Справа №
провадження: 2/511/161/14
Роздільнянський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Роздільнянський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

за участю секретаря - Томчук Є.П.,
Фадєєвої О.В., Кирилової І.В.,

позивача за первісним та відповідача
за зустрічним позовами - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом -
ОСОБА_3,

представника ОСОБА_3, - адвокат ОСОБА_4,

прокурорів - Момоток О.Ю., Сагідова А.І.,
Пантась О.В.,

третьої особи - Органу опіки та
піклування в особі Роздільнянської
міської ради Одеської області -
Прибилова О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Роздільна
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення місця
проживання дитини та по зустрічному
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи
без самостійних вимог - Органу опіки та
піклування в особі Роздільнянської
міської ради Одеської області та
прокурора про встановлення місця
проживання, відібрання (передачу)
малолітньої дитини на постійне
проживання з матір'ю, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення місця проживання
малолітньої дитини разом з батьком.
(а.с.3), зазначаючи, що мати дитини -
ОСОБА_3 пішла із сімі`ї до іншого
чоловіка, покинувши свою доньку разом з
ним.

Крім того у вказаному позові
просить постановити рішення, яким
залишити малолітню доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року на вихованні у нього
як батька та визначити місце мешкання
дитини разом з ним, стверджуючи, він
створив всі належні умови ждя
виховання та утримання доньки, а матір
не турбується долею дитини, оскільки
остання ротягом останнього року не
переймається вихованням дочки, дочка
постійно мешкає з батьком та
зареєстрована за його місцем мешкання,
а також знаходиться на повному його
утриманні. Крім того, в позові
зазначив, що він з 29.09.2003 року перебував
у шлюбі з відповідачем по справі -
ОСОБА_3, який з ініціативи відповідача
04.10.2013 року був розірваний на підставі
рішення Роздільнянського районного
суду. Вони намагались зберегти шлюб,
але сумісні зусилля нічого не дали. Від
вказаного шлюбу народилася дочка -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач з
квітня 2013 року не проживає разом з
сім'єю, ніяких стосунків вони не
підтримують і не ведуть спільного
господарства, необхідні умови для
проживання, розвитку, навчання,
лікування й відпочинку дитини
створюються ним без участі матері
дитини. На час його перебування його на
учбовій сесії у м. Харків дитина
залишалася з дідусем, батьком
відповідача, але і там за місцем
проживання свого батька, відповідач не
мала бажання побачити дитину та
поспілкуватися з нею, зі своїм
адвокатом відвідала орган опіки та
піклування де залишила неправдиву
інформацію. Тобто весь час вона
намагається учинити сварки, але спроб
поспілкуватися з дитиною навіть й не
проявляє. Вважає, що дочка повинна
проживати разом з ним, оскільки він
постійно надає і може надати дочці усе
необхідне для її нормального розвитку
і життя.

У березні 2014 року ОСОБА_3 та її
представник адвокат ОСОБА_4
заперечуючи проти позову звернулися до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в
якому просили визначити місце
проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з матір'ю (а.с.32-36). Свої позовні вимоги
ОСОБА_3, обґрунтувала тим, що відповідач
утримує незаконно їх сумісну дитину, не
дає можливості спілкуватися з нею, його
посилання на те, що вона вела вільний
облік життя, формально відносилась до
своїх материнських обов'язків не
знайшло в його позові письмових
доказів та підтверджень. Крім того
додала, що з моменту народження дочки
по 2012 рік,(це є і період коли відповідач
поступив та закінчив Залізничний
технікум) тобто до початку шкільного
періоду, вона постійно знаходилася з
дитиною вдома, дитина дуже часто
хворіла, також проходила разом з нею
обстеження та лікувала її в Одеській
обласній дитячій лікарні м. Одеса.

Ухвалою суду від 20 березня 2014 року
вказані позовні заяви об'єднанні в одне
провадження (а.с.48).

В судовому засіданні батько дитини
- ОСОБА_1 додатково пояснив, що з
відповідачем по справі він прожив 10
років задовільно, але потім вона стала
вести аморальний спосіб життя, стала
гуляти, зловживати алкогольні напої,
дозволяти собі фліртувати з іншими
чоловіками. 24.04.2013 року стало відомо, що
у неї є інший чоловік, вона повідомила
його про це коли залишила квартиру і
дитину. В той день, коли стало відомо
про її зраду, вона забрала особисті
речі та пішла з дому, при цьому доньку з
собою не забрала, а залишила батькові.
Декілька разів приїжджаючи якби до
дитини, вона намагалась утворити
сварку та сама викликала міліцію. В
серпні 2014р. сталася очередна сварка,
яка закінчилася викликом міліції та
порушенням відносно нього
кримінального провадження за ст.125 КК
України за спричинення ОСОБА_3 тілесних
ушкоджень, хоча ніяких бійок не було. За
останній час дитина нічого доброго від
неї як від матері не бачила. За період
проживання дитини з ним, вона жодного
разу не хворіла серйозними
захворюваннями, 2 рази за рік був легкий
бронхіт, за час перебування на роботі
дитина знаходилася з нянею ( колишній
вихователь у дитячому садку), яка дочку
відводила до школи та зустрічала її,
робила з нею уроки, займалася корисними
справами, до того моменту поки він не
повертався додому з роботи. Раніше коли
навчався заочно та відлучався на
учбову сесію дочка залишалась з
батьком відповідачки та з його
батьками доки не наняли няню. Останні
рази у вересні та грудні перед днем
народження дочки ОСОБА_3 приїжджала,
дочка одразу зробила висновок з її
приїзду, що вона обов'язково зіпсує
свято. Тому саме в день народження
дитини він змушений ОСОБА_3 до дочки не
пускати за бажанням дитини. Після
судових засідань ОСОБА_3 більше до
дочки не з'являлася, дитина бажає
проживати разом з батьком, а тому
просив задовольнити його позов та
відмовити в зустрічному. Заперечував
факти поганого відношення та
рукоприкладства до дружини. Вказував,
що колишня дружина зраджувала йому та
на сьогоднішній день має іншу родину,
тому там їй донька не потрібна.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі
доповнивши їх тим, що дівчинка за
період проживання з батьком почуває
себе дуже добре, нічого поганого про
матір вона від батька не чує, але матір
ОСОБА_3 сама своєю поведінкою
відштовхує дитину від себе. 23.04.2013 року
після скандалу з ОСОБА_1 ввечері вона на
ніч пішла з квартири без дитини.
Чоловіку сказала, що покидає його
назавжди, але дитину вона не намагалась
забрати. Коли потім поверталась не один
раз, постійно провокувала скандали та
викликала міліцію на очах у дитини, що
також ставить під сумнів, що вона як
матір приділяє дочці належну турботу
та турбується за її моральний стан.

В судовому засіданні ОСОБА_3
(будучи в судовому засіданні двічі)
проти заявлених вимог ОСОБА_1
заперечувала, просила відмовити в їх
задоволенні. Наполягала на задоволенні
своїх зустрічних вимог, пояснюючи тим,
що все, що розповів ОСОБА_1 не
відповідає дійсності. Вона була та є
гарною матір`ю, має 2 вищі освіти. На
протязі спільного проживання він
постійно її бив, після останніх побоїв
їй прийшлося звернутися до міліції, де
за її заявою проти ОСОБА_1 порушене
кримінальне провадження, дійсно всякий
раз коли він її бив все це бачила
дитина, це з його боку був аморальний
облік життя, тому що він навчався та
часто відлучався на учбові сесії в м.
Харків, і вона не знала що він там і з
ким він там, тим часом вона постійно
займалася дитиною. На розірванні шлюбу
наполягала сама тому що не могла більше
витримувати, його побої і скандали.
Дитина з 1,3 місяців до 4 років дуже
хворіла, і вона дитину не кидала. Після
розірвання шлюбу, стала проживати від
ОСОБА_1 окремо, працевлаштувалась,
працює сутки через троє, стверджувала,
що коли вона на роботі допомагати їй
буде її рідна сестра, людина не чужа для
дочки, а не няня, вважає, що дитина, а
особливо дочка повинна проживати з
матір'ю та наполягала на задоволені її
зустрічних позовних вимог.
Стверджувала, що відбувся факт її
побиття чоловіком та фактичного
змушення її покинути квартиру голою,
після чого вона поїхала до сестри, але
нічим вказане не підтвердила. Надати
суду відповідь чому не забрала з собою
дитину, коли пішла з дому, не змогла.

