Справа № 444/1033/14-ц
Провадження № 2/444/492/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Жовківський районний
суд Львівської області у складі :

головуючого судді
Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.,
Козакевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Жовкві
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Куликівської
селищної ради Жовківського району
Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на ? частину
нажитого спільно в шлюбі майна,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась до суду з позовом
про визнання права власності на 1/2
частину нажитого спільно в шлюбі майна.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб № 9 від 10.04.2014
року 18.10.2000 року було здійснено актовий
запис № 32 виконавчим комітетом
Куликівської селищної ради
Жовківського району про реєстрацію
актового запису про шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1. Відповідно до цього ж витягу в
відомостях про розірвання шлюбу
зазначено, що 24.03.2005 року актовий запис
34 шлюб розірвано. Відповідно до
свідоцтва про розірвання шлюбу від
15.12.2005 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
24.03.2005 року розірвано, актовий запис №
34. В час спільного проживання з ОСОБА_5,
17.10.2002 року відповідно до договору
купівлі-продажу квартири посвідченого
нотаріально купили квартиру під
АДРЕСА_1, Жовківського району
Львівської області. Квартира
складається з однієї житлової кімнати
площею,14.3 м.кв. та кухні. Вартість
квартири становила 12476 гривень. Згідно
з вищенаведеним договором 10.10.2002 року
на ім'я ОСОБА_5 було видано реєстраційне
посвідчення відповідно до якого у його
власності є квартира у смт. АДРЕСА_1 про,
що зроблено запис в реєстрову книгу № 7
за реєстровим № 1043. Так як її бувший
чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
вважає, що з часу його смерті
порушується її право власності. У
зв'язку з чим вона звернулась до суду та
просить суд здійснити поділ спільного
майна подружжя та визнати право
власності на ? частину спільно
нажитого в шлюбі майна відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Жовківського
районного нотаріального округу від
17.10.2002 року, зареєстрованим з № 2623
однокімнатну квартиру житловою площею
14.3 м.кв., загальною площею, 36.5 м.кв. в
АДРЕСА_1 Жовківського району
Львівської області за ОСОБА_1.

Позивачка та її представник ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, з підстав
викладених в позовній заяві.
Наполягають на позові, просять такий
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Куликівської
селищної ради в судове засідання не
з'явився, однак, подав до суду заяву, в
якій вказує, що Куликівська селищна
рада до квартири АДРЕСА_1 не має жодного
відношення, оскільки померлий ОСОБА_5
ще за життя склав заповіт. Просить
справу розглядати у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду
письмові заперечення на позовну заяву.
Крім того, в судовому засіданні
пояснила, що її батько, ОСОБА_5 перед тим
як померти, хворів три місяці. Ще за
життя батько завжди говорив, що
квартира була куплена за його кошти, та
що ця квартира буде її та братові. Також
він казав, що ОСОБА_1, тобто позивачка,
не буде претендувати на квартиру,
оскільки він з нею повністю
розрахувався і вона не має жодних
претензій. Вся техніка яка є в квартирі,
була куплена в 2005 році, вже після
розірвання шлюбу. Тато сам утримував
квартиру, платив комунальні послуги. А
тому вона вважає, що позивачка не має
права на ? частку цієї квартири. На
даний час вона поміняла двері в
квартирі, та не дозволяє позивачці
заходити до квартири, оскільки вважає,
що квартира є повістю її з братом, так
як заповів батько. Просить в позові
відмовити, так як позивачка пропустила
строк позовної давності.

Представник відповідач ОСОБА_3 - ОСОБА_9
в судовому засіданні просить в позові
відмовити, так як позивачка пропустила
строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_10 в судовому засіданні проти
позову заперечила у повному обсязі та
пояснила, що спірну квартиру було
придбано померлим ОСОБА_5 за його
власні кошти і саме тому він був
стороною договору купівлі-продажу
даної квартири.. Саме померлий ОСОБА_5
починаючи з 2004 року до дня його смерті
сам користувався даною квартирою.
Позивачка не проживала та не
користувалася даною квартирою,
оскільки проживала зі своєю мамою. У 2005
році було подано позов ОСОБА_5 про
розірвання шлюбу, та причиною
розірвання шлюбу було те, що вона
зневажливо відносилась як до самого
ОСОБА_5 так і до його дітей від першого
шлюбу, тобто відповідачів по справі,
крім того, на той час позивачка була
вагітною від іншого чоловіка, що
послужило також підставою для
розірвання шлюбу. А тому, можна зробити
висновок, що стосунки між позивачкою та
померлим ОСОБА_5 на той час не були
хорошими, як про це говорила позивачка.
Їй відомо, що після розірвання шлюбу
позивачка та ОСОБА_5 добровільно
домовились щодо спільного майна, а
саме, померлий ОСОБА_5 зробив у будинку
де позивачка проживала ремонт, щоб
позивачка не претендувала на квартиру.
Померлий ОСОБА_5 у спірній квартирі
проживав сам та самостійно ніс витрати
пов'язані з утриманням квартири,
поліпшенням її стану, сплаті
комунальних послуг. Ще за життя ОСОБА_5
склав заповіт на користь своїх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які після смерті
ОСОБА_5 своєчасно звернулись до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Крім того пояснила, що
позивачка з часу розірвання шлюбу до
часу звернення до суду з даним позовом,
а саме, протягом останніх дев'яти років,
жодних претензій щодо спірної квартири
до самого ОСОБА_5 не заявляла, що
свідчить, що померлий ОСОБА_5
розрахувався з нею. Твердження
позивачки, що сам день смерті ОСОБА_5 є
днем порушення її права на частку у
спільному майні подружжя, не витримує
жодної критики. Вважає, що позивачка
пропустила строк позовної давності,
який законом передбачений у три роки та
не просить такий поновити, оскільки
розуміє, що правових підстав на
поновлення такого не має. А тому вважає
позов безпідставним, вважає, що є всі
підстави щодо спливу строку позовної
давності, просить відмовити у позові,
застосувати строк спливу позовної
давності.

Законний представник недієздатного
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11, в судовому
засіданні підтримала думку
представника ОСОБА_10, просить в
задоволенні позову відмовити у зв"язку
із пропуском строків позовної
давності.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_12 пояснила, що спірну
квартиру вона у 2002 році продала
померлому ОСОБА_5. Гроші за дану
квартиру їй передавав саме померлий
ОСОБА_5. Їй відомо, що питання з
позивачкою щодо даної квартири після
розірвання шлюбу з ОСОБА_5 було
вирішено в добровільному порядку. Вона
проживає у квартирі, яка знаходиться по
сусідству із спірною квартирою.
Позивачку у даній квартирі вона не
бачила, а тому вважає, що така там не
проживала. Коли вона продавала
квартиру, дана квартира була у
занедбаному стані. У ній не було жодних
меблів. Померлий ОСОБА_5 сам зробив
ремонт, купляв меблі. Вклав багато
коштів.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_13 пояснила, що померлий
ОСОБА_5 був її рідним братом. Позивачка
була другою дружиною померлого. ЇЇ брат
часто їздив на заробітки. Коли
повернувся одного разу застав
позивачку з іншим чоловіком. Шлюб між
позивачкою та братом був розірваний.
Вона знає, що спірну квартиру брат
купив за власні кошти. У даній квартирі
він жив сам.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_14 пояснила, що вона
проживає у будинку, в якому знаходиться
спірна квартира, на одному поверсі.
Вона не бачила, що у спірній квартирі
проживала позивачка, вона її бачила
декілька разів на початку. Також, вона
бачила позивачку вже після смерті. У
даній квартирі проживав сам ОСОБА_5, без
позивачки. Хто купляв квартиру та за
чиї кошти, їй не відомо. Їй відомо, що
всі ремонти робив ОСОБА_5. Одного разу
вона була свідком конфлікту між
позивачкою та відповідачами за майно,
яке знаходилось в квартирі. Даний
конфлікт був під час похорону.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_15 пояснила, що їй відомо,
що спірна квартира була придбана
померлим ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_1
коли вони перебували у шлюбі, оскільки
це їй говорив сам ОСОБА_5. Спочатку вони
жили нормально, а що потім сталося, їй
не відомо. Їй відомо, що померлий ОСОБА_5
часто їздив на заробітки. Померлий
ОСОБА_5 сам зробив ремонт у квартирі.
Жив також сам.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, пояснення свідків,
дослідивши матеріали даної справи,
перевіривши їх доказами, а відтак,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до висновку, що у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у
повному обсязі виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, - кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнанні сторонами, не
підлягають доказуванню. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беріть участь у справі,
виникає спір.

З копії витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
шлюб № 9 від 10.04.2014 року
вбачається, що 18.10.2000 року виконавчим
комітетом Куликівської селищної ради
Жовківського району було здійснено
актовий запис № 32 про реєстрацію
актового запису про шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1.

З копії рішення Жовківського районного
суду Львівської області від 10.02.2005 року
вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 розірваною.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_1 вбачається, що шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбу
зроблено відповідний актовий запис за
№ 34 від 24.03.2005 року.

З договору купівлі-продажу квартири
від 17.10.2002 року вбачається, що ОСОБА_5,
перебуваючи у шлюбі з позивачкою
ОСОБА_1 купив квартиру під АДРЕСА_1.

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Ст. 69 СК України передбачає, що дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Ст. 70 СК України передбачено, що у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Крім того, відповідно до ст. 22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, який діяв на
час укладення шлюбу між позивачкою та
померлим ОСОБА_5 та на час укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири, та втратив чинність 01.01.2004
року, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

З огляду на викладене, суд вважає, що
квартира житловою площею 14.3 кв.м.,
загальною площею 36.5 кв.м. в АДРЕСА_1 є
спільною сумісної власністю подружжя,
а саме, померлого ОСОБА_5 та позивачки
ОСОБА_1.

Разом з тим, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
його законний представник ОСОБА_11
подали до суду заяви, у якій просять
відмовити у позові ОСОБА_1 застосувавши
сплив позовної давності, як самостійну
підставу для відмови у позові.

Крім того, в судовому засіданні
представники ОСОБА_10 та представник
ОСОБА_9 також заявлено клопотання про
застосування строку позовної давністі.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позивачка в позовній заяві вказує, що
відповідно до п. 15 постанови № 11
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його не дійсним та
поділ спільного майна подружжя"
початок позовної давності для вимоги
про поділ спільного майна подружжя,
шлюб якого розірвано, обчислюється не з
дати прийняття постанови державного
органу РАЦС (ст. 106, 107 СК) чи з дати
набрання рішенням суду законної сили
(ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2, ст. 72 СК).

Також вказує, що так як її бувший
чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то
вважає, що з часу його смерті
порушується її право власності.

Однак, суд прийшов до переконання, що
твердження позивачки про те, що саме
після смерті її колишнього чоловіка
ОСОБА_5, а саме, з ІНФОРМАЦІЯ_1,
порушується її право власності, а від
так, саме з цього часу слід рахувати
строк позовної давності не відповідає
дійсності, виходячи з наступного.

Позивачка у позовній заяві вказує, що
згідно з договором купівлі-продажу
квартири 10.10.2002 року на ім'я ОСОБА_5, було
видано реєстраційне посвідчення
відповідно до, якого у власності ОСОБА_5
є квартира в АДРЕСА_1 про, що зроблено
запис в реєстрову книгу №7 за
реєстровим № 1043. Даний факт позивачка
підтвердила і в судовому засіданні.

А від так, ще за час перебування у шлюбі
з померлим ОСОБА_5, позивачці було
відомо, що право власності на спірну
квартиру, яка була об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, було
зареєстровано лише на ОСОБА_5.

Даний факт був відомий позивачці і
після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, однак
нею не ставилося питання про поділ
майна подружжя ні з моменту укладення
договору купівлі-продажу квартири від
10.10.2002 року на ім'я ОСОБА_5 ні з моменту
розлучення з ОСОБА_5.

В судовому засіданні з пояснень сторін,
а також з пояснень допитаних у судовому
засіданні свідків, встановлено, що
після розірвання шлюбу, позивачка не
проживала та не мала наміру проживати у
спірній квартирі, оскільки, проживала
разом зі своєю мамою. Крім цього, як
вбачається із рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
10.02.2005 р. ініціатором розлучення був
власне ОСОБА_5, причиною розлучення
було негативне відношення ОСОБА_1
(позивачка по даній справ) до нього та
його дітей від першого шлюбу
(відповідачів по даній справі), крім
того ОСОБА_1 вже на той час проживала з
іншими чоловіком та від якого була
вагітна.

А від так, суд прийшов до переконання,
що саме з моменту розірвання шлюбу, а
саме, з 13.03.2005 року, з дня набрання
рішенням Жовківського районного суду
Львівської області про розірвання
шлюбу законної сили, слід рахувати
перебіг строку позовної давності,
оскільки позивачці був відомий той
факт, що після розірвання шлюбу спірна
квартира і надалі залишається у
власності ОСОБА_5, а позивачка в свою
чергу залишивши свою частку у
спільному майні, не претендувала на
таку та не вимагала своєї частки.

Позивачкою та її представником жодним
чином не обґрунтовано, як саме після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
порушується її право власності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони, зробленої до винесення
ним рішення. Під час судового засідання
відповідачами та їх представником була
зроблена така заява про застосування
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦПК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

А від так, враховуючи той факт, що шлюб
між подружжям (позивачкою та померлим
ОСОБА_5 ) було розірвано 13.03.2005 року, то
строк позовної давності закінчився
13.03.2008 року. Позов позивачкою до суду
подано 14.05.2014 року, тобто після спливу
строку позовної давності.

В свою чергу позивачкою та
представником позивачки не було
зроблено заяви про поновлення строку
позовної давності, не було надано
жодних доказів поважності причин для
поновлення такого строку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом
належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити у повному обсязі за спливом
позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Куликівської селищної ради
Жовківського району Львівської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частину спільно
нажитого в шлюбі майна відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Жовківського
районного нотаріального округу від
17.10.2002 року, зареєстрованого за № 2623
однокімнатну квартиру житловою площею
14.3 кв.м., загальною площею 36.5 кв.м. в
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 - відмовити за
спливом позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Львівської області
через Жовківський районний суд
Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Ясиновський Р. Б.

Повний текст рішення складено 22.12.2014
року.