АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 88-ц/796/77/2014
Головуючий у І інстанції: Чех Н.А.
Доповідач: Корчевний
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого
Корчевного Г.В.,

Суддів
Лапчевської О.Ф., Крижанівської Г.В.,

при секретарі
Івченко О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Апеляційного суду
м.Києва від 20 жовтня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції, про
усунення від права на спадкування та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Головне управління
юстиції, про усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування ,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2, третя
особа Головне управління юстиції, про
усунення від права на спадкування та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з
1999 року була в близьких стосунках зі
спадкодавцем ОСОБА_3, з 2002 року після
його тяжкої хвороби вони стали
проживати разом, а в 2006 році
зареєстрували шлюб. Протягом всього
часу позивач з ОСОБА_3 вели спільне
господарство, під час тривалих
перебувань в лікарнях опікувалася ним
виключно вона, як і в подальшому
похованням. Син ОСОБА_2 ухилявся від
допомоги батьку, який перебував у
немічному стані, тому просила усунути
його від права на спадкування, визнати
за нею право власності на спадкове
майно після померлого ОСОБА_3

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом
до ОСОБА_1, третя особа: Головне
управління юстиції, про усунення від
права на спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування , обґрунтовуючи позовні
вимоги тим, що від допомоги батьку не
ухилявся, позивач забороняла батьку
спілкування з ним, тим більше що
незважаючи на хвороби, батько був
заможною людиною і допомоги не
потребував.

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Києва від 26 серпня 2010 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції в місті Києві, про
усунення від права па спадкування та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування - задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - частку у Статутному
фонді (капіталі) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Благодійний центр -
Асоціація Групо" у розмірі 90% від
Статутного фонду (капіталу), що у
грошовому виразі становить 495 000 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - частку у Статутному
фонді (капіталі) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бекер-Україна" у
розмірі 70% Статутного фонду (капіталу),
що у грошовому виразі становить 1 750 000
грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно - 1/3 частки у
Статутному фонді (капіталі)
Фермерського господарства "Генерал-1",
що у грошовому виразі становить 100 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - частку Статутному
фонді (капіталі) Приватного
підприємства "Генерал" у розмірі 100%
Статутного фонду (капіталу). Визнано за
ОСОБА_1 право власності па спадкове
майно - легковий автомобіль марки TOYOTA,
модель PRADO, сірого кольору, 2007 року
випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_3, державний реєстраційний помер
НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на спадкове майно - причіп
бортовий марки ПВА, модель 1, синього
кольору, 2007 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно - квартиру АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно - будинок з надвірними будівлями,
що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та
складається з житлового будинку літера
"А-2", загальною площею 494,5 кв.м., літньої
кухні літера "Б", огорожа літера "N".
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею
0,468 га. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на спадкове майно - житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_3, загальною площею 334,2 кв.м.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею
0,0606 га.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Головне управління юстиції в місті
Києві, про усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування - відмовлено.

Додатковим рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 01 вересня 2010 року визнано за ОСОБА_1
право власності на спадкове майно -
нерухоме майно, що розташоване за
адресою АДРЕСА_4: нежитлову будівлю
літера «А», площею 86,7 кв.м.; нежитлова
будівля літера «Б», площею 126,6 кв.м.;
житлова будівля літера «В», площею 16.2
кв.м.; житлова будівля літери «Г»,
площею 43,4 кв.м.; житлова будівля літери
«Д», площею 43.4 кв.м.; житлова будівля
літери «Е», площею 43,4 кв.м.; житлова
будівля літери «Ж», площею 43.4 кв.м.;
житлова будівля літери «З», площею 43,0
кв.м.; житлова будівля літери «И»,
площею 43,0 кв.м.; житлова будівля літери
«К», площею 43,0 кв.м.; житлова будівля
літери «Л», площею 43.0 кв.м.; житлова
будівля літери «М», площею 43,0 кв.м.;
нежитлова будівля літери «Н», площею
122,3 кв.м.; нежитлова будівля літери «О»,
площею 12,9 кв.м.; нежитлова будівля
літери «П», площею 17,9 кв.м.; нежитлова
будівля літери «Р», площею 11,4 кв.м.;
нежитлова будівля літери «Т», площею
235,0 кв.м.; житлова будівля літери «Ф»,
площею 98,7 кв.м.; житлова будівля літери
«X», площею 132,0 кв.м.; нежитлова будівля
літери «Ц», площею 29,9 кв.м.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті
зустрічних позовних вимог.

Посилається, що суд неповно
з'ясував обставини справи, не допитав
всіх свідків зі сторони апелянта, дав
невірну оцінку доказів по справі.

Зазначає, що позивачка з метою
заволодіння спадковим майном
перешкоджала спадкодавцю оформити
заповіт, який бажав все своє майно, де б
воно не було та з чого б воно не
складалося, заповідати онуку, ОСОБА_9,
що народився ІНФОРМАЦІЯ_2, крім того не
дозволяла ОСОБА_3 протягом останнього
періоду життя спілкуватися з
сторонніми особами, контролювала всі
дзвінки.

Вказує, що його батько був
кадровим військовим, був забезпечений
матеріально, і незважаючи на хворобу,
залишався вольовою та сильною людиною,
тому допомоги не потребував, а його
смерть стала трагічною загадкою.

Рішенням колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва від 20 жовтня
2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 серпня 2010року скасовано в частині
усунення ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом та визнання за
ОСОБА_1 права власності на спадкове
майно. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з заявою про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня
2010 року за нововиявленими обставинами,
мотивуючи її тим, що 29 вересня 2014 року
їй стала відома обставина, яка має
істотне значення для справи, а саме
обставина перебування ОСОБА_3 через
важку хворобу у безпорадному стані, яка
встановлена і підтверджена Висновком
спеціаліста, але не була і не могла бути
відома позивачу на час розгляду справи
в суді першої та апеляційної інстанції.

Зазначає, що зазначений Висновок
спеціаліста складений тільки 13.01.2011 р.,
тобто майже через три місяці після
ухвалення рішення Апеляційним судом м.
Києва, а отриманий Позивачем від його
представника адвоката ОСОБА_5 лише
29.09.2014 р.

Просить суд апеляційної інстанції:

- Заяву про перегляд Рішення
Апеляційного суду м. Києва у цивільній
справі №22- 23987/10 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
юстиції в м. Києві про усунення від
права на спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, у зв'язку з нововиявленими
обставинами, - прийняти до розгляду.

- Рішення Апеляційного суду м. Києва у
цивільній справі №22-23987/10 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне
управління юстиції в м. Києві про
усунення від права на спадкування та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування - скасувати.

- В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 відмовити.

- Прийняти нове судове рішення, яким:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Головне управління юстиції в м. Києві
про усунення від справа спадкування та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування задовольнити;

- усунути ОСОБА_2 від права спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно: частку у Статутному
фонді (капіталі) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благодійний центр -
Асоціація Групо» у розмірі 90% від
Статутного фонду (капіталу), що у
грошовому виразі становить 495000 грн.;
частку у Статутному фонді (капіталі)
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бекер-Україна» у
розмірі 70% від Статутного фонду
(капіталу), що у грошовому виразі
становить 1750000 грн.; частку у Статутному
фонді (капіталі) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Генерал у розмірі 100%
від Статутного фонду (капіталу), що у
грошовому виразі становить 100 грн.;
легковий автомобіль марки TOYOTA, модель
PRADO, сірого кольору, 2007 року випуску,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2;
причіп бортовий марки ПВА, модель 1,
синього кольору, 2007 року випуску, номер
шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1; квартиру
АДРЕСА_1; будинок з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2, та складається з житлового
будинку літера «А-2», загальною площею
494,5 кв.м., літньої кухні літера «Б»,
огорожа літера «N»; земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею
0,468 га; житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_3,
загальною площею 334,2 кв.м.; земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_3, площею 0,0606 га; нерухоме майно,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_4:
нежитлову будівлю літера «А» площею 86,7
кв.м., нежитлову будівлю літера «Б»
площею 126,6 кв.м., нежитлову будівлю
літера «В» площею 16,2 кв.м., нежитлову
будівлю літера «Г» площею 43,4 кв.м.,
нежитлову будівлю літера «Д» площею 43,4
кв.м., нежитлову будівлю літера «Е»
площею 43,4 кв.м., нежитлову будівлю
літера «Ж» площею 43,4 кв.м., нежитлову
будівлю літера «З» площею 43,0 кв.м.,
нежитлову будівлю літера «И» площею 43,0
кв.м., нежитлову будівлю літера «К»
площею 43,0 кв.м., нежитлову будівлю
літера «Л» площею 43,0 кв.м., нежитлову
будівлю літера «М» площею 43,0 кв.м.,
нежитлову будівлю літера «Н» площею 122,3
кв.м., нежитлову будівлю літера «О»
площею 12,9 кв.м., нежитлову будівлю
літера «П» площею 17,9 кв.м., нежитлову
будівлю літера «Р» площею 11,4 кв.м.,
нежитлову будівлю літера «Т» площею 235,0
кв.м., нежитлову будівлю літера «Ф»
площею 98,7 кв.м., нежитлову будівлю
літера «X» площею 132,0 кв.м., нежитлову
будівлю літера «Ц» площею 29,9 кв.м.;

- в задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
Головне управління юстиції в м. Києві
про усунення від права на спадкування
та визнання права власності на майно в
порядку спадкування відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
який підтримав заяву та просив її
задовольнити, та представників
відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
які заперечували проти задоволення
заяви, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи заяви, вважає заяву
такою, що підлягає задоволенню
частково, враховуючи наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
визначено, що підставами для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з ново виявленими обставинами
є : 1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; 2) встановлені вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправдиві показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення; скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Колегія суддів вважає, що така
істотна для справи обставина, як
перебування ОСОБА_3 через важку хворобу
у безпорадному стані, встановлена і
підтверджена Висновком спеціаліста, не
була і не могла бути відома Позивачу на
час розгляду справи в суді, оскільки ця
обставина вбачається з Висновку
спеціаліста, який складений тільки
13.01.2011 р., тобто майже через три місяці
після винесення рішення, про перегляд
якого за ново виявленими обставинами
подана заява, а отриманий Позивачем від
його представника адвоката ОСОБА_5 лише
29.09.2014.

Висновком спеціаліста
підтверджується те, що ОСОБА_3 через ряд
важких хвороб (цукровий діабет 2 тип,
тяжка форма у стадії субкомпенсації з
діабетичною макро- (неодноразові
операції ампутації пальців лівої
стопи, операція ампутації лівої стопи в
2005 році) та мікроангіопатією III ступеню
(діабетична ретинотерапія, катаракта
обох очей), енцефалопатією III ступеню,
нефропатією III ступеню (хронічна
ниркова недостатність І ступеню);
ішемічна хвороба серця, стенокардія
напруги, III функціональний клас;
післяінфарктний кардіосклероз;
екстрасистологія передсердя та
шлуночків; гіпертонічна хвороба III
ступеню) мав значне обмеження
життєдіяльності, внаслідок значних
порушень функцій органів та систем
організму був нездатний до
самообслуговування, потребував
постійного стороннього нагляду та
допомоги, залежав від інших осіб, не міг
самостійно забезпечити умови свого
життя, тобто перебував у безпорадному
стані, в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
визначено, що під час ухвалення рішення
суд вирішує питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Згідно п. 6 цього
Пленуму Верховного Суду України, якщо
докази у справі зібрані в порядку,
передбаченому ст.ст. 132, 133, 140 і ч. 4 ст. 191
ЦПК України, суд може обґрунтувати ними
рішення лише за умови, якщо вони були
ним оголошені в судовому засіданні,
пред'явлені для ознайомлення особам,
які беруть участь у справі, та
дослідженні в сукупності з іншими
доказами. При ухваленні рішення суд,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює
докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 та 59
ЦПК України про їх належність і
допустимість.