Представник позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав,
заперечуючи проти позовних вимог
батька, пояснивши, що дійсно дитині
буде краще проживати разом з матір'ю,
так як вона може забезпечити їй краще
виховання ніж батько, та зміна місця
проживання дитини є психологічною
травмою для дівчинки, яка після
розірвання шлюбу батьків проживає саме
з батьком. Додав, що мати неодноразово
намагалась побачитись з дитиною, але
батько завжди зачиняв перед нею двері,
перешкоджаючи можливості спілкування
матері та дочці, в присутності нього
вона намагалась поспілкуватися з
дочкою в школі, але і там їй за
проханням батька не надали такої
можливості. Неодноразово бив її, дитина
не бачила різниці між батьками доки
вони не розлучились. Вважав, що
законних підстав для утримання дитини
у батька відсутні, тому донька повинна
проживати з матір`ю. Також наполягав, що
пріоритет знаходження з батьком по
справі не повинен відігравати рішучу
роль для того, щоб вирішити спір.
Вказував, що всі державні органи, котрі
повинні стати на захист прав дитини,
нічого не зробили: - на засідання опіки
матір не викликали, прокурор будь-яких
дій не вчиняв щодо відібрання дитини та
незаконного її утримання батьком; на
експертизу мати теж не викликали, чім
грубо порушили права матері.

Представник третьої особи Органу
опіки та піклування в особі
Роздільнянської міської ради Одеської
області - Прибилов О.О., діючий за
дорученням висновок органу опіки та
піклування підтримав у повному обсязі
та заперечував доводи матері дитини -
ОСОБА_3 просив в їх задоволенні
відмовити, так як з урахуванням
висновку експерта, поведінки матері
під час розгляду справи, віку дитини,
відібрання її від батька та перешкоди у
спілкуванні з батьком, можуть
негативно вплинути на психічний стан
дитини та її розвиток. Повідомив, що
03.12.2013року відбувалось засідання
районної комісії з питань соціального
захисту дитини Роздільнянської
міської ради, де розглядалося питання
по заяві ОСОБА_1 щодо надання йому
висновку про доцільність мешкання з
ним його доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Батько ОСОБА_1 надав всі необхідні
документи в підтвердження своїх вимог.
Мати ОСОБА_3 була належним чином
повідомлена про розгляд зазначеного
иптання, але не з`явилася на засідання
комісії. Просила дати їй один місяць
для збору документів, які б
підтверджували доцільність проживання
дитини разом з матір'ю, але, ніяких
додаткових документів вона так і не
надала та сама також більше не
з'явлалась. Висновок органу опіки та
піклування пітримав та просив
задовольнити позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 та визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_6 з батьком за місцем
його проживання, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Прокурор у судовому засіданні виклала
свою думку про доцільність визначення
місця проживання дитини разом з
батьком, з урахуванням того, що батько
дитини характеризується позитивно, має
постійне місце проживання, працює, має
стабільну заробітну плату, не
зловживає наркотиками та алкоголем,
створив всі необхідні умови для дитини,
та беручі до уваги висновок органу
опіки та піклування Роздільнянської
міської ради Одеської області про
доцільність визначення місця
проживання дитини разом з батьком та
висновок експерта психолога про
необхідність залишення дитини у
батька, враховуючи, що мати за весь час
розгляду справи не намагалася навіть
зустритися з донькою, більш року не
проживає разом з дитиною, належних
доказів свого працевлаштування, оренди
квартири та наявності доходів,
створення належних умов для дитини - не
надала, за її заявою проведеною
перевіркою факт поганого утримання
батьком неповнолітньої ОСОБА_6 свого
підтвердження не знайшов, а також
враховуючи той факт, що батьком надано
достатньо доказів, відповідно до яких
місце проживання малолітньої ОСОБА_6
необхідно визначити з батьком.

Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов`язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської
Конвенції про здійснення прав дітей
(1991р), предметом цієї Конвенції є
підтримка у найвищих інтересах дітей
та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції
вбачається, що першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається,
що одним із основних батьківських
обов`язків є обов`язок по належному
вихованню дитини, прищеплення їй
моральних цінностей, духовності,
культури своєї нації. Саме батьки
повинні навчити дитину формувати
систему пріоритетів та ні в якому разі
не дати їй спотворити існуюче
світосприйняття. Батьки повинні
виховувати особистість, яка б із
повагою ставилася б до прав та свобод
інших людей, любила б свою сім`ю та
родину. Принципом Конвенції існує
принцип загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України
здійсненнябатьками своїх прав та
виконання обов»язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. Відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом
(ст. 160 СК).

Статтею 161 СК України передбачено, що
при вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я, та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ст. 14 Закону України «Про
охорону дитинства» діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили. Під час вчинення
дій, пов'язаних з розлученням дитини з
одним або батьками, а також інших дій,
що стосується дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Під час вирішенні спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків, і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Конвенція про права дитини, яка набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
виходячи з рівності прав матері та
батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило,
за яким дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

При вирішенні питань, що торкаються
дітей, з урахуванням положень названої
вище Конвенції про права дитини, суд
має виходити з принципу максимального
забезпечення інтересів дитини, її
захисту і забезпечення турботи про неї.
При вирішенні такого спору суди
повинні виходити не з формальних
міркувань, а з фактичних інтересів
дітей та умов їх нормального виховання.

Отже, вищезазначені норми Декларації
та Конвенції вказують на наявність
виключних обставин для розлучення
малолітніх дітей з матір'ю у разі коли
батьки проживають окремо.

Також судом враховується, що згідно
ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
всі матеріали справи, суд вважає, що
місце проживання дитини належить
встановити з батьком, задовольнівши
первісний позов та відмовити у
зустрічному позові з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
29.09.2003 року по 04.10.2013 року. Шлюб
розірвано відповідно до рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 04.10. 2013 року (а.с).

Від цього шлюбу у сторін по справі
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька
ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_3, виданим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Роздільнянського районного
управління юстиції Одеської області,
виданого на підставі актового запису №
52, батьком якої є ОСОБА_1, матір'ю -
ОСОБА_3.(а.с.59).

Батьки не дійшли добровільно згоди
щодо місця проживання та виховання
доньки.

Позивач по первісному позову та
відповідач по зустрічному, який є
батьком дитини, має постійне місце
реєстрації, на праві власності володіє
квартирою (а.с.10-11), станом на серпень
2014р. працює офіційно на Одеській
зализниці монтером колії, отримує
значні доходи (а.с.12;15а;104);
характеризується виключно позитивно
за місцем роботи (а.с.8) так і добре за
місцем навчання (а.с.9); наркологічних та
психіатричних захворювань не має, на
диспансерному обліку не перебуває
(а.с.13;103); згідно актів обстеження
ОСОБА_1 має належні умови для
проживання дитини (а.с.5-7).

Відповідач по первісному позову, та
позивач по зустрічному, яка є матір'ю
малолітньої ОСОБА_6, зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2; проживає фактично за
адресою: АДРЕСА_1 без будь-яких правових
підстав (а.с.32); раніше працювала
офіційно на посаді старшого комірника
на ПАТ "Одеський коровай" з останньої
довідки наданою до суду за запитом її
представника, остання звільнена згідно
наказу про звільнення №28 від 12.02.2014
року, раніше за місцем роботи
характеризувалась позитивно (а.с.38);
наркологічних та психіатричних
захворювань не має (а.с.41;43); згідно акту
обстеження ОСОБА_3 за місцем свого
фактичного проживання створила для
виховання та розвитку, проживання
дитини всі необхідні умови (а.с.39;54).

Крім того, на даний час судом
встановлено, що кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1 порушене
за заявою ОСОБА_3 від 13.08.2013 року за
правовою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК
України (умисне легке тілесне
ушкодження), в судовому засіданні 14.10.2014
року по заявленому клопотанню ОСОБА_3
закрито в зв'язку з її відмовою від
обвинувачення (а.с.140).

Таким чином судом встановлено, що кожен
з батьків проявляв відповідно
материнську і батьківську турботу до
дитини, виходячи з власних можливостей,
додавав зусиль щодо належного
утримання та виховання доньки,
об'єктивних доказів протиправної
поведінки або байдужості з боку
будь-кого з батьків до доньки не надано
і в судовому засіданні не встановлено.

Доказів незаконного утримання дитини
батьком, суду не надано, вказане
підтверджується і листом прокуратури
№ 04/2/2-11536-13 від 27.12.2013р.(а.с.138).

Судом в якості свідка була допитана
ОСОБА_7, яка працювала нянею ОСОБА_6,
після того як батько залишився с
донькою проживати окремо. Свідок
пояснила, що працювала з кінця жовтня
2013 року: приводила дитину до школи, а
потім забирала зі школи, перевіряла у
неї уроки, кормила її, також декілька
разів ОСОБА_6 забирав дідусь який також
про неї піклувався. Батько створив для
доньки дуже добрі умови та постійно
турбується про неї. В її присутності
ОСОБА_6 на батько ніколи не скаржилася,
розповідала про нього тільки добре.
Маму згадувала рідко, раз чи два рази,
при цьому вона пам'ятає, що мама її
скривдила. Одного разу коли її мати
прийшла до неї з адвокатом, ОСОБА_6 не
хтіла виходити до матері. ОСОБА_6 вже
велика дівчинка їй 8 років, вона багато
вже розуміє, більш прихільна до батька.
Дитина з батьком мешкають в квартирі
самі, проте, щоб батько налаштовував
дитину проти матері їй не відомо.

Судом в якості свідка була допитана
ОСОБА_8, яка пояснила, що деякий час її
родина та родина ОСОБА_3 підтримувала
дружні стосунки, коли ОСОБА_3 ще
проживала в родині - ОСОБА_6 не хворіла
та була доглянутою. Вдома у них завжди
було чисто, як батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до
дочки відносились дуже добре, завжди
приділяли їй багато уваги. Крім того,
пояснила, що при неї один раз ОСОБА_1
вдарив ОСОБА_3 по спині, при цьому він
сказав, «що більше так не може», що він
мав на увазі вона не знала, але
викликала ОСОБА_3 таксі, щоб вона
поїхала до батька. В той день ОСОБА_3
забрала її рідна сестра. Більш їй
нічого не відомо з приводу жорстокого
відношення ОСОБА_1 до ОСОБА_3. ОСОБА_3
навіть з своїм рідним батьком не
спілкується вже дуже давно, т.я. у нього
нова сім'я. ОСОБА_1 пьяним ніколи не
бачила. Чи зраджувала ОСОБА_3 чоловіку -
їй не відомо. ОСОБА_6 дуже скучала за
батьком коли він був на учбових сесіях,
він дуже відмінний батько. Останній раз
ОСОБА_3 бачила в квартирі десь рік тому.
По телефону ОСОБА_3 в істериці
розповіла, що не може побачитьсь з
дитиною, так як ОСОБА_1 не відчиняє їй
двері, виганяє її, не дає можливості
поспілкуватись з дочкою. Все це бачили
сусіди які також це підтвердили. В
лютому 2014 року вона була в гостях у
ОСОБА_3 в квартирі яку вона знімала в м.
Одеса сама, в квартирі дві кімнати, одну
з них вона зробила дитячою, там для
дівчинки всі зручності. Останній раз
вона подзвонила в серпні ОСОБА_3 для
того, щоб привітати її з днем
народження, у відповідь почула, що
проблеми з дитиною у неї продовжується,
повідомила, що вона працює, намагається
матеріально допомогти ОСОБА_1 з коштами
для утримання дочки, але він від її
допомоги відмовляється, і не допускає
її до дочки.

З вказаних пояснень свідка не
встановлено неправомірної поведінки
батька по відношенню як до матері так і
до дитини, так і створення перешкод в
спілкуванні матері з донькою.

Жодних фактів того, що ОСОБА_1 має
ознаки, передбачені ст.ст.164, 170 СК
України - судом не встановлено. ОСОБА_1
позитивно характеризується, належним
чином відноситься до своїх
батьківських обов'язків , забезпечений
житлом, ним створені усі необхідні
умови для проживання доньки, останній
приділяв увагу вихованню, навчанню
дитини, її духовному та фізичному
розвитку, позитивна оцінка ОСОБА_6 в
школі, підтверджується
характеристикою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3
м.Роздільна.(а.с.7).

Суд враховує, що відносно ОСОБА_3 також
не встановлено будь-яких ознак,
передбачених ст.ст. 164, 170 СК України, в
2012 році вона також приділяла увагу до
дочки, доглядала її, лікувала,
відвідувала батьківські збори (а.с.7),
але на даний час вона не працює -
оскільки будь-яких належних доказів з
цього приводу суду не надала; продовжує
бути зареєстрована разом з колишнім
чоловіком, при цьому не має свого
постійного житла (відсутність
документів про право власності на
житло, оренди тощо), до органів опіки та
піклування не зверталася, вказане не
дає можливості належним чином
доглядати малолітню доньку. ЇЇ
твердження про те, що виховання її
малолітньої доньки, їй буде допомагати
здійснювати її рідна сестра - не
заслуговують на увагу та не
відповідають інтересам дитини. Крім
цього, ОСОБА_3 в судовому засіданні не
доведено належними та допустимими
доказами те, що ОСОБА_1 неналежно
незаконно утримував дитину та
створював умови, які суперечили б
інтересам їх доньки. Також суд не може
покласти в основу рішення, без всієї
сукупності з іншими доказами, доказі по
справі - акти обстеження житла ОСОБА_3,
згідно до яких для дитини створені всі
необхідні умови, оскільки будь-яких
документів, вказуючи на те, що вказане
житло перебуває у власності або
будь-якому іншому правовому статусі та
терміни його дії - суду не надані.

Крім того, відносно поведінці та
занятої позиції матері під час
розгляду зазначеної справи звертає на
себе деякі факти, які в совокупності з
відсутністю доказів, незадовільним
чином характеризують ОСОБА_3 як мати та
її відношення до доньки.

Так, судом встановлено, що мати сама
добровільно покинула доньку разом з
батьком; майже проживаючи окремо від
дитини біля року перша до суду з
позовом про проживання доньки з нею - не
зверталася, звернулася до суду з
зістрічною позовною заявою через рік
після того як покинула дитину; за весь
час розгляду справи в суді тільки
декілька разів з`явилася до суду;
вважала, що їй створюються перешкоди
для спілкування з дитиною, але під час
розгляду справи навіть не заявила
клопотання про допит дитини в суді;
також не з`явилася на засідання органу
опіки та піклування та до експерта
психолога, де вирішувалася доля дитини;
таким чином, враховуючи все вище
перелічене суд вважає, що мати
добровільно та свідомо ухиляється від
своїх материнських обов'язків.

Системний аналіз вищенаведених
доказів дозволяє суду зробити
висновок, що пріоритетом для батьків по
даній справі є: для батька -
зосередження на розвитку та піклуванні
про дитину, задоволення її потреб, а для
матері - першочергово влаштування
особистого життя.

Разом з тим, в суді встановлено, що
ОСОБА_6 приділяє особисту прихільність
до батька та бажає проживати з ним.

Висновком Органу опіки та піклування
Роздільнянської міської ради Одеської
області від 03.12.2013 року за № 1619,
рекомендовано визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 за
місцем його реєстрації та проживання а
саме: в АДРЕСА_2. (а.с.4).

Згідно висновку судово - психологічної
експертизи №4702 від 31.10.2014 року, дитина
ОСОБА_6 відповідає віковим нормам, має
позитивне ставлення до батька,
говорить про взаємну любов між ними,
виказує турботу про нього, до нього
вона прив'язана більш ніж до решти
членів сім'ї. До матері має суперечливе
відношення, з одного боку вона
ставиться до неї добре, прагне її
бачити, а з другого боку вона не
впевнена в тому, як матір відноситься
до неї та до батька, експерт вважає, що
останнє є значущим аспектом
спілкування з матір'ю. Незважаючи на
добре ставлення до матері, ОСОБА_6
завжди робить вибір на користь батька і
готова відмовитись спілкуватися з
матір'ю заради батька (якщо буде така
необхідність). Батько для дитини має
найбільший авторитет (вплив). Деяка
тривожність через відсутність матері з
квітня 2013 року, являється природною
реакцією дитини на розлучення батьків.
ОСОБА_6 не бажає змінювати свій спосіб
життя, хоче проживати в своєї квартирі,
яка належить її батькові. Зміна
проживання, обстановки, школи,
оточення, розлучення з батьком будуть
мати негативний вплив на психологічне
здоров'я ОСОБА_6. ОСОБА_6 бажає проживати
з батьком (а.с. 118-121зв).

Таким чином, опираючись в першу чергу
на інтереси дитини та з метою створення
нормальних умов для її виховання та
розвитку, приймаючи до уваги всі
вищепереличені докази та
обґрунтування по справі, з огляду на
одноголосний висновок всіх державних
органів, які стоять на захисті прав
дитини - органу опіки та піклування та
прокурора, враховуючи висновок
експерта психолога, суд вважає, що з
метою максимального забезпечення
інтересів дитини, її захисту і
забезпечення турботи про неї все в
сукупністі дає суду підстави вважати,
що є виключни обставини для розлучення
дитини з матір`ю, крім того в даній
справі навіть стать дитини не може
видігравати рішучу роль.

Вказаний висновок суду ґрунтується і
на тому, що в даному випадку при
залишенні дитини з батьком будуть
враховані всі інтереси дитини,
оскільки: - буде збережена система
забезпечення життєдіяльності дитини -
відсутність необхідності зміни місця
житла та навчання, необхідності
пристосовуватися до організації життя
та навчання за новим місцем проживання,
оскільки дівчинка за вказаною адресою
мешкає з дня народження; та буде
збережено коло оточення дитини -
проживання поблизу у м. Роздільна
дідуся та можливість постійного
спілкування з ним, що для дитини не
стане другим психотравмуючим фактором
після того як її покинула мати.

Судом приймається вказаний висновок
суду з огляду і на ст. 59 ЦПК України,
згідно якої належними є докази, що
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм
закону на особи, які беруть участь у
справі, покладаються певні обов'язки,
при недотриманні яких можуть наступити
несприятливі наслідки.

Оскільки твердження ОСОБА_3 про те, що
батько не піклується дитиною, не
створює належних умов для проживання
дитини, незаконно її утримує,
перешкоджає спілкуванню між нею та
дочкою та про прихильність доньки до
матері, що батько психологічно не
сумісний з дочкою, давить не неї та
недозволяє спілкуватися, не знайшло
свого підтвердження в судовому
засіданні, будь-яких належних доказів з
вказаних питань суду не надано, тому
суд вважає, що для матері дитини
відсутність належних та допустимих
доказів на обґрунтування своєї позиції
і є несприятливими наслідками по
справі.

Разом з тим, суд не може погодитися з
доводами матері дитини, що у разі якщо
дитина буде постійно проживати з
батьком, будуть порушені її права як
матері і вона не зможе приймати участі
у вихованні доньки, оскільки судом
враховуються положення ст.11 Закону
України "Про охорону дитинства" та ст. 141
СК України, тому суд наголошує, що мати
не позбавлена батьківських прав та має
право на безперешкодне спілкування та
виховання дитини.

Судовий збір сплачений у повному
обсязі при зверненні до суду.

Оскільки при розгляді спору суд
повинен вирішити питання і розподілу
судових витрат та понесених сторонами
витрат, а судом задовольняеться
позовні вимоги батька, тому з матері
дитини належить стягнути всі понесені
витрати батьком.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 76 ч. 3, 88, 146,
157, 169, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення місця проживання дитини -
задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 за
місцем його проживання: АДРЕСА_2.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю прокурора та
третьої особи без самостійних вимог -
Органу опіки та піклування в особі
Роздільнянської міської ради Одеської
області про встановлення місця
проживання та відібрання (передачі)
малолітньої дитини - відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7,(паспорт НОМЕР_4 виданий
Роздільнянським РВ УМВС України в
Одеській області від 04.10.2004 року, ІПН
НОМЕР_2) зареєстрованої за адресою
АДРЕСА_2, фактично проживаючої за
адресою: 65065, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, (паспорт НОМЕР_5 виданий
Роздільнянським РВУМВС України в
Одеській області від 09.02.1998 року,
ІПННОМЕР_6)проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 витрати пов'язані з
проведенням експертизи у розмірі 3019,20
грн.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7,(паспорт НОМЕР_4 виданий
Роздільнянським РВ УМВС України в
Одеській області від 04.10.2004 року, ІПН
НОМЕР_2) зареєстрованої за адресою
АДРЕСА_2, фактично проживаючої за
адресою: 65065, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, (паспорт НОМЕР_5 виданий
Роздільнянським РВУМВС України в
Одеській області від 09.02.1998 року,
ІПННОМЕР_6)проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, витрати пов'язані з наданням
правової допомоги у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7,(паспорт НОМЕР_4 виданий
Роздільнянським РВ УМВС України в
Одеській області від 04.10.2004 року, ІПН
НОМЕР_2) зареєстрованої за адресою
АДРЕСА_2, фактично проживаючої за
адресою: 65065, АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, (паспорт НОМЕР_5 виданий
Роздільнянським РВУМВС України в
Одеській області від 09.02.1998 року,
ІПННОМЕР_6)проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, сплачений судовий збір у
розмірі 229.40 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Роздільнянський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О. В. Іванова