Справа № 180/3530/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 р.
м. Марганець

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області в складі :
головуючого
Хомченко С.І.

при секретарі
Назаренко А.В.,

за участю сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Марганці цивільну справу за позовом
(заявою) ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства банк «Фінанси
та кредит» в особі Криворізької філії,
третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Система Інвест» про
визнання кредитного договору
недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ банк «Фінанси та Кредит» в особі
Криворізької філії про визнання
недійсним кредитного договору,
укладеного 30 серпня 2007 року між ВАТ
банк «Фінанси та Кредит» та ним, згідно
з умовами якого йому надано кредитні
кошти в розмірі 70000 доларів США, зі
сплатою 14,5 % річних за користування
кредитом на строк до 29 серпня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 01 вересня 2008 року
між ним та банком було укладено договір
про внесення змін до кредитного
договору, яким змінено процентну
ставку за користування кредитом до 17%
річних, шляхом внесення змін до певних
пунктів договору. Крім того, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, були укладено між
банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ТзОВ «Система Інвест» договори
поруки від 30 серпня 2007 року. Вважає, що
кредитний договір слід визнати
недійсним, оскільки такий укладався з
метою надання споживчого кредиту,
однак банк не повідомив у письмовій
формі про умови надання кредиту, та не
надав в повному обсязі інформації про
умови кредитування як того вимагає
закон. Зазначає, що його права як
споживача були порушені, оскільки банк
не повідомив його, що послуги банку,
зважаючи на їх ціну (вартість) явно не
задовольнятимуть його інтереси і
вимоги, а вартість кредиту може істотно
зрости, ніж це очікувалось під час
укладення договору, у зв'язку із зміною
курсу долара США до гривні. Просить
позов задовольнити.

27 березня 2014 року позивач доповнив
позовні вимоги, зазначає, що банк не
повідомив його, що валютні ризики під
час виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач, що плата за
обслуговування кредиту є змінною
величиною, оскільки курс долара
коливається. Вважає, що все це є
істотними умовами договору, у зв'язку з
чим, кредитний договір є недійсним з
моменту укладення, а також певні його
умови є несправедливими, оскільки
розмір відповідальності є
непропорційно великий до суми
основного зобов'язання (а.с.77-79).

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала, дала
аналогічні пояснення, що й мотиви
позовної заяви. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача позов
заперечив, подав письмове заперечення
на такий (а.с.60-61). Просить у його
задоволенні відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 подала заяву про
розгляд справи у її відсутності
(а.с.75-76).

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ
"Система Інвест" в судове засідання не
з'явились, хоча повідомлялись про таке
належно та вчасно, про причини неявки
суд не повідомили.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд вважає,
що позов до задоволення не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

30 серпня 2007 року між ВАТ банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії № 188/07-МК, відповідно до
умов якого позичальнику надано
кредитні кошти у розмірі 70000 доларі США
під 14,5 % річних до 29 серпня 2012 року
(а.с.7-11).

Для забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором 30 серпня
2007 року були укладені договори поруки
між ВАТ банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ
«Система Інвест» (а.с.12-13,14-15,16-1718-19,20-21).

Після цього позивач прийняв пропозицію
кредитора про підвищення розміру
відсоткової ставки по кредитному
договору, тому 01 вересня 2008 року між ним
та банком було укладено договір про
внесення змін до кредитного договору,
яким змінено процентну ставку за
користування кредитом до 17% річних,
шляхом внесення змін до певних пунктів
договору (а.с.22).

В матеріалах справи міститься
інформація про умови кредитування від
30 серпня 2007 року та додаток до такої
(а.с.68-70), де у графі позичальник
зазначено особові дані позивача та
проставлено підпис від його імені.

Рішення Конституційного суду України
№ 15-рп/2011 від 2011року аналізує положення
п.22,23 ст.1 Закону України «Про захист
прав споживачів», відповідно до яких
споживачем вважається фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», між кредитодавцем та
споживачем укладається договір про
надання споживчого кредиту, відповідно
до якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

В матеріалах справи міститься заява
ОСОБА_1 на отримання кредиту від 16
серпня 2007 року, з якої вбачається, що
останній подавав заявку на отримання
кредитних коштів, які бажав
використати на закупку устаткування та
поповнення оборотних засобів (а.с.65-66).

Однак, з спірного кредитного договору
не вбачається, на які цілі банком
надано позивачу кредитні кошти. Крім
того, позивачем не надано доказів того,
що кредитні кошти ним витрачено саме на
споживчі цілі, наприклад, на купівлю
устаткування, а його пояснення суд
розцінює як голослівні, нічим не
підтверджені.

Пунктом 2 Пленуму Верховного суду
України «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» передбачено, що
оскільки закон не визначає певних меж
своєї дії, судам слід мати на увазі,
що до відносин які ним регулюються
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових
потреб громадян.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
Законом України «Про захист прав
споживачів» суд приходить до
переконання, що надання коштів за
умовами договору на використання на
розсуд позичальника не відноситься до
побутових потреб, тому не є «споживчим
кредитом» й «продукцією» на придбання
якої видавався кредит, а сторони
договору не є «виконавцем» (продавцем)
та «споживачем» в розумінні ст. 1
Закону України «Про захист прав
споживачів». Таким чином, положення
норм Закону України «Про захист прав
споживачів»не застосуються до спірних
правовідносин.

Що стосується твердження позивача про
підвищення курсу долара США по
відношенню до національної валюти
України - гривні, то суд вважає, що це є у
повній мірі однаково негативним явищем
як для кредитора (банку), який не є їх
емітентом, так і для позичальника,
оскільки валюта кредиту є не власними
коштами відповідача, а залученими на
внутрішньому ринку валютними
ресурсами, які банк, у свою чергу, також
повинен повертати юридичним та
фізичним особам виключно у доларах США,
а не їх гривневому еквіваленті.

Враховуючи нестабільну
політико-економічну ситуацію в
державі, яка якщо не стабільно, то
періодично перебуває у кризовому
стані, позичальник міг передбачити
невигідність для нього умов
оспорюваного договору за перспективи
росту курсу долара США або сплачувати
кредит, виходячи зі свої фінансових
можливостей, звернувшись при цьому до
банку із зверненням про
реструктуризацію залишкової кредитної
заборгованості, однак не зробив цього.

За наведених обставин суд не вбачає
підстав для визнання недійсним
кредитного договору з наведених
позивачем мотивів, оскільки такий
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства України, а також
основному принципу при укладенні таких
правочинів - диспозитивності.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 57, 58, 59, 212, 215, 224, 267 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
банк «Фінанси та кредит» в особі
Криворізької філії, третя особа ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Товариство з
обмеженою відповідальністю «Система
Інвест» про визнання кредитного
договору недійсним - відмовити за
необгрунтовністю.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а
особам, які не були присутні при
проголошенні рішення - з дня отримання
копії рішення.

Суддя:
С. І. Хомченко