У відповідності до п. 11 вказаного
ПленумуВерховного СудуУкраїни, у
мотивувальній частині рішенняслід
наводити даніпро встановлені
судомобставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіхдоказів, розрахунки, з
якихсуд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення,
визнаючи одні та відхиляючи інші
докази, суд має свої дії мотивувати та
враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції ухвалено з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та з одночасним порушенням норм
процесуального права, в зв'язку з чим
частково підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню в силі як таке, що було
помилково скасоване судом апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанцій встановлено, що
починаючи з 2004 р. позивач ОСОБА_1 та
спадкодавець ОСОБА_3 стали постійно
мешкати разом, однією сім'єю в
помешканні за адресою: АДРЕСА_1, вести
спільне господарство та бюджет,
піклуватись один одним, тобто
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, а 02.12.2006 р. між ними відділом
РАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві був
зареєстрований шлюб, про що здійснено
актовий запис №2354 та видано Свідоцтво
про шлюб серії НОМЕР_5 від 14.05.2009 р.

Крім того, встановлено, що згідно
свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є
сином спадкодавця ОСОБА_3

Суд першої інстанції вірно визначив, що
оскільки ОСОБА_3 заповіту не залишав,
спадкоємцями першої черги є його син
ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1

Ухвалюючи за основним позовом рішення
про усунення сина спадкодавця - ОСОБА_2
від права на спадкування, суд першої
інстанції обґрунтовано керувався
вимогами ст. 1224 ЦК України, згідно якої
за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відмовляючи в зустрічному позові про
усунення права на спадкування дружини
спадкодавця - ОСОБА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що протягом усього часу сумісного
проживання та перебування у
зареєстрованому шлюбі між Позивачем та
ОСОБА_3 склались близькі сімейні
відносини, вони вели спільне
господарство, мали єдиний бюджет, разом
займались спільними бізнесовими
справами та піклувались один одним.
Починаючи з 2002 року ОСОБА_3 постійно
хворів та мав значні проблеми зі
здоров'ям. На плечі Позивача, окрім
побутових, лягли проблеми пов'язані з
підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 та
господарською діяльністю підприємств
у яких засновником був ОСОБА_3

Судом встановлено, що з 24.01.2002 по 12.03.2002
ОСОБА_3 перебував у Головному
військовому клінічному госпіталі
Міністерства оборони України з
діагнозом цукровий діабет першого типу
важкий перебіг, субкомпенсируваний;
синдром діабетичної стопи, змішана
форма з наявністю вологої гангрени II
пальців правої стопи, гіпертонічна
хвороба III ст., гіпертензивне серце,
тощо. В Головному військовому
клінічному госпіталі Міністерства
оборони України ОСОБА_3 було проведено
складну операцію, з ампутацією нижньої
правої кінцівки та пальців лівої ноги,
внаслідок якої ОСОБА_3 заново вчився
пересуватись за допомогою протезів.
Незважаючи на неоформлені офіційно
стосунки, поряд з ним єдиною опорою
була ОСОБА_1, яка робила все можливе для
одужання ОСОБА_3

При розгляді справи було встановлено,
що перенесені ОСОБА_3 операції
ускладнювались давнім захворюванням у
вигляді цукрового діабету та похилим
віком, внаслідок чого останній в
результаті загострення хвороби
потрапляв до різних медичних закладів:

- з 29.01.2005 по 22.02.2005 він перебував в
Київській міській клінічній лікарні №3
з діагнозом гостре порушення мозкового
кровообігу, цукровий діабет II ст., важка
форма, лівосторонній паховий
лімфаденіт, тощо;

- з 14.06.2005 по 10.07.2005 перебував в
хірургічному відділенні Міської
клінічної лікарні №10 м. Києва, з
діагнозом цукровий діабет II ст., важка
форма, декомпенсацій на діабетична
ангеопатія судин нижніх кінцівок;
синдром діабетичної стопи зліва,
змішана форма, що настала гангрена
зовнішньої та підошвенної поверхні
лівої стопи до суглоба Лес*Франка,
хроніосепсис, лівосторонній паховий
лімфаденіт, де він втратив стопу лівої
ноги;

- в лютому 2008 р. перебував на обстеженні
в Ізраїльському медичному центрі «НМС
Ltd» в м. Герцлія, з діагнозом
облітеруючий атеросклероз нижніх
кінцівок 26-3 ст.;

- з 16.05.2008 по 23.05.2008 перебував в Київській
міській клінічній лікарні №3, з
діагнозом гостре порушення мозкового
кровообігу, ішемічного характеру в
вертебро-базилярному басейні з
окорухомими розладами, лівобічною
пірамідною недостатністю, ішемічна
хвороба серця, постінфарктний
кардіосклероз, стенозуючий
коронаросклероз, гіпертонічна хвороба
III ст., єдина права нирка, сечокам'яна
хвороба, киста правої нирки, цукровий
діабет, II тип, інсулінозалежний,
хронічна ниркова недостатність II ст.,
пієлонефрит, діабетична нефропатія;

- з 02.09.2008 по 04.09.2008 перебував в
Київській клінічній офтальмологічній
лікарні «Центр мікрохірургії ока», м.
Київ з діагнозом ускладнена пта OS, де
ОСОБА_3 була проведена хірургічна
операція із заміни кришталика лівого
ока;

- з 02.10.2008 по 10.10.2008 перебував в
хірургічному відділенні Київської
міської клінічної лікарні №1 з
діагнозом діабетична ангеопатія
нижніх кінцівок 4 ст., діабетична
остеоартропатія лівої стопи, трофічна
язва підошвенної поверхні лівої стопи,
цукровий діабет II ст., важка форма,
гіпертонічна хвороба III ст.,
гіпертензивне серце, тощо;

- з 06.11.2008 по 13.11.2008 перебував в
Київській міській клінічній лікарні №1
з діагнозом ангеопатія нижніх кінцівок
4 ст., діабетична остеоартропатія лівої
стопи, трофічна язва підошвенної
поверхні лівої стопи, цукровий діабет II
ст., важка форма, гіпертонічна хвороба
III ст., гіпертензивне серце, тощо;

- з 26.01.2009 по 04.02.2009 перебував в
Інституті ендокринології ім.
Комісаренка з діагнозом ангеопатія
нижніх кінцівок 4 ст., діабетична
остеоартропатія лівої стопи, трофічна
язва підошвенної поверхні лівої стопи,
цукровий діабет II ст., важка форма,
гіпертонічна хвороба III ст.,
гіпертензивне серце, тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що
усі матеріальні витрати за лікування
ОСОБА_3 сплачувала Позивач самостійно з
їх спільного сімейного бюджету, в
лікарні ОСОБА_3 опікувалась ОСОБА_1
сумісно з медичним персоналом, в
реабілітаційний період після лікарень
вдома ОСОБА_3 опікувалась Позивач
самотужки, оскільки спадкодавець був у
безпорадному стані, дуже тяжко хворів
та не міг самостійно пересуватись, в
зв'язку з чим Позивач матеріально
забезпечувала його, постійно купувала
продукти харчування, ліки, піклувалась
ним в лікарні та доглядала його вдома.

Також в судовому розгляді знайшли
підтвердження обставини, що син
спадкодавця - ОСОБА_2 (Відповідач), маючи
об'єктивну можливість надавати
допомогу батьку, який її потребував,
ним не піклувався, станом його здоров'я
не цікавився, своїми аморальними
вчинками погіршував його самопочуття.

Як вбачається з матеріалів справи,
незважаючи на похилий вік батька,
інвалідність, критичний стан здоров'я,
ОСОБА_2 з особистих міркувань не
працював та протягом багатьох років
перебував на повному матеріальному
утриманні ОСОБА_3, та неодноразово
притягувався до кримінальної
відповідальності, а саме:

- в 1997 р. за злочин передбачений ч. 3 ст. 140
КК України, яка передбачає
відповідальність за вчинення крадіжки
з проникненням у житло; в 1999 р. за
злочини передбачені ч. 1 ст. 101, ч. 1 ст. 222
КК України, яка передбачає
відповідальність за вчинення умисного
тілесного ушкодження, незаконне
поводження з вогнепальною зброєю;

- в 2000 р. за злочини передбачені ч. 2 ст.
140, ч. 1 ст. 229-6 КК України, яка передбачає
відповідальність за вчинення крадіжки
повторно та незаконне виготовлення,
придбання, зберігання, перевозку або
пересилку наркотичних засобів без мети
збуту, за які відбував покарання у
вигляді обмеження волі в колонії;

- в 2001 р. за злочини передбачені ч. 2 ст.
101, ч. 1 ст. 263 КК України, яка передбачає
відповідальність за вчинення умисного
тілесного ушкодження вчинене способом,
що має характер мучення або мордування,
або коли воно сталося в наслідок
систематичних тілесних ушкоджень,
незаконне поводження з вогнепальною
зброєю, був засуджений до п'яти років
позбавлення волі.

Відповідачем ОСОБА_2 належних та
допустимих доказів, що ним надавалася
хоч якась допомога батьку, який в
останні роки свого життя внаслідок
загострення хвороби та проведених
операцій у вигляді ампутацій пальців
та частини стопи нижніх кінцівок,
перебував у безпорадному стані,
потребував сторонньої допомоги у
пересуванні, піклування у побуті, не
надано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 в результаті
хронічної ішемічної хвороби серця
помер, що підтверджується Свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_6, виданим
Відділом реєстрації смерті у м. Києві
від 05.05.2009 р.

Крім того, відповідачем не надано
жодного доказу своєї участі в
замовленні та організації проведення
поховання батька, оформлення
ритуальних послуг.

Водночас, суду надано докази на
підтвердження обґрунтування
первісного позову, що в організації та
проведенні поховання приймала участь
лише дружина спадкодавця, позивач
ОСОБА_1

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції на підставі
належних і допустимих доказів були
встановлені і інші істотні обставини,
які мали вирішальне значення для
прийняття судом першої інстанції
законного і обґрунтованого рішення.

Водночас в рішенні від 20.10.2010 р., що
переглядається, суд апеляційної
інстанції необґрунтовано послався на
те, що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст. 1224 ЦК України,
згідно якої за рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.
Вказані висновки судом зроблені з
огляду на те, що померлий ОСОБА_3, був
заможною людиною, до кінця життя
займався підприємницької діяльністю,
був учасником та займав керівні посади
у численних підприємницьких
структурах, мав у власності та
опікувався численним рухомим та
нерухомим майном. За таких обставин суд
не вважав стан спадкодавця
безпорадним, оскільки безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Колегія суддів під час перегляду
вказаного рішення від 20.10.2010 р. вважає,
що судом першої інстанції та
апеляційної інстанції такі обставини,
як безпорадний стан спадкодавця, не
встановлені і не встановлювались, але
під час судового розгляду справи
належними і допустимими доказами
встановлені обставини, які достатньо
свідчать про невиконання Відповідачем,
як сином, свої обов'язків стосовно
батька, хоча він, беззаперечно і мав
таку можливість.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Надані під час судового розгляду
докази ОСОБА_1 є належними та
допустимими згідно вказаної норми
закону.

Водночас, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2, а саме: заборона
позивачем його спілкуванню з батьком,
бажання спадкодавця залишити заповіт
на майбутнього онука, не знайшли
підтвердження матеріалами справи,
оскільки як вказував сам апелянт,
ОСОБА_3 був забезпечений матеріально, і
незважаючи на хворобу, залишався
вольовою та сильною людиною.

Крім того, апелянт зазначав, що
батько допомоги не потребував,також
судом не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки містяться виключно на
свідченнях апелянта та недоведені
згідно вимог ст. 60 ЦПК України, в той час
як в матеріалах справи наявні медичні
документи, що засвідчують неодноразові
операції спадкодавця, в тому числі і з
ампутації кінцівок, тривале
перебування в медичних закладах тощо.

Відтак, суд першої інстанції на
підставі належних та допустимих
доказів вірно визначив, що ОСОБА_2 не
надано жодного доказу на підтвердження
піклування, догляду, надання постійної
чи навіть періодичної допомоги його
батьку-інваліду 1-ї групи, який згідно
довідки МСЕК потребує сторонньої
допомоги з 2002 року.

Суд апеляційної інстанції,
скасувавши рішення суду першої
інстанції в частині позбавлення ОСОБА_2
права на спадкування та визнання за
ОСОБА_1 права власності на спадкове
майно, та постановивши в цій частині
нове рішення, вірно визнав факт
відсутності допомоги батьку зі сторони
апелянта та факт, що допомогу
спадкодавцю надавала його дружина, яка
проживала разом з ним.

Однак суд апеляційної інстанції
необґрунтовано виходив з того, що
надані суду медичні документи свідчать
лише про те, що ОСОБА_3 проходив
лікування у медичних закладах у зв'язку
з хворобою, що не свідчить про
безпорадний стан спадкодавця в
розумінні ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК
України підставою для перегляду
рішення, ухвали чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

З огляду на ново виявлену
обставину, а саме Висновку спеціаліста
від 13.01.2011 р., яка з'явилася майже через
три місяці після ухвалення рішення
Апеляційним судом м. Києва,
підтверджується те, що ОСОБА_3 через ряд
важких хвороб (цукровий діабет 2 тип,
тяжка форма у стадії субкомпенсації з
діабетичною макро- (неодноразові
операції ампутації пальців лівої
стопи, операція ампутації лівої стопи в
2005 році) та мікроангіопатією III ступеню
(діабетична ретинотерапія, катаракта
обох очей), енцефалопатією III ступеню,
нефропатією III ступеню (хронічна
ниркова недостатність І ступеню);
ішемічна хвороба серця, стенокардія
напруги, III функціональний клас;
післяінфарктний кардіосклероз;
екстрасистологія передсердя та
шлуночків; гіпертонічна хвороба III
ступеню) мав значне обмеження
життєдіяльності, внаслідок значних
порушень функцій органів та систем
організму був нездатний до
самообслуговування, потребував
постійного стороннього нагляду та
допомоги, залежав від інших осіб, не міг
самостійно забезпечити умови свого
життя, тобто перебував у безпорадному
стані, в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Крім того, розглядаючи заяву
ОСОБА_1 про перегляд рішення
Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня
2010 року за нововиявленими обставинами,
колегія суддів приходить до висновку,
що при ухваленні рішення, що
переглядається, суд апеляційної
інстанції допустив порушення
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.08.2010 р., в якій просив суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті
зустрічних позовних вимог (т.3 а.с. 225-231).

В подальшому апелянт подав доповнення
до апеляційної скарги, в якому просив
суд апеляційної інстанції скасувати
додаткове рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.09.2010 р., та
ухвалюючи нове рішення, доповнити його
наступним: визнати за ОСОБА_2 право
власності на спадкове майно, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (т.3 а.с.
238-244).

Як вбачається з матеріалів справи, суд
апеляційної інстанції врахував
зазначене доповнення до апеляційної
скарги, прийнявши його до провадження
та долучивши до матеріалів справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
в резулятивній частині свого рішення
від 20.10.2010 р. не визначився з додатковим
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 01.09.2010 р. та вимогами, які
були задоволені вказаним додатковим
рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 363 ЦПК України рішення,
ухвала суду чи судовий наказ
переглядаються у зв'язку з
нововиявленими обставинами судом, який
ухвалив рішення, постановив ухвалу або
видав судовий наказ.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України
розглянувши заяву, суд може скасувати
судове рішення, що переглядається, і
прийняти нове судове рішення.

Колегія суддів врахувала, що рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 26 серпня 2010 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в місті Києві, про усунення від
права на спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування - задоволено. Усунуто
ОСОБА_2 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно. В задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: Головне управління юстиції в
місті Києві, про усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування - відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського
районного суду м.Києва від 01 вересня 2010
року визнано за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно - нерухоме майно, що
розташоване за адресою АДРЕСА_4.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва від 20 жовтня
2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 серпня 2010 року скасовано в
частині усунення ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом та визнання за
ОСОБА_1 права власності на спадкове
майно. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

Тобто рішенням від 20 жовтня 2010 року суд
апеляційної інстанції при розгляді
апеляційної скарги ОСОБА_2, який просив
скасувати рішення суду першої
інстанції повністю, вирішив питання
відносно основного позову, скасувавши
рішення в цій частині, та відносно
зустрічного позову, залишивши рішення
в цій частині без змін.

З огляду на вказане, при розгляді заяви
ОСОБА_1 про перегляд рішення
Апеляційного суду м.Києва від 20 жовтня
2010 року за нововиявленими обставинами,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати рішення від 20.10.2010 р. виключно
в частині скасування рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.08.2010 р. в частині задоволення
вимог основного позову, оскільки
вимоги зустрічного позову відхилені
судом першої інстанції та в цій частині
залишені без змін рішенням суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України, права,
свободи та інтереси малолітніх осіб
віком до чотирнадцяти років, а також
недієздатних фізичних осіб захищають у
суді відповідно їх батьки,
усиновлювачі, опікуни чи інші особи,
визначені законом.

Відносно доводів, заявлених в судовому
засіданні представниками відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в
обґрунтування заперечень на заяву
позивача ОСОБА_1, колегія вважає, що
вони не можуть бути прийняті до уваги
судом з огляду на таке. Як вбачається зі
змісту заперечень ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
підставою для відмови в задоволенні
заяви про перегляд рішення апеляційної
інстанції за ново виявленими
обставинами вони вважають наявність у
позивача ОСОБА_1 малолітньої доньки
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, і, на думку
представників, права якої вказаним
рішенням порушені, оскільки не
вирішено питання щодо розподілу
спадкового майна з урахуванням
інтересів дитини.

Колегія суддів зазначає, що під час
розгляду справи в суді першої та
апеляційної інстанції відповідачу
ОСОБА_2 було відомо про наявність
малолітньої доньки спадкодавця, однак
вказаними обставинами він не
вмотивовував ні основний, ні
зустрічний позов, тобто ніяким чином не
виявив бажання опікуватися долею
усиновленої батьком дитини.

Крім того, суд приходить до висновку, що
ні відповідач ОСОБА_2, ні його
представники не мають визначених
чинним процесуальним законом
повноважень для представництва
інтересів малолітньої дитини позивача
ОСОБА_1 та звернення до суду для захисту
її інтересів, оскільки у вказаній
цивільній справі такими правами
наділено виключно матір малолітньої
дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1.

Вказані у апеляційній скарзі
доводи апелянта про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, як і інші доводи апеляційної
скарги, недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції,
яке переглядається за ново виявленими
обставинами, ухвалено з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та з одночасним порушенням норм
процесуального права, в зв'язку з чим
частково підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню в силі як таке, що відповідає
вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 361-365 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня
2010 року за нововиявленими обставинами
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції, про усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне
управління юстиції, про усунення від
права на спадкування та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування - задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
20 жовтня 2010 року в частині скасування
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2010 року в частині
усунення ОСОБА_2 від права спадкування
за законом та визнання за ОСОБА_1 права
власності на спадкове майно -
скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2010 року - залишити
без змін.

Додаткове рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 01 вересня 2010
року - залишити без змін.

В решті рішення Апеляційного суду м.
Києва від 20 жовтня 2010 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: