Справа № 2-6033/11
Провадження № 2/0182/147/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.10.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого-судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представників третіх осіб ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовами
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „МАКАР-С" про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на комплекс, третьої особи із
самостійними вимогами Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Стройбізнес+" про визнання права
власності на майновий комплекс та
витребування майна, третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_5 про
визнання його добросовісним набувачем
та визнання права власності на майно,
третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_6 про визнання її добросовісним
набувачем нерухомого майна, -

ВС Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовною заявою про визнання
дійсним договору купівлі-продажу і
визнання права власності на комплекс,
який розташований у АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх
вимог посилається на наступні
обставини.

Він вирішив придбати
комплекс, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Вказане майно належало
Товариству з обмеженою
відповідальністю „Макар-С", згідно
свідоцтва про право власності серії
САС № 773572 від 11.05.2010 року. Вони
домовились про ціну і почали збирати
необхідні документи. 22.04.2011 року вони з
відповідачем уклали договір
купівлі-продажу комплексу, який
складається з: мінімукомельного заводу
(літ.А), загальною площею 341,5 кв.м.;
складу готової продукції (літ.Б),
загальною площею 242,9 кв.м.; складу
зерна (літ.В), загальною площею 597,4 кв.м.;
будівлі естакади (літ.Г), загальною
площею 476,0 кв.м.; у простій письмовій
формі. Він сплатив за купівлю
зазначеного об"єкту нерухомості суму у
розмірі 560 000 (п"ятсот шістьдесят тисяч)
гривень і, відповідно, отримав
прибутковий касовий ордер. Директор
ТОВ „Макар-С" пообіцяв, що в строк до
22.05.2011 року вони укладуть договір
нотаріально. В зазначений термін, він
запросив відповідача на 10.00 годину
22.05.2011 року до нотаріуса для укладання
договору купівлі - продажу. Відповідач
отримав його лист, але до нотаріуса не
з'явився. Після цього тривали довгі
переговори, в результаті яких
відповідач віддав йому технічний
паспорт на зазначене нежиле
приміщення, протокол загальних зборів
ТОВ „Макар-С", в якому затверджено
рішення продати йому зазначений
комплекс, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно та витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, але ж нотаріально
засвідчувати угоду відмовився. Таким
чином, він, здійснивши оплату за
купівлю вищезазначеного комплексу,
фактично будучи його власником, не має
ніяких правовстановлюючих документів
на це майно. Відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу і він змушений
звернутись до суду. На підставі
вищевикладеного вважає, що між ним та
відповідачем досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору, відбулось
повне виконання його умов, але
нотаріальне посвідчення договору не
можливо, оскільки відповідач
ухиляється від нього.

Третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, „Стройбізнес+",
залучена до участі в судовому
засіданні Нікопольським міськрайонний
судом, звернулась до суду з позовом про
визнання права власності на
вищевказаний майновий комплекс за
собою, посилаючись на наступні
обставини.

20.03.2009 року Нікопольським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області по справі № 2-2081/09 винесено
рішення (наявне в матеріалах справи),
яким визнано договір купівлі - продажу
майнового комплексу від 26.10.2007 року у
простій письмовій формі між ОСОБА_7 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Стройбізнес +"
(с.Менжинське Нікопольського району),
від імені якого діяв на підставі
довіреності на розпорядження майном
від 07.07.2007 року, ОСОБА_8, дійсним. Після
чого ОСОБА_7 вніс вказаний майновий
комплекс в уставний фонд Товариства з
обмеженою відповідальністю „Макар-С".
Постановою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06.09.2011
року по справі № 22ц-9463 (копія наявна в
матеріалах справи) апеляційну скаргу TOB
„Стройбізнес+" задоволено, рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20.03.2009
року по справі № 2-2081/09 скасовано,
прийнято нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні позовної заяви ОСОБА_7
Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
Незаконність набуття права власності
на майновий комплекс ОСОБА_7
встановлено постановою Апеляційного
суду Дніпропетровської області від
06.09.2011 по справі № 22ц-9463. В мотивуючій
частині постанови зазначено, що позов
ОСОБА_7 до TOB „Стройбізнес+" задоволено
безпідставно, у зв'язку з чим рішення
суду І інстанції (яким визнавалось
право власності ОСОБА_7 на майновий
комплекс) скасовано. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.
Відповідно, незаконність набуття
ОСОБА_7 права власності на майновий
комплекс встановлено рішенням суду,
яке набрало законної сили. Отже,
зазначеною постановою скасовано
правову підставу переходу права
власності на майновий комплекс від TOB
„Стройбізнес+" до Калини, а в
подальшому і переходу цього права до TOB
„Макар - С". Право власності на майновий
комплекс лишилось за TOB „Стройбізнес+".
Щодо позовних вимог ОСОБА_4, вважає, що
позивач безпідставно зазначає, що,
незважаючи на незаконність набуття
права власності на майновий комплекс
ОСОБА_7, яке встановлено постановою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06.09.2011 року по справі №
22ц-9463, TOB „Макар - С" є добросовісним
набувачем права власності. Твердження
ОСОБА_4 спростовується наступним.
Відповідно до загальних вимог,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, які закріплені ч.2
ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, в тому числі, частиною
2 статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК
України). У зв'язку з тим, що рішенням
апеляційного суду від 06.09.2009 року
визнано незаконним набуття права
власності ОСОБА_7 (відсутній необхідний
обсяг цивільної дієздатності для
вчинення правочину), TOB „Макар-С" не є
добросовісним набувачем права
власності на майновий комплекс,
майновий комплекс перейшов до позивача
незаконно, а тому, не має необхідного
обсягу цивільної дієздатності для
передачі майна за договором
купівлі-продажу іншій особі. Тобто,
договір купівлі - продажу між TOB
„Макар-С" та гр.ОСОБА_4 не може бути
визнано дійсним. Факт незаконного
переходу права власності від ОСОБА_7 до
TOB „Макар-С" також підтверджується
листом КП „Нікопольське МБТІ" від
25.11.2011 року № 9815 (наявний в матеріалах
справи). У вказаному листі
зазначається, що постанова
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06.09.2011 року по справі №
22ц-9463/1 та ухвала Нікопольського
міськрайонного суду від 11.10.2011 року по
справі № 8-23/11 є рішеннями судів, в яких
скасовані правовстановлювальні
документи, на підставі яких
реєструвались переходи права
власності на даний об'єкт від ОСОБА_7 до
TOB „Макар - С" та від TOB „Макар-С" до
ОСОБА_4 Зазначає, що TOB „Макар-С"
належним чином повідомлений про те, що
в провадженні Нікопольського
міськрайонного суду знаходиться дана
справа, в межах якої порушено питання
щодо визнання права власності на
оспорюваний майновий комплекс за TOB
„Стройбізнес+". При цьому, за час
розгляду справи судом, представник TOB
„Макар-С" жодного разу не з'явився до
суду та не надав жодних пояснень з
цього приводу. У зв'язку із чим можна
зробити висновок, що TOB „Макар-С" вважає
заперечення TOB „Стройбізнес+"
правомірними. Щодо позовних вимог
ОСОБА_5 зазначає, що в своїй позовній
заяві ОСОБА_5 безпідставно зазначає,
про те, що відчуження, передача
оспорюваного майнового комплексу по
договору купівлі-продажу від 26.10.2007
року, укладеного між TOB „Стройбізнес+"
(від імені якого діяв ОСОБА_8.) та ОСОБА_7
відбулось за бажанням та згодою TOB
„Стройбізнес+". Вказане твердження
повністю спростовується рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06.09.2011 року по справі №
22ц-9463, де чітко вказано, що однією з
підстав для скасування рішення суду І
інстанції стало нез'ясування судом
наявності волевиявлення сторін при
укладанні договору та необхідного
обсягу цивільної дієздатності сторін.
Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких бере участь особа, щодо якої
встановлено ці обставини. Щодо
позовних вимог ОСОБА_6, зазначає, що в
позовній заяві ОСОБА_6 наголошує на
тому, що саме вона є власником
оспорюваного майнового комплексу,
посилаючись при цьому на свідоцтво №
737646 від 12.01.2012 року, виданого приватним
нотаріусом Нікопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 (надалі -
Свідоцтво № 737646). Але вказане не
відповідає дійсності з огляду на
наступне. Статтею 202 ЦК України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Отже, у розумінні приписів
статті 202 ЦК України, набуття ОСОБА_10
права власності на майновий комплекс,
відповідно до статті 66 Закону України
„Про виконавче провадження", є
правочином. При огляді наданого ОСОБА_10
Свідоцтва № 737646 вбачається, що він
містить припис про обов'язкову
реєстрацію права власності з
посиланням на статтю 182 ЦК України, якою
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Статтею 210 ЦК
України закріплено, що правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Отже,
обов'язковою передумовою набуття права
власності є його державна реєстрація.
Законом прямо встановлено, що ОСОБА_6
може набути права власності на
оспорюваний майновий комплекс лише у
разі його державної реєстрації. Слід
зазначити, що за ОСОБА_6 право власності
на оспорюваний майновий комплекс не
зареєстровано. Вказане
підтверджується листом відділу ДВС
Нікопольського МРУЮ № 72613 від 19.12.2012
року (наявний в матеріалах справи), де
зазначено, що державна реєстрація
права власності в органах БТІ на
зазначене майно ОСОБА_6 не
здійснювалась та на даний час майно
зареєстровано за ОСОБА_5 Даний факт
також підтвердив й ОСОБА_5 у своїй
позовній заяві у даній справі. Отже,
ОСОБА_6, не маючи права власності на
оспорюваний майновий комплекс, в своїй
позовній заяві, безпідставно
посилалась на приписи ч.2 ст.388 ЦК
України та зазначала про неможливість
витребування майна від власника, що
набув майно у порядку, встановленому
для виконання рішень суду. З
вищенаведеного вбачається, що позовні
вимоги ОСОБА_6 про визнання її
добросовісним набувачем є
безпідставними, а отже не підлягають
задоволенню. Отже, позовні вимоги
громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є
безпідставними, оскільки надані TOB
„Стройбізнес+" пояснення та долучені
до матеріалів справи документи є
належними доказами того, що саме TOB
„Стройбізнес+" належить право
власності на майновий комплекс.
Статтею 41 Конституції України
закріплено принцип непорушності права
власності (ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним). Відповідно до Цивільного
кодексу України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1
ст.316); право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні (ч.1 ст.321); право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (ст.328); держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності (ч.1 ст.386); власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387).
Приписами статті 388 ЦК України
встановлено, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача, в тому числі, у
разі, якщо майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом (п.3 ч.1). Рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06.09.2011 року по справі №
22ц-9463 є беззаперечним доказом того
факту, що оспорюваний майновий
комплекс вибув з володіння TOB
„Стройбізнес+" не з його волі, а тому
підлягає безумовному поверненню
справжньому власнику - TOB
„Стройбізнес+". За приписами статті 392
ЦК України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою. Вищезазначене є підставою для
задоволення позовної заяви
(самостійних вимог) TOB „Стройбізнес+".
За таких обставин звернулись до суду і
просять визнати право власності на
майновий комплекс, розташований на
земельній ділянці, площею 1,0 га за
адресою: АДРЕСА_1, що складається з:
мінімукомельного заводу (літ.А), складу
готової продукції (літ.Б), складу зерна
(літ.В), будівлі естакади (літ.Г) за TOB
„Стройбізнес+"; витребувати майновий
комплекс, розташований на земельній
ділянці, площею 1,0 га за адресою:
АДРЕСА_1, що складається з:
мінімукомельного заводу (літ.А), складу
готової продукції (літ.Б), складу зерна
(літ.В), будівлі естакади (літ.Г) з
незаконного володіння ОСОБА_5;
скасувати запис про реєстрацію права
власності на майновий комплекс,
розташований на земельній ділянці,
площею 1,0 га за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з: мінімукомельного заводу
(літ.А), складу готової продукції (літ.Б),
складу зерна (літ.В), будівлі естакади
(літ.Г) за ОСОБА_5; визнати TOB „Макар-С"
недобросовісним набувачем майнового
комплексу, що розташований на
земельній ділянці, площею 1,0 га за
адресою: АДРЕСА_1, що складається з:
мінімукомельного заводу (літ.А), складу
готової продукції (літ.Б), складу зерна
(літ.В), будівлі естакади (літ.Г);
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі;
відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі;
відмовити ОСОБА_6 у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі;
зобов'язати TOB „Макар-С", ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 повернути майновий комплекс,
розташований на земельній ділянці,
площею 1,0 га за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з: мінімукомельного заводу
(літ.А), складу готової продукції (літ.Б),
складу зерна (літ.В), будівлі естакади
(літ.Г) у володіння TOB „Стройбізнес+" у
первісному стані; судові витрати
покласти солідарно на TOB „Макар-С",
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, ОСОБА_5, залучений до
участі в судовому засіданні
Нікопольським міськрайонний судом,
звернувся до суду з позовом про
визнання його добросовісним набувачем
та визнання права власності на
вищевказаний майновий комплекс за
собою, посилаючись на наступні
обставини.

29.08.2011 року КП „НМБТІ" за
ним було зареєстроване право власності
на майновий комплекс, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який є предметом
спору по справі. 25.08.2011 року та 26.08.2011
року між ним та ОСОБА_4 були укладені
нотаріально засвідчені договори
купівлі-продажу про придбання вище
зазначеного комплексу, який
складається з: мінімукомельного заводу
(літ.„А"), загальною площею 341,5 кв.м.,
складу готової продукції (літ.„Б"),
загальною площею 242,9 кв.м., складу зерна
(літ.„В"), загальною площею 597,1 кв.м.;
будівлі естакади (літ.„Г"), загальною
площею 476,0 кв.м.., та на підставі яких за
ним 29.08.2011 року комунальним
підприємством „НМБТІ" було
зареєстроване право власності на
нього. Оскільки на момент укладання
даного договору ОСОБА_4 на
підтвердження права власності на
майновий комплекс були надані рішення
Нікопольського міськрайонного суду
від 01.07.2011 року, витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно за № 31023040,
виданий 18.08.2011 року КП „НМБТІ", тому в
нього не було і не могло бути жодних
сумнівів в тому, що ОСОБА_4 не мав права
відчужувати це майно, і що відносно
нього є або може виникнути будь-який
спір. Відповідно до свідоцтва про право
власності від 28.11.2006 року, майновий
комплекс належав ТОВ „Стройбізнес+",
директором якого станом на 20.03.2009 року
був ОСОБА_11 26.10.2007 року між ТОВ
„Стройбізнес+", від імені якого за
дорученням діяв ОСОБА_8, та ОСОБА_7 у
простій письмовій формі був укладений
договір купівлі-продажу майнового
комплексу, що підтверджується рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20.03.2009 року. Директор ТОВ
„Стройбізнес+" ОСОБА_11 діяв у
точній відповідності до статуту
товариства і мав всі повноваження,
необхідні для відчуження майнового
комплексу та видачі на ім"я ОСОБА_8
нотаріально засвідченої довіреності
від 07.07.2007 року на розпорядження майном
товариства, а саме - майнового
комплексу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Таким чином, з урахуванням
того, що майновий комплекс не був
загублений, викрадений у ТОВ
„Стройбізнес+" та вибув з володіння за
бажанням і згодою останнього, він є
добросовісним набувачем вказаного
майна, воно не може бути витребуване в
нього і він набрав на нього право
власності. Ухвалою Нікопольського
міськрайонного суду від 05.12.2011 року за
заявою ТОВ „Стройбізнес+" про
забезпечення позову на майновий
комплекс накладений арешт. У зв"язку з
цим КП „НМБТІ" відмовляє ОСОБА_6 у
державній реєстрації права власності
на вказаний об"єкт нерухомості, що не
дає йому можливості виконати свої
боргові зобов"язання за рахунок цього
майна. В зв"язку з чим звернувся до суду
і просить визнати його добросовісним
набувачем майнового комплексу, який
складається з міні мукомельного заводу
(літ.„А"), загальною площею 341,5 кв.м.;
складу готової продукції (літ.„Б"),
загальною площею 242,9 кв.м.; складу зерна
(літ.„В"), загальною площею 597,4 кв.м.;
будівлі естакади (літ.„Г"), загальною
площею 476,0 кв.м.; розташований за
адресою: АДРЕСА_1 в м.Нікополь
Дніпропетровської області.

Третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, ОСОБА_6, залучена до
участі в судовому засіданні
Нікопольським міськрайонний судом,
звернулась до суду з позовом про
визнання її добросовісним набувачем та
визнання права власності на
вищевказаний майновий комплекс за
собою, посилаючись на наступні
обставини.

Нікопольським міськрайоннім
судом 01.07.2011 року було постановлено
законне та справедливе рішення, яким
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Однак, 11.10.2011 року за заявою
третьої особи ТОВ „Стройбізнес+" про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами рішення суду було
скасовано за нововиявленими
обставинами та справу призначено до
нового розгляду по суті. Вважає, що
судом прийнято заяву про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами
від неналежної особи з неналежних
підстав, задоволено таку заяву та
скасовано законне рішення суду. Більш
того, зважаючи, що ухвали суду про
перегляд за нововиявленими
обставинами не можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку, суд позбавив
сторони у справі можливості законним
шляхом не допустити порушення своїх
прав. Вважає, що самостійні вимоги
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору TOB „Стройбізнес+" взагалі
не повинні бути прийняті та розглянуті
судом внаслідок недотримання вимог
процесуального законодавства. У своїй
позовній заяві TOB „Стройбізнес+"
заперечує проти задоволення позову
позивача ОСОБА_4 до відповідача - TOB
„Макар-С", посилаючись на рішення суду,
яким відмовлено в задоволенні позовної
заяви ОСОБА_7 Але сторонами по даній
справі є зовсім інші особи та
вищевказане рішення суду не має
відношення до розгляду даної справи, не
може вважатися доказом у даній справі
та не має бути прийнято до уваги судом.
Жодним документом не встановлено
незаконність володіння ТОВ „Макар-С"
майном, відчудженим за договором
купівлі-продажу ОСОБА_4, на дату його
відчудження. ТОB „Стройбізнес+" вимагає
визнати його право власності на майно.
Однак позов в порядку ст.392 може бути
заявлений лише власником майна. Але,
відповідно до свідоцтва на право
власності, виданого 12 січня 2012 року
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
вона є власником нерухомого майна, що
складається з комплексу будівель по
АДРЕСА_1, який складається з
мінімукомельного заводу, загальною
площею 341,50 м2, складу готової продукції,
загальною площею 242,90 м2, складу зерна,
загальною площею 597,40 м2, естакади,
загальною площею 476 м2. Дане майно було
придбане нею на відкритих торгах 12.01.2012
року, тобто в порядку, встановленому
для виконання рішень суду. За таких
обставин звернулась до суду і просить
визнати її добросовісним набувачем
нерухомого майна, що складається з
комплексу будівель по АДРЕСА_1, який
складається з мінімукомельного заводу,
загальною площею 341,50 м2, складу готової
продукції, загальною площею 242,90 м2,
складу зерна, загальною площею 597,40 м2,
естакади, загальною площею 476 м2, та
відмовити TOB „Стройбізнес+" в
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 позов
підтримав в повному обсязі і суду
пояснив, що з усіх сторін, що приймають
участь в справі, лише один може
отримати право власності на спірний
об"єкт. Ситуація, що склалась, -
парадоксальна. Станом на 2011 рік були
дотримані всі вимоги чинного
законодавства. Близько року через
засоби масової інформації була
поширена інформація про продаж майна.
Його довіритель передав гроші Калині -
директору „Макар-С". Але нотаріально
угода не була посвідчена, бо Калина не
прибув до нотаріуса. Не зрозуміло чому,
але Калина почав ухилятись від
нотаріального посвідчення угоди, хоча
гроші за продаж отримав в повній сумі.
Це й стало підставою для звернення до
суду. Звертає увагу суду на ту
обставину, що, скасовуючи попереднє
рішення Нікопольського міськрайонного
суду, яке було однією з підстав
ухвалення рішення суду від 01.07.2011 року
про визнання права власності на
спірний об"єкт за його довірителем,
Апеляційний суд визнав, що просто не
були дотримані умови правочину. Його
довіритель купував майно не в Калини, а
в ТОВ „Макар-С". Тому вважає, що рішення
суду від 01.07.2011 року було абсолютно
законним, а позовні вимоги ТОВ
„Стройбізнес+" - безпідставні. За таких
обставин позовні вимоги ТОВ
„Стройбізнес+" не визнає і просить в їх
задоволенні відмовити. Проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не заперечує.

Представник третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_3, позовні вимоги
своєї довірительки підтримала в
повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - визнала, проти їх
задоволення не заперечувала. Проти
задоволення позовних вимог третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ТОВ „Стройбізнес +" -
категорично заперечувала. Суду
пояснила, що на тій стадії судового
процесу, на якій представником ТОВ
„Стройбізнес+" було подано так звані
уточнені позовні вимоги, ці вимоги
розгляду, а тим більше задоволенню не
підлягають. Крім того, уточнені позовні
вимоги не є зміною розміру позовних
вимог. Крім того, вважають, що ТОВ
„Стройбізнес+" не є власником спірного
майна і не має підстав для звернення до
суду. Натомість, її довірителька
придбала спірне майно на відкритих
торгах і є законною власницею спірного
майнового комплексу. Крім того,
витребування спірного майна у її
довірительки цивільне законодавство
не передбачає.

Представник третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_2 позовні вимоги
свого довірителя підтримав в повному
обсязі, позовні вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_6 -
визнав. Проти задоволення позовних
вимог представника третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, ТОВ „Стройбізнес+" - категорично
заперечував. Суду пояснив, що під час
придбання його довірителем спірного
майнового комплексу, у його довірителя
навіть підстав думати про незаконність
угоди не було. На той час ще не було
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області, тому його
довіритель є добросовісним набувачем
спірного майнового комплексу. Вважає,
що майно у його довірителя витребувано
бути не може. Крім того, не підлягає
витребуванню майно, яке було
реалізовано за рішенням суду. Більш
того, уточнена позовна заява ТОВ
„Стройбізнес+" взагалі не може
розцінюватись як збільшення чи
зменшення позовних вимог і не може бути
задоволена.

Представник третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ТОВ „Стройбізнес+" в
раніше проведених судових засіданнях
свої позовні вимоги підтримала в
повному обсязі. Проти задоволення
позовних вимог позивача та третіх осіб
- категорично заперечувала.
Посилаючись на ту обставину, що
подальший перепродаж спірного
майнового комплексу відбувався з
порушенням чинного законодавства і їх
волі на це не було. Крім того,
апеляційним судом первісне рішення
суду, яким фактично було визнано право
власності на їх майновий комплекс за
ТОВ „Макар-С", було скасовано. Тобто
юридично власниками спірного майна
залишились вони. А фактично вони не
мають змоги повернути назад втрачений
майновий комплекс. В судові засідання,
які відбулись потому, представник
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, ТОВ
„Стройбізнес+" не прибула.

Вислухавши представників
сторін, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2
ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цивільним
процесуальним кодексом України,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено,
що, здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 4 Закону
України „Про державну виконавчу
службу", державні виконавці здійснюють
примусове виконання судових рішень.

Згідно статті 2 Закону України
„Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу.

Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці.

Як встановлено в судовому
засіданні, Товариству з обмеженою
відповідальністю „Макар-С", згідно
свідоцтва про право власності серії
САС № 773572 від 11.05.2010 року, належить
комплекс, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Даний комплекс складається з:
мінімукомельного заводу (літ.А),
загальною площею 341,5 кв.м.; складу
готової продукції (літ.Б), загальною
площею 242,9 кв.м.; складу зерна (літ.В),
загальною площею 597,4 кв.м.; будівлі
естакади (літ.Г), загальною площею 476,0
кв.м. (а.с.8-19 т.1). 22.04.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Макар-С" в особі
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу спірного комплексу у
простій письмовій формі (а.с.6-7 т.1).
Позивач ОСОБА_4 сплатив за купівлю
зазначеного об"єкту нерухомості суму у
розмірі 560 000 (п"ятсот шістьдесят тисяч)
гривень і, відповідно, отримав
прибутковий касовий ордер (а.с.5 т.1).
Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю „Макар-С" в особі
ОСОБА_7 - зобов"язався в строк до 22.05.2011
року укласти договір нотаріально. В
зазначений термін позивач ОСОБА_4
запросив відповідача - Товариство з
обмеженою відповідальністю
„Макар-С" в особі ОСОБА_7 - на 10 годину
22.05.2011 року до нотаріуса для укладання
договору купівлі - продажу. Відповідач
до нотаріуса не з'явився. Після
тривалих переговорів відповідач
віддав позивачу технічний паспорт на
зазначене нежиле приміщення, протокол
загальних зборів ТОВ „Макар-С", в якому
затверджено рішення продати позивачу
зазначений комплекс, свідоцтво про
право власності на нерухоме майно та
витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, але нотаріально
засвідчувати угоду відмовився. В
зв"язку з цим позивач ОСОБА_4 просив суд
визнати вищевказаний договір дійсним
та визнати за ним право власності на
спірний комплекс.

Однак, відповідно до ч.3 ст.
640 ЦК України, договір, який підпадає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно ст.657 ЦК України,
договір купівлі - продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири), або
іншого нерухомого майна, крім
договорів купівлі - продажу майна, що
перебуває в податковій заставі,
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК
України, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

За таких підстав, суд
вважає за необхідне в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в
повному обсязі.

Крім того, в судовому
засіданні встановлено, що, на підставі
рішення Нікопольського міськрайонного
суду від 01.07.2011 року (а.с.30-31 т.1),
скасованого за нововиявленими
обставинами 11.10.2011 року (а.с.44-45 т.1),
спірний комплекс було зареєстровано
Комунальним підприємством
„Нікопольське міжміське бюро
технічної інвентаризації" 28.07.2011 року
за позивачем ОСОБА_4 26.08.2011 року позивач
ОСОБА_4 продав, а третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, ОСОБА_5 купив комплекс, який
розташований на земельній ділянці,
площею 10 000 кв.м., та має такий опис:
мінімукомельний завод, позначений на
плані під літ.„А", загальною площею 341,5
кв.м. - цегла; склад готової продукції,
позначений на плані під літ.„Б",
загальною площею 242,9 кв.м. - з/бет.бл.;
склад зерна, позначений на плані під
літ.„В", загальною площею 597,4 кв.м. -
з/бет.бл.; будівля естакади, позначена
на плані під літ.„Г", загальною площею
476,0 кв.м. - з/бет.бл. (а.с.14-18 т.2).

Оскільки ніким з учасників
процесу не було заявлено позовних
вимог про визнання недійсним договору
купівлі - продажу спірного об'єкту від
26.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_5 про визнання його добросовісним
набувачем спірного майна -
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Як встановлено в судовому
засіданні, 05.12.2011 року, за заявою
третьої особи, яка заявляє самостійні
позовні вимоги на предмет спору,
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Стройбізнес+",
Нікопольським міськрайонний судом на
спірний об"єкт було накладено арешт та
заборонено здійснювати реєстрацію,
перереєстрацію на будь-яких осіб та
вчиняти будь-які інші дії щодо
вказаного майна до вирішення спору по
суті. Дана ухвала була направлена до
відома й відділу державної виконавчої
служби Нікопольського міськрайонного
управління юстиції в
Дніпропетровській області (а.с.58 т.1).

В судовому засіданні та під час
огляду виконавчого провадження № 1904/9
(№№ перереєстрації 826, номер за ЄДРВП
29622077) було також встановлено, що за
виконавчим листом Нікопольського
міськрайонного суду № 2-5234, виданого
31.10.2011 року, та заявкою на реалізацію
арештованого майна, за підписом
начальника відділу державної
виконавчої служби Нікопольського
міськрайонного управління юстиції в
Дніпропетровській області А.В.Петруні
(а.с.20 т.2) 20.12.2011 року спірний об"єкт було
продано на прилюдних торгах ОСОБА_6
(а.с.11-12 т.2), про що державним виконавцем
складено акт про проведення аукціону з
реалізації майна (а.с.23-24 т.2). 12.01.2012 року
приватним нотаріусом Нікопольського
нотаріального округу ОСОБА_13 було
видано свідоцтво по право власності на
спірний майновий об"єкт на ім"я ОСОБА_6
(а.с.168 т.1).

Згідно з ч.2 ст.388 ЦК України,
майно не може бути витребувано від
власника, що набув майно в порядку,
встановленому для виконання рішень
суду.

За таких обставин суд не може
задовольнити позовні вимоги третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору ТОВ „Стройбізнес+" про
витребування майна і вважає за
необхідне в задоволенні позовних вимог
ТОВ „Стройбізнес+" відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 16
ЦК України, способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує
право;

4) примусове виконання обов"язку в
натурі;

5) зміна правовідношення;

6) припинення правовідношення;

7) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

8) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди;

9) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної

влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що

встановлений договором або законом.

Однак, такого способу захисту
цивільних прав та інтересів, як
визнання сторони по справі
добросовісним набувачем майна, статтею
16 ЦК України не передбачено.

З цих підстав суд вважає за
необхідне відмовити і в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Враховуючи викладене та
керуючись ст.10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 - відмовити в повному
обсязі.

В задоволенні позовних
вимог третій особі із самостійними
вимогами на предмет спору - Товариству
з обмеженою відповідальністю
„Стройбізнес+" - відмовити в повному
обсязі.

В задоволенні позовних
вимог третій особі із самостійними
вимогами на предмет спору - ОСОБА_5 -
відмовити в повному обсязі.

В задоволенні позовних
вимог третій особі із самостійними
вимогами на предмет спору - ОСОБА_6 -
відмовити в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал