Справа № 2/638/5794/14.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого
,судді: РУДНЄВОЇ О.О.

При
секретарі КАЛІНОВІЙ А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Шостої
Харківської Державної нотаріальної
контори про звільнення квартири
АДРЕСА_1 з-під арешту , -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою 14.08.2014 року, позовні
вимоги були уточнені 03.09.2014 року.

В судовому засіданні представники
позивача за дорученням Михайлов О.І. та
Нечитайло Л.О. позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
наполягаючи на їх задоволенні.
Пояснили суду, що ТОВ «ОТП Факторинг»
на підставі договору про відступлення
права вимоги від 12.11.2010 року придбало у
ПАТ « ОТП Банк»кредитний портфель та
відступило право вимоги щодо стягнення
боргів з дебіторів за цим кредитним
портфелем, у зв»язку з чим, ТОВ «ОТП
Факторинг»придбало право вимагати
стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2
та звернулося до суду з позовом. Позов
було частково задоволено рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10.10.2012 року по цивільній
справі № 2-466/2011,2/2011/68/2012, з-за дії
мораторію було відмовлено в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, тобто на квартиру АДРЕСА_1.
Вищевказана квартира є предметом
іпотеки за договором іпотеки від PCL
702/240/2007, який було укладено між ПАТ «ОТП
Банк» та власниками квартири
ОСОБА_2,ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Згідно з
вимогами Закону України «Про іпотеку»
позивач вправі вимагати звернення
стягнення на предмет іпотеки в
законний спосіб. Позивач вважає право
на стягнення порушеним ,бо спірний
предмет іпотеки заарештовано на
підставі ухвали Дзержинського
районного суду м. Харкова по цивільній
справі № 2-1227/2011 від 03.10.2011 року.
Відомості про арешт внесено в реєстр
обтяжень відповідачем Шостою
Харківською Державною нотаріальною
конторою за № 10188572 від 30.08.2010 року.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги
не визнав, проти зняття арешту
заперечував, мотивуючи свої доводи
тими обставинами, що відповідач по цій
справі ОСОБА_2 був також відповідачем
по цивільній справі за його позовом №
2-1227/2011 від 03.10.2011 року про стягнення
боргу. На його користь було стягнуто
72000,00 гривень, але рішення суду до цього
часу невиконане, бо крім цієї квартири
в ОСОБА_2 не має ніякого майна та
активів. Вважає , що зняття арешту з
майна порушить його право на отримання
боргу.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про можливість розгляду
справи за його відсутність, позовні
вимоги визнав.

Шоста Харківська Державна
нотаріальна контора про час розгляду
справи повідомлена своєчасно та
належним чином, звернулася до суду з
клопотанням про розгляд справи за
відсутність представника.

Вислухавши пояснення сторін,
які з»явилися в судове засідання,
ознайомившись з волевиявленням
відповідачів, які просили розглядати
справу за їх відсутності, суд приходить
до наступного:

ТОВ «ОТП Факторинг» на підставі
договору про відступлення права вимоги
від 12.11.2010 року придбало у ПАТ « ОТП
Банк»кредитний портфель та відступило
право вимоги щодо стягнення боргів з
дебіторів за цим кредитним портфелем.

10.10.2012 року по цивільній справі
№ 2-466/2011,2/2011/68/2012 Дзержинським районним
судом м. Харкова з ОСОБА_2 та ОСОБА_7
солідарно стягнуто заборгованість за
кредитним договором № ML702/240/2007 від
12.08.2007 року в сумі 898 548,83 гривень та за
кредитним договором № CM-SME 702/65/2008 від
03/03/2008 року стягнуто з ОСОБА_2
заборгованість в сумі 239 666,82, гривень.
Рішення суду набуло чинності та
невиконане до розгляду судом цієї
справи.

При укладенні договору №
ML702/240/2007 від 12.08.2007 року між ПАТ «ОТП
Банк» та власниками квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_2,ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
укладено договір іпотеки № PCL 702/240/2007
від 09.08.2007 року, предметом іпотеки за
цим договором є квартира АДРЕСА_1.

Оціночна вартість квартири
АДРЕСА_1 станом на 25 липня 2014 року
складає 571 000, 00 гривень (арк..10).

Ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 30.08.2010
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
№№ 2-1227/2011 було накладено арешт, який
внесено в реєстр обтяжень за № 10188572 від
30.08.2010 року Державним нотаріусом Шостої
Харківської Державної нотаріальної
контори. Рішення по цій цивільній
справі проголошене 03.10.2011 року та на час
розгляду справи судом з слів ОСОБА_1 не
виконане.

Судом роз»яснені учасникам
процесу вимоги ст.ст.10,11.60 ЦПК України ,
стосовно тих обставин, що законодавцем
обов»язок щодо доказування
обґрунтованості своїх доводів та вимог
покладено на сторони.

Суд приходить до висновку, що
позивач довів свої вимоги належними
доказами.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку»
передбачає наступне:

Іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця
та іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення. У разі
іпотеки, яка виникає на підставі закону
або рішення суду, взаємні права і
обов'язки іпотекодавця та
іпотекодержателя виникають з дня
вчинення відповідного правочину, на
підставі якого виникає іпотека, або з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Іпотечний договір, предметом іпотеки
за яким є майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
посвідчується нотаріусом на підставі
документів, що підтверджують майнові
права на цю нерухомість.

Іпотекою може бути забезпечене
виконання дійсного зобов'язання або
задоволення вимоги, яка може виникнути
в майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

У разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека припиняється з
наступних підстав:

припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору;

реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору
недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку
будівлі (споруди), якщо іпотекодавець
не відновив її. Якщо предметом
іпотечного договору є земельна ділянка
і розташована на ній будівля (споруда),
в разі знищення (втрати) будівлі
(споруди) іпотека земельної ділянки не
припиняється;

з інших підстав, передбачених цим
Законом.

Наступні іпотеки припиняються
внаслідок звернення стягнення за
попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки
підлягають державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку

Відповідно до ст.36 Закону України «Про
іпотеку»

Сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати:

передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання у
порядку, встановленому статтею 37 цього
Закону;

право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового
врегулювання будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником основного зобов'язання є
недійсними.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку»
чітко регламентовано ,що:

Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки, може бути
оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом
щодо строкового користування
нерухомим майном, набутим у власність
іпотекодержателем, зберігає чинність
відповідно до умов договору, яким
обумовлено таке користування. Права та
вимоги третіх осіб на предмет іпотеки,
набутий у власність іпотекодержателем,
які мають нижчий пріоритет, ніж вимога
іпотекодержателя, втрачають чинність.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку»
містить наступне:

Якщо рішення суду або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
(відповідне застереження в іпотечному
договорі) передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня
отримання такого повідомлення особа,
яка має зареєстровані права чи вимоги
на предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З дня
отримання іпотекодержателем цього
повідомлення вказана особа набуває
переважне право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких
повідомлень надійшло декілька, право
на придбання предмета іпотеки у
іпотекодержателя належить особі, яка
має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір
придбати предмет іпотеки, ухиляється
або з інших причин не вчиняє дій до
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з іпотекодержателем
протягом 5 днів після закінчення
вказаного вище тридцятиденного строку,
вона втрачає право на придбання
предмета іпотеки. Це право переходить
до інших осіб, які висловили намір
придбати предмет іпотеки, відповідно
до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані
права чи вимоги на предмет іпотеки, не
висловили наміру його придбати,
іпотекодержатель вправі продати
предмет іпотеки будь-якій іншій особі
на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед іншими особами
згідно з пріоритетом та розміром їх
зареєстрованих прав чи вимог та перед
іпотекодавцем в останню чергу за
відшкодування різниці між ціною
продажу предмета іпотеки та звичайною
ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета
іпотеки між іпотекодержателем та
іншими особами, що мають зареєстровані
права чи вимоги на предмет іпотеки,
здійснюється відповідно до
встановленого пріоритету та розміру
цих прав чи вимог. Решта виручки
повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував
предмет іпотеки, надсилає
іпотекодавцю, боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, та іншим
іпотекодержателям звіт про розподіл
коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, мають
право виконати основне зобов'язання
протягом тридцятиденного строку,
вказаного в частині першій цієї статті,
згідно з умовами та з наслідками,
встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета
іпотеки, укладений відповідно до цієї
статті, є правовою підставою для
реєстрації права власності покупця на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки.

У віповідності зі ст.41 Закону України
«Про іпотеку»

Реалізація предмета іпотеки, на
який звертається стягнення за рішенням
суду або за виконавчим написом
нотаріуса, проводиться, якщо інше не
передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України "Про
виконавче провадження", з дотриманням
вимог цього Закону.

Реалізація предмета іпотеки
здійснюється у населеному пункті за
місцем його розташування, а якщо
предмет іпотеки перебуває за межами
населеного пункту, його реалізація
здійснюється у найближчому населеному
пункті або районному центрі на
території, на яку поширюються
повноваження відділу державної
виконавчої служби, на виконанні якого
перебуває рішення суду, або виконавчий
напис нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами ст.44 Закону
України «Про виконавче провадження»

У разі недостатності суми, стягненої з
боржника для задоволення всіх вимог за
виконавчими документами, ця сума
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості,
встановленої цією статтею.

У першу чергу задовольняються
забезпечені заставою вимоги про
стягнення з вартості заставленого
майна.

У другу чергу задовольняються вимоги
щодо стягнення аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також у зв'язку з втратою
годувальника.

У третю чергу задовольняються вимоги
працівників, пов'язані з трудовими
правовідносинами, після чого
задовольняються вимоги щодо збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, вимоги щодо
виплати наданої адвокатами юридичної
допомоги, виплати винагороди, що
належить автору за використання його
твору, відкриття, винаходу,
промислового зразка, на які видано
відповідні свідоцтва. Після повного
задоволення зазначених вимог
задовольняються вимоги громадян за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та вимоги
громадян про відшкодування збитків,
заподіяних їх майну злочином або
адміністративним правопорушенням.

У четверту чергу задовольняються
вимоги щодо податків і неподаткових
платежів до бюджету, вимоги органів
страхування з обов'язкового
страхування (крім вимог щодо збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування

У п'яту чергу задовольняються всі інші
вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної
черги задовольняються після повного
задоволення вимог стягувачів
попередньої черги. У разі
недостатності стягненої суми для
повного задоволення усіх вимог однієї
черги ці вимоги задовольняються
пропорційно належній кожному
стягувачеві сумі. Вимоги стягувачів
щодо виплати заборгованості із
заробітної плати задовольняються в
порядку календарного надходження
виконавчих документів. Стягнута з
боржника сума розподіляється між
стягувачами згідно з виконавчими
документами, за якими відкрито
виконавчі провадження і закінчився
встановлений державним виконавцем
строк для добровільного виконання
рішення, на день зарахування стягнутої
суми на депозитний рахунок органу
державної виконавчої служби.

Стаття 52. Звернення стягнення на
заставлене майно

Стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. За
постановою державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, винесеної
у виконавчому провадженні про
звернення стягнення на заставлене
майно, стягнення звертається на вільне
від застави майно боржника.

У разі коли коштів, одержаних від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, виконавчий документ
повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
визначеному пунктом 6 частини першої
статті 40 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі:

виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

коли вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Реалізація заставленого майна
провадиться в порядку, встановленому
цим Законом.

З коштів, одержаних від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого вони
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя. Якщо
заставодержатель не є стягувачем у
виконавчому провадженні, кошти йому
виплачуються у разі належного
підтвердження права на заставлене
майно. Після повного задоволення вимог
заставодержателя залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
визначеному цим Законом.

Спори, які виникають у виконавчому
провадженні щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Стаття 59 Закону України «Про
виконавче провадження» чітко
регламентує порядок звільнення майна
з-під арешту, а саме:

Особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права на майно і
про звільнення майна з-під арешту.

У разі прийняття судом рішення про
звільнення майна з-під арешту або
сплати боржником повної суми боргу за
виконавчим документом до реалізації
арештованого майна боржника, майно
звільняється з-під арешту за
постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. Копія
постанови про звільнення майна з-під
арешту надсилається боржнику та до
органу (установи), якому була надіслана
постанова про накладення арешту на
майно боржника на виконання.

У всіх інших випадках по незакінчених
виконавчих провадженнях арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Дослідивши докази по справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
доведеними ,обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,152-154,209,212,214,215
ЦПК України,ст.ст.52,54,59 Закону України
«Про виконавче провадження»,
ст.ст.3,17,36,37,38,40,41,44 Закону України «Про
іпотеку»,-

СУД
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Шостої
Харківської Державної нотаріальної
контори про звільнення квартири
АДРЕСА_1 з-під арешту - задовольнити в
повному обсязі.

Звільнити з-під арешту
квартиру АДРЕСА_1 ,скасувавши арешт
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ,
накладений ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова по цивільній
справі № 2-1227/2011 , внесений в реєстр
обтяжень 30.08.2010 року Шостою
Харківською Державною нотаріальною
конторою, номер обтяження 10188572.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Харківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова,
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення, а
стороною, що не приймала участі у
судовому засіданні в той же строк після
отримання копії судового рішення.

Головуючий, суддя
О.О. РУДНЄВА

Рішення виготовлено суддею власноруч в
нарадчій кімнаті.

Суддя
О.О.РУДНЄВА