відділ Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач
підтримав заявлені вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача, Зіньківської
міської ради Полтавської області,
Шершень О.М., визнав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представники третіх
осіб:Реєстраційної сліжби
Зіньківського РУЮ Полтавської області
та Відділу Держземагенства в
Зіньківському районі Полтавської
області в судове засідання не
з'явилися, але направили до суду заяви,
в яких просили розгляд справи провести
без їхньої участі проти задоволення
позовних вимог не заперечували.

Заслухавши позивача, який підтримав
позовні вимоги, представника
відповідача, який визнав їх та
зачитавши заяви третіх осіб, які
визнали позовні вимоги та дослідивши
наявні матеріали справи, суд знаходить,
що заявлені вимоги обґрунтовані і такі,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла мати позивача ОСОБА_3, про що
відділом РАЦС Зіньківського РУЮ
Полтавської області видано свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.5).

На день смерті ОСОБА_3, згідно довідки
Зіньківської міської ради, проживала
та була зареєстрована за адресою :
АДРЕСА_1. Разом з нею були зареєстровані
і проживали: ОСОБА_1 - син, ОСОБА_4 -
невістка, ОСОБА_5 - внук, ОСОБА_6 - внучка
(а.с.6).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного
кодексу України, спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
її, якщо протягом строку, встановленого
ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про
відмову від спадщини. Отже позивач
прийняв спадщину після померлої
матері, ОСОБА_3.

Факт родинних відносин позивача,
ОСОБА_1 з померлою, ОСОБА_3
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина у вигляді приватизованої
земельної ділянки розміром 0,15 га,
призначеної для індивідуального
житлового будівництва та ведення
особистого підсобного господарства, що
розташована на АДРЕСА_1 та належала
спадкодавцю на підставі державного
акта на право приватної власності на
землю серії ІV-ПЛ № 038587, виданого 10
березня 1995 року Зіньківською міською
радою, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №58 (а.с.8).

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов"язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

На звернення ОСОБА_1 до Зіньківської
державної нотаріальної контори
Полтавської області з проханням
оформити спадщину за законом на
земельну ділянку, йому було видано
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії (а.с10). Оскільки на
запит нотаріуса, адресований
начальнику відділу Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області було відмовлено у видачі
Витягу з реєстру державного земельного
кадастру, через відсутність відомостей
про земельну ділянку у Державному
земельному кадастрі.

Статтею 79-1 земельного кодексу України
встановлено, що формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об"єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«про земельний кадастр» державна
реєстрація земельної ділянки - це
внесення до Державного земельного
кадастру, передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера. У разі якщо відомості про
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі
смерті власника право власності
припиняється. Позивач не має змоги
отримати ні Витяг з державного
земельного кадастру про відсутність
обмежень на земельну ділянку, ні витяг
з поземельної книги, оскільки не
являється власником.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Судом
встановлено, що позивач бажає прийняти
спадщину спадкодавця, ОСОБА_3, а тому, як
спадкоємець за законом, звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської
міської ради Полтавської області,
треті особи реєстраційна служба
Зіньківського РУЮ Полтавської області,
Відділ Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за законом - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, код
платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_1,
мешканцем АДРЕСА_1 право власності на
земельну ділянкиу площею 0,15 га,
розташовану в АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням (використання) "для
індивідуального житлового будівництва
та ведення особистого підсобного
господарства", що належала ОСОБА_3,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі
державного акту на право приватної
власності землю серії ІV-ПЛ № 038587,
виданого їй на підставі рішення
виконкому Зіньківської міської ради
від 14.02.1995 року № 108, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю за
№58, як за спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко