Провадження: 2-р/643/34/14
УХВАЛА

19.08.2014
року

м.
Харків

Московський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Накеурі І.Р.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові заяву
Начальника Московського РВ у м. Харкові
ГУДМСУ в Харківській області ОСОБА_1
про роз’яснення рішення суду від 27.05.2010
року з цивільної справи №2-94572010 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі
третіх осіб – Служби у справах дітей
виконавчого комітету Московської
районної в м. Харкові ради, Управління у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВСУ в
Харківській області, про надання
дозволу на перетинання дитиною кордону
України,

встановив:

27.05.2010 року Московським районним судом
м. Харкова задоволено позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб
– Служби у справах дітей виконавчого
комітету Московської районної в м.
Харкові ради, Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВСУ в Харківській
області, про надання дозволу на
перетинання дитиною кордону України.

Судом вирішено надати дозвіл на
перетинання кордону України
неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
його повноліття.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення
всіх пов’язаних із перетинанням
неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кордону України документів.

Надати ОСОБА_2 повноваження на час
перебування її сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межами України на
вирішення усіх питань, що стосуються
дитини, які можуть виникнути під час
поїздки на строк до повноліття
останнього.

18.08.2014 року до суду надійшла заява за
підписом Начальника Московського РВ у
м. Харкові ГУДМСУ в Харківській області
ОСОБА_1 про роз’яснення вказаного
рішення суду. Заявнику, зокрема, не є
зрозумілим, чи є вищевказане рішення
підставою для оформлення проїзного
документа дитини для виїзду за кордон
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без згоди батька.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали
справи, дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ЦПК України,
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, суд за
їхньою заявою, постановляє ухвалу, в
якій роз'яснює своє рішення, не
змінюючи при цьому його змісту.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що відповідно до
статті 221 ЦПК України роз'яснення
рішення суду, можливе тоді, коли воно не
містить недоліків, що можуть бути
усунені лише ухваленням додаткового
рішення, а є незрозумілим, що ускладнює
його реалізацію. Зазначене питання
розглядається судом, що ухвалив
рішення, і в ухвалі суд викладає більш
повно та ясно ті частини рішення,
розуміння яких викликає труднощі, не
вносячи змін у суть рішення і не
торкаючись питань, які не були
предметом судового розгляду.
Роз'яснення рішення не допускається,
якщо воно виконане або закінчився
установлений законом строк, протягом
якого рішення може бути пред'явлене до
виконання. Якщо фактично порушено
питання про зміну рішення або внесення
в нього нових даних, у тому числі й
роз'яснення мотивів ухваленого
рішення, суд ухвалою відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Таким чином, роз'яснення судового
рішення є одним із способів усунення
його недоліків, які стосуються
недотримання його ясності та
визначеності, а тому судове рішення не
може містити положень, що викликають
суперечки під час його виконання.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи № 2-94572010 р, позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом про
усунення перешкод у виїзді дитини за
кордон з тих мотивів, що відповідач –
батько дитини, не надає їй дозволу на
виїзд дитини за кордон України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231(із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами)
визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Враховуючи, що в резолютивній частині
рішення суду міститься вичерпний та
викладений досить однозначно перелік
повноважень, які надано позивачу,
зокрема - Надати ОСОБА_2 дозвіл на
оформлення всіх пов’язаних із
перетинанням неповнолітнім ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, кордону України
документів.

Як вбачається із змісту
вищезазначеного рішення суду, останнє
є зрозумілим і мотивованим, з
конкретним зазначенням встановлених
обставин та чітким викладом
резолютивної частини, не припускає
різного тлумачення та не потребує
додаткових роз'яснень.

А відтак, в задоволенні заяви
Начальника Московського РВ у м. Харкові
ГУДМСУ в Харківській області ОСОБА_1
про роз'яснення рішення Московського
районного суду м. Харкова від 27.05.2010
року слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Разом із тим, судом виявлено, що в
другому абзаці описової частини
рішення допущено описку при зазначенні
дати народження дитини - зазначено
17.07.2003 року, замість вірного – 27.07.2003
року.

Відповідно до ст. 219 ЦПК України суд
може з власної ініціативи або за заявою
осіб, які беруть участь у справі,
виправити допущені в рішенні описки чи
арифметичні помилки.

Керуючись ст.ст.208-210, 219, 221 ЦПК України,
суд, -

ухвалив:

Відмовити Начальнику Московського РВ у
м. Харкові ГУДМСУ в Харківській області
ОСОБА_1 у роз’ясненні рішення
Московського районного суду від 27.05.2010
року з цивільної справи №2-94572010 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі
третіх осіб – Служби у справах дітей
виконавчого комітету Московської
районної в м. Харкові ради, Управління у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВСУ в
Харківській області, про надання
дозволу на перетинання дитиною кордону
України.

Виправити помилку у рішенні
Московського районного суду м. Харкова
від 27 травня 2010 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за
участі третіх осіб – Служби у справах
дітей виконавчого комітету
Московської районної в м. Харкові ради,
Управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВСУ в Харківській області, про
надання дозволу на перетинання дитиною
кордону України, зазначивши у другому
абзаці описової частини рішення суду
дату народження дитини, ОСОБА_4, як
27.07.2003 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя :