Придніпровський районний суд
Провадження № 2/711/2224/14
Справа № 711/7630/14-ц
30 жовтня 2014 року
Придніпровський районний
суд
В складі: головуючого - судді
Бойко Ю.О. , Романовій О.Г.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Просто-Страхування» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої в результаті
дорожно-транспортної пригоди , -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до приватного
акціонерного товариства
«Просто-Страхування», третя особа
Черкаська філія приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої в результаті дорожно -
транспортної пригоди . Ухвалою суду,
занесеною до журналу судового
засідання від 02.09.2014 року Черкаську
філію приватного акціонерного
товариства «Просто-страхування»
виключено з числа третіх осіб.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
29.07.2013 року між нею та ПрАТ
«Просто-страхування» було укладено
договір «Просто-Каско» № 000920 Серія ПК,
відповідно до якого застраховано
належний позивачу автомобіль марки
TOYOTA CAMRY 2007 року випуску, державний номер
12.09.2013 року у вказаному застрахованому
автомобілі було пошкоджено лобове
скло, про що було у відповідному
порядку повідомлено страховика, а в
подальшому подано заяву при виплату
страхового відшкодування в сумі 4 538
грн., але станом на 15.05.2014 року
відшкодування здійснено не було.
Відповідно п. 2.7.2.6 вказаного договору
позивач , як страхувальник, в разі
пошкодження скла несе
відповідальність за визначення суми
збитку. Підтвердженням вартості
пошкодження лобового скла є рахунок -
фактура № 187 від 01.10.2013 року.
Крім цього, 04.10.2013 року, тобто під час
дії вказаного вище договору
страхування, сталася ДТП за участю
належного позивачу автомобіля марки
TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 та
автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2
Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 06.12.2013 року ОСОБА_2
визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
до нього застосовано адміністративне
стягнення. Про дану ДТП було
повідомлено страховика та надано всі
необхідні документи.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у адміністративній справі,
яке набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно листа вих. № 04-663 від 29.01.2014
року, направленого на адресу позивача ,
страховиком було визначено, що виплата
страхового відшкодування за даною ДТП
має бути здійснена на умовах «Повна
загибель», оскільки відповідно до
звіту № 183 про оцінку автомобіля від
06.12.2013 року, вартість відновлювального
ремонту перевищує 70 % вартості
автомобіля на момент настання
страхового випадку (п. 2.8.18,2.8.20
договору). Експерт ОСОБА_3, який
виготовив вказаний звіт, не внесений до
Реєстру атестованих судових експертів
Міністерства юстиції України. Тобто
фактично немає жодних письмових
доказів правомірності відмови
страховика у виплаті відшкодування.

В зв»язку з цим позивач звернулася до
судового експерта автотоварознавця
ОСОБА_4 з метою виготовлення висновку,
особою яка володіє спеціальними
знаннями у відповідній галузі та має
законні підстави займатися експертною
діяльністю. Вартість послуги, на
підставі квитанції № 207091 від 24.04.2014
року та акту № 018/14 приймання - передачі
робіт з проведення експертного
авто-товарознавчого дослідження від
24.04.2014 року, складає 1 500 грн.

Відповідно до висновку № 018/14
експертного авто-товарознавчого
дослідження з питання визначення
вартості відновлювального ремонту та
ринкової (дійсної) вартості колісного
транспортного засобу від 24.04.2014 року,
ринкова (дійсна) вартість автомобіля
TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1 в цінах на час ДТП, що мала
місце 04.10.2013 року складає 156 863 грн.,
вартість відновлювального ремонту в
цінах на момент ДТП - 104 984, 40 грн. При
виготовленні даного висновку було
враховано і пошкодження лобового скла
(дата події 12.09.2013 року). Судовим
експертом було враховано і попереднє
пошкодження скла (12.09.2013 року) не
відремонтоване на момент ДТП (04.10.2013
року), а також те, що сума в розмірі 104
984,40 грн. складає лише 66,93 % ринкової
вартості автомобіля на момент ДТП, -
умова «Повна загибель» не підлягає до
застосування, технічна можливість
відремонтувати автомобіль, а не
утилізувати його, а вартість
відновлювального ремонту підлягає
відшкодуванню в повному обсязі.

Про проведення експертизи судовим
експертом авто-товарознавцем ОСОБА_4
було повідомлено всіх зацікавлених
осіб. Технічний огляд проведений в
присутності та за участю представника
ПрАТ «Просто-страхування» - ОСОБА_5,
оцінювача зі сторони ПрАТ «Просто-
страхування» - ОСОБА_6 та винуватця ДТП
ОСОБА_2 Всі вказані особи як учасники
технічного огляду були ознайомлені з
його результатами, незгоди та
заперечень ними заявлено не було.

Тобто з результатами проведення
дослідження, а саме з висновком № 018/14
експертного авто-товарознавчого
дослідження з питання визначення
вартості відновлювального ремонту та
ринкової (дійсної) вартості колісного
транспортного засобу від 24.04.2014 року як
представник ПрАТ «Просто-страхування,
так і оцінювач зі сторони ПрАТ
«Просто-страхування» - були повністю
згодні та не заявляли жодних претензій
ні до проведення процедури, ні до
результатів дослідження, чим фактично
визнали, встановлений ОСОБА_4, розмір
ринкової вартості автомобіля на момент
ДТП та розмір відновлювальної вартості
авта.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливості
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

П. 21 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» , визначено, що
при безпідставній відмові у виплаті
страхового відшкодування, крім
наслідків, передбачених договором,
страховик, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
страхувальника зобов'язаний сплатити
йому суму страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом (стаття 526, частина друга
статті 625 ЦК).

П.п. 2.8.2.3 договору страхування
передбачено, що здійснення страхових
страхової виплати має бути здійснено
страховиком протягом 20 днів з дня
надання страхувальником останнього з
документів.

Заяву про виплату страхового
відшкодування (яка являлася останнім
необхідним для виплати документом) по
ДТП, що сталася 12.09.2013 року (лобове скло)
було подано 16.12.2013 року.

Позивач вважає, що інфляційні витрати
та 3 % річних по сумі відшкодування 4 538, 00
грн. слід розраховувати починаючи з
01.01.2014 року. Грошовий еквівалент 3 %
річних за весь період прострочення
(01.01.2014 року - 01.08.2014 року) складає 90, 64 (4 538
х 0,03) / 365) х 243 = 90 грн. 64 коп., де 4 538 - це
сума боргу, 0,03 - це річні відсотки, 365 -
кількість днів в році, 243 - загальна
кількість прострочених днів.

Розмір інфляційних втрат по сумі
відшкодування 4 538, 00 грн. починаючи з
01.01.2014 року складає 474, 78 грн. виходячи з
наступного розрахунку 4 538, 00 (сума
боргу) х 1,002 (середній індекс інфляції
за січень 2014 року) х 1,006 (середній індекс
інфляції за лютий 2014 року) х 1,022
(середній індекс інфляції за березень
2014 року) х 1,033 (середній індекс інфляції
за квітень 2014 року) х 1, 038 (середній
індекс інфляції за травень 2014 року) = 5
012, 78; 5012, 78 - 4 538, 00 = 474, 78 грн.

Також, за тими ж формулами позивачем
було розраховано 3 % річних та
інфляційні втрати за несплачене
відшкодування в розмірі 104 984, 40 грн., за
збитки заподіяні в ДТП 04.10.2013 року: (104 984,
40 х 0,03/365) х 243 = 2 096, 81 грн. - 3% річних ; 104 984,
40 (сума боргу) х 1,002 (середній індекс
інфляції за січень 2014 року) х 1,006
(середній індекс інфляції за лютий 2014
року) х 1,022 (середній індекс інфляції за
березень 2014 року) х 1,033 (середній індекс
інфляції за квітень 2014 року) х 1, 038
(середній індекс інфляції за травень 2014
року) = 115 968,23

115 968,23 - 104 984, 40 = 10 983,83 грн. - це
інфляційні втрати понесені мною за
невідшкодування Страховиком шкоди
завданої в ДТП 04.10.2013 року.

П. 24 Постанови № 4 визначено, що
страхове відшкодування шкоди, завданої
потерпілому, виплачується за кожним
страховим випадком, що настав протягом
періоду дії відповідного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності в
межах ліміту відповідальності
страховика (МТСБУ), з урахуванням умов,
зазначених у статті 9 та пункті 19.1
статті 19 Закону № 1961-IV.

Також, відповідно до п. 1.8.4
договору № 000920 Серія ПК, страхова сума
за ризиком «Пошкодження» має бути
оплачена по кожному страховому
випадку,

після виплати страхового
відшкодування страхова сума по цих
ризиках не зменшується.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, страхову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що збитками, які
підлягають відшкодуванню у повному
обсязі, є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права.

Позивач вважає, що загальний
розмір матеріальної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню страховиком
складає 124 668, 46 грн.

Враховуючи те, що автомобіль
пошкоджено внаслідок ДТП, позивач
вважає, що їй заподіяно моральну
шкоду, яка полягає у душевних
стражданнях, яких вона зазнала у
зв'язку з пошкодженням власності та
неможливістю використовувати
автомобіль за його призначенням майже
рік. Відповідач ухиляється від виплати
страхового відшкодування і це призвело
до порушення нормальних життєвих
зв'язків, спричинило виникнення
пригніченого стану. Моральну шкоду
позивач оцінює в 5 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України,
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода серед
іншого полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно Постанови Пленуму верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 року,
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» передбачено, що
при вирішенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням страховиком
зобов'язань за договором страхування,
суди повинні виходити з того, що
правовідносини сторін за договором
страхування є зобов'язальними.

У випадку порушення зобов'язання
моральна шкода може бути відшкодована
лише тоді, коли це встановлено
договором або законом (ст. 611 ЦК).
Зокрема, можливість відшкодування
моральної шкоди передбачена у
відносинах у сфері об»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ( ст. 9, 22 Закону
№1961-ІУ).

Позивач вважає, що вправі подати позов
без оплати судового збору. Підставою
для звільнення від такого обов'язку
послужить те, що цей позов подається в
порядку захисту прав споживачів
(згідно з ч. 3 ст. 22 Закону «Про захист
прав споживачів» та п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону «
Про судовий збір» позивачі за такими
позовами звільняються від оплати
судового збору).

Подача такого позову без оплати
судового збору можлива, так як згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.96 р. № 5 «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів» на
відносини, що виникають з договорів
страхування, поширюються положення
Закону «Про захист прав споживачів ».

В зв»язку з цим просить постановити
рішення , яким стягнути з відповідача
на її користь відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 124 668, 46 грн.,
моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та
судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 по
довіреності ОСОБА_7 в судовому
засіданні позов підтримала та просила
позов задовольнити, з підстав вказаних
в позовній заяві.

Представник відповідача
приватного акціонерного товариства
«Просто - страхування» по довіреності
Синюк С.Л. в судовому засіданні позов
не визнав, підтримав відзив на позов та
просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши докази в
результаті всебічного, повного та
об"єктивного їх дослідження , суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав. В
судовому засіданні встановлено, що
29.07.2013 року між позивачем та ПрАТ
«Просто-страхування» було укладено
договір «Просто-Каско» № 000920 Серія ПК,
відповідно якого застраховано
належний позивачу автомобіль марки
TOYOTA CAMRY 2007 року випуску, державний номер
НОМЕР_1.

Позивач, як на підставу своїх позовних
вимог посилається на те, що 12.09.2013 року у
вказаному автомобілі було пошкоджено
лобове скло, про що було у відповідному
порядку повідомлено страховика, а в
подальшому подано заяву при виплату
страхового відшкодування в сумі 4 538
грн., але станом на 15.05.2014 року
відшкодування здійснено не було.
Підтвердженням вартості пошкодження
лобового скла є рахунок - фактура № 187
від 01.10.2013 року.

Крім цього 04.10.2013 року, тобто під
час дії вказаного вище договору
страхування, сталася ДТП за участю
належного позивачу автомобіля марки
TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_1 та
автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2
тому позивач вважає, що відповідачем
порушуються її права на отримання
страхового відшкодування.

Доводи позивача не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 16 Закону
України «Про страхування», договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ст. 21 Закону України «Про
страхування», при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
страхування», здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування або
законодавством на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Судом встановлено, що 29 липня 2013
року AT «Просто-страхування» та позивач
уклали договір № 000920 серії ПК,
добровільного страхування майнових
інтересів власника автомобіля «Toyota
Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, за
яким, згідно п.1.2 договору
вигодонабувачем є ПАТ «АВТОКРАЗ-БАНК»»

Відповідно до ст. 979 ЦК Україна за
договором страхування одна сторона
(страхування) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальнику) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно зі ст. 985 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про
страхування», страхувальник має право
укласти із страхувальником договір на
користь третьої особи, якій страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у разі настання страхового
випадку.

Із вказаних норм випливає, що договір
страхування надає право третій особі
(вигодонабувачу) вимагати від
страховика здійснити страхову виплату
на свою користь, тобто наділяє
вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження повноваження
вигодонабувачем ОСОБА_1 на
пред'явлення вимоги до страховика про
виплату страхового відшкодування.

Нормами цивільного процесуального
законодавства та спеціальних законів в
сфері страхування не передбачено
пред'явлення позову в інтересах третіх
осіб - вигодонабувачів. Таким чином,
позивач за пред'явленим позовом, є
неналежним позивачем.

17 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
відповідача з повідомленням про
пошкодження скла застрахованого
автомобіля 12.09.2013 року. У той же день був
проведений огляд пошкодженого
автомобілю та складено акт огляду за
підписом страхувальника. Пізніше від
ОСОБА_1, був отриманий рахунок-фактура
№ 187 від 01 жовтня 2013 року.

Згідно п. 2.7.2 договору: «При пошкодженні
застрахованого ТЗ, пошкодженні або
викраденні застрахованого авто (якщо
цей договір укладено за ризиками
«Пошкодження», «Додаткове обладнання»,
що зазначено в п.1.9. цього договору)
страхувальник зобов'язаний, зокрема п.
2.7.2.5, для отримання страхового
відшкодування, крім письмового
повідомлення про подію, яка має ознаки
страхової, надати страховику заяву про
виплату страхового відшкодування за
формою, встановленою страховиком, та …
документи з нижчезазначеного
переліку...»

Згідно п. 2.8.2 договору, - виплата
страхового відшкодування здійснюється
протягом 20 календарних днів, починаючи
з дня надання страхувальником
страховику останнього із всіх
необхідних документів (згідно з п.2.7.2.5.
цього договору).

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1
, як страхувальником не було надано
відповідачу заяви на виплату
встановленої страховиком форми.

Дійсно, 05 жовтня 2013 року ОСОБА_1
звернулась до AT «Просто-страхування» з
повідомленням про подію, що 04 жовтня 2013
року внаслідок ДТП автомобіль зазнав
значних ушкоджень, в результаті
проведених досліджень, прийнято
рішення про проведення відшкодування
на умовах договору «Повна загибель».

Відповідно до п. 2.8.18. договору
зазначено, що при повній фактичній або
конструктивній загибелі
застрахованого ТЗ, а також у випадку,
коли вартість відновлюваного ремонту
ТЗ перевищує 70% його дійсної (ринкової)
вартості на момент настання страхового
випадку, або у разі, якщо страховик
прийняв рішення про недоцільність
відновлювального ремонту
застрахованого ТЗ, виплата страхового
відшкодування здійснюється на умовах
«Повна загибель».

Згідно з п. 2.8.20 договору: «Для прийняття
рішення про врегулювання претензії на
умовах «Повна загибель» страховик
проводить попередню оцінку вартості
відновлювального ремонту. Попередня
оцінка здійснюється на підставі акта
огляду пошкодженого ТЗ, складеного
страховиком, і калькуляції вартості
відновлювального ремонту ТЗ,
розрахованої страховиком відповідно
до технології ремонту, що
застосовується заводами - виробниками
ТЗ».

Відповідно до Звіту № 183 про оцінку від
06 грудня 2013 року вартість
відновлювального ремонту
застрахованого марки автомобіля TOYOTA
CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_1, склала
113 669,15 гривень.

Оскільки вартість автомобіля на момент
настання страхового випадку складала
144 909,44 гривень, а вартість
відновлювального ремонту перевищує 70%
вказаної суми, то в даному випадку
виплата страхового відшкодування
здійснюється на умовах «Повна
загибель».

Відповідно до п. 2.8.19 договору
страхування, при врегулюванні збитку
на умовах «Повна загибель» виплата
відшкодування здійснюється відповідно
до ринкової вартості ТЗ на момент
настання страхового випадку (але не
більше страхової суми по ризику
«Пошкодження»), за вирахуванням
вартості придатних залишків
застрахованого ТЗ (його складових та
деталей). При цьому вартість таких
придатних залишків ТЗ за рішенням
страховика визначається або шляхом
експертної оцінки, або визначенням
ціни реалізації цих залишків (в тому
числі онлайн - аукціон з продажу
автомобілів, як правило, TOB
«Українсько-Польське підприємство
«Автоонлайн-Україна» чи аналогічні
аукціони). Вартість придатних залишків
ТЗ може також бути визначена за
узгодженням між страховиком та
страхувальником.

Відповідно до інформації від 23 грудня
2013 року за автомобіль марки TOYOTA CAMRY,
реєстраційний номер НОМЕР_1, в
пошкодженому стані, було запропонована
найвища цінова пропозиція у розмірі 111
110 грн.

Крім того, згідно п.1.13.1 франшиза за
договором страхування при виплаті
страхового відшкодування на умовах
«Повна загибель» становить 5% від
страхової суми (8 100 грн.). Із врахуванням
вищезазначених обставин розмір
страхового відшкодування склав: 144 909,44
грн. (вартість застрахованого
автомобіля) -111110 грн. (ліквідні залишки)
- 8 100 грн. (франшиза)= 25 699,44 гривні.

16 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 подала
заяву на виплату страхового
відшкодування із зазначенням способу
та реквізитів отримання коштів, тим
самим надавши останній з необхідних
документів.

Згідно п. 2.8.2.2 виплата страхового
відшкодування у випадку повної
загибелі застрахованого за ризиком
«Пошкодження» ТЗ здійснюється -
протягом 30 календарних днів, починаючи
з дня надання останнього із всіх
необхідних документів (згідно з п.2.7.2.5.
цього договору).

AT «Просто-страхування» 29.01. 2014 року
повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення
по справі 88896 та вказало, що в разі
виникнення у страхувальника бажання
реалізувати зазначений автомобіль AT
«Просто-страхування» надасть дані
бажаючих осіб. У разі відмови покупця в
придбанні автомобіля зазначене право
переходить до іншого покупця у черзі
аукціону.

03 березня 2014 року AT
«Просто-страхування» здійснило
грошовий переказ на вказані позивачем
у заяві реквізити для сплати
страхового відшкодування про що було
повідомлено останню. За отриманням
коштів позивач ОСОБА_1 до банку не
звернулася. 04 квітня 2014 року банком
гроші було повернуто до страхової
компанії. Відповідач AT
«Просто-страхування» здійснило
виплату страхового відшкодування в
сумі 25 699,44 грн., але позивач не виявила
бажання на їх отримати, в зв'язку з чим
кошти були повернуті.

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
відповідача із заявою, в якій вказала,
що вона не погоджується із розміром
страхового відшкодування та надала
копію висновку № 018/14 експертного
авто-товарознавчого дослідження від
24.04.2014 року, посилаючись на нього,
просила здійснити виплату страхового
відшкодування по справі № 88896 в сумі 111
022,40 грн.

Суд погоджується з доводами
відповідача про те, що вказаний
висновок не відповідає обставинам
справи та складений з чисельними
порушеннями. При проведення розрахунку
страхового відшкодування експертом
ОСОБА_4, невірно була розрахована
ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA
CAMRY , реєстраційний номер НОМЕР_1,
оскільки останній не прийняв до уваги,
що зазначений автомобіль мав значний
пробіг, та за весь час експлуатації,
офіційно, 4 рази потрапляв в ДТП, в
якому приймали участь щонайменше два
транспортні засоби, а автомобіль
отримував значні механічні
пошкодження кузову.

При розрахунку матеріального збитку
експертом зазначено , що п.2.7.4.
дослідження: «вартість складових , що
підлягають заміні під час ремонту,
визначено на підставі даних офіційного
дилера «Тойота Центр Київ
«Автосаміт»», хоча самі дані в
дослідженні (рахунки і.т.д.)відсутні, а
тому їх походження.

Під час складання зазначеного
дослідження застосовувалась російська
програма «Silver DAT 2», яка не користується
попитом у провідних експертних
організаціях через непрозорість
останньої, так при використанні
останньої програми можна самостійно
вносити в останню виправлення,
зменшувати або збільшувати вартість
деталей чи ремонтних робіт і програма
це буде приймати як належне не
показуючи, що в неї в ручному режимі
внесені несанкціоновані зміни.

В той же час дослідження, яке було
проведене TOB «Експерт-сервіс-Плюс»
виконано в всесвітній програмі «AUDATEX»,
Німеччина, що характерно для останньої,
це при внесення будь-якої зміни в
цінові дані, запчастин та робіт, одразу
з'являється примітка, зірочка, яка
вказує про внесення програмних, а
ручних даних.

Крім цього , що до зазначеного
дослідження не надано сертифікату,
акту, посвідчення, свідоцтва на право
здійснення оціночної діяльності
експерта ОСОБА_4

Листом від 27 червня 2014 року відповідач
повідомив позивача про порядок та
розмір виплати страхового
відшкодування, позивача було запрошено
для ознайомлення з усією інформацією
по справі, зокрема, висновком
авто-товарознавчого дослідження до
офісу компанії. Також відповідач
повідомив, що у разі зацікавленості в
отриманні страхового відшкодування,
готове ще раз здійснити грошовий
переказ після письмового звернення до
AT «Просто-страхування» із наданням
нової заяви на виплату. Заява на
виплату страхового відшкодування від
позивача не надходила.

Поскільки відповідач не заперечує
проти виплати страхового
відшкодування в межах визначених
страховою компанією, надсилав на
рахунок позивач кошти, які вона не
отримала , суд вважає, що позов заявлено
безпідставний. Тому позов в частині
стягнення шкоди до задоволення не
підлягає.

Поскільки відсутні підстави для
задоволення позову в частині стягнення
матеріальної шкоди, то відсутні
підстави розглядати вимоги про
відшкодування інфляційних, 3% річних та
моральної шкоди.

Позивач при зверненні з позовом до
суду звільнена від сплати судового
збору, тому судові витрати слід
віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 611, 612 ЦК
України, ст. ст. 16. 21, 25 Закону України
про страхування» , ст. ст. 8,10, 79, 60, 212, 213,
215, 223 ЦПК України, суд ,-

В и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства
«Просто-Страхування» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої в результаті
дорожно-транспортної пригоди -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів
з дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області.

Головуючий:
Л.Д.Колода