Справа №483/1304/13-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження № 22ц- 784/673/14
інстанції Медюк С.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

04 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Кудри В.М.,

за участю:

- представника відповідача
Камалєтдінової О.В.,

- представника третьої особи Котик
Т.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Дніпровського екологічного прокурора

на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30 грудня 2013 року

за позовом

Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури в інтересах
держави до Очаківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, ОСОБА_4, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: Миколаївське обласне
управління водних ресурсів, Очаківське
міськрайонне управління юстиції в
Миколаївській області, управління
Держземагенства в Очаківському районі
Миколаївської області

про

визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та повернення
земельної ділянки, скасування
державної реєстрації права власності
та внесення змін до державного
земельного кадастру про власника
земельної ділянки,

в с т а н о
в и л а:

У травні 2013 року Очаківський
міжрайонний екологічний прокурор
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави звернувся з
позовом до Очаківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області (далі - Очаківська РДА) та
ОСОБА_5 в якому просив визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Очаківської РДА, визнати недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку та повернути земельну
ділянку, а також скасувати державну
реєстрацію права власності та внести
зміни до державного земельного
кадастру про власника земельної
ділянки.

Прокурор зазначав, що
розпорядженням Очаківської РДА від 8
квітня 2011 року № 109 про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, у власність ОСОБА_5
була передана земельна ділянка, площею
1 га, розташована в межах території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району для ведення
особистого селянського господарства.

На підставі цього розпорядження 7
жовтня 2011 року ОСОБА_5 отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Спірна земельна ділянка
знаходиться в межах нормативно
визначеної 2-х кілометрової
прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману, тому не
могла бути передана у власність
фізичній особі.

Посилаючись на наведене, а також
на те, що ОСОБА_5 земельна ділянка була
передана у власність з порушенням
земельного та водного законодавства,
прокурор просив про задоволення
позову.

Рішенням Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровський
екологічний прокурор просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В ході розгляду справи апеляційним
судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_5
померла.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2014
року до участі у справі залучено
правонаступника відповідача, померлої
- ОСОБА_4.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних доказів
того, що спірна земельна ділянка
розташована в межах прибережної
захисної смуги Дніпровсько-Бузького
лиману Чорного моря та відноситься до
земель водного фонду, а також доказів
того, що на час прийняття Очаківською
районною державною адміністрацією
розпорядження від 08 квітня 2011 року
Солончаківською сільською радою
Очаківського району були визначені
розмір та межі водоохоронної зони з
прибережною захисною смугою.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням
Очаківської районної державної
адміністрації № 109 від 08 квітня 2011 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадян (37 осіб), у тому
числі і ОСОБА_5, для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності, не наданих у
власність або користування, в межах
території Солончаківської сільської
ради Очаківського району
Миколаївської області.

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_5 передано у власність земельну
ділянку площею 1,000 га з кадастровим
номером :02:000:0511, а 07 жовтня 2011 року
нею отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства.

Спірна земельна ділянка знаходиться на
території Миколаївської області,
Очаківського району, Солончаківської
сільської ради, за межами населеного
пункту.

З листа державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" від 19
серпня 2013 року № 3-1/529 вбачається, що
спірна земельна ділянка розташована на
відстані 639,48 м від урізу води
Дніпрово-Бузького лиману.

Згідно зі статтями 19,20 Земельного
кодексу України землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на відповідні категорії, у
тому числі: житлової та громадської
забудови й землі водного фонду, та
віднесення їх до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
ст..21 Земельного кодексу України,
недійсними рішень про надання земель,
угод щодо земельних ділянок, відмови в
державній реєстрації земельних
ділянок або визнання реєстрації
недійсною, тощо.

За положеннями ч. 1 ст.3 Водного кодексу
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
усі води (водні об'єкти) на території
України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст.3 Водного кодексу України
визначає, що до водного фонду України
належать: поверхневі води: природні
водойми (озера), водотоки (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) і канали; інші водні об'єкти;
підземні води та джерела; внутрішні
морські води та територіальне море.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 Земельного
кодексу України та ст. 4 Водного кодексу
України до земель водного фонду
належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоча
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 Водного
кодексу України, ст. 58 Земельного
кодексу України, до таких земель
відносяться землі зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Крім того, положеннями ст. 60 Земельного
кодексу України та ст. 88 Водного
кодексу України вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон визначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Водночас за змістом п. 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 05 листопада 2004
року № 434 (далі - Порядок від 5 листопада
2004 року) у разі відсутності
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, природоохоронний
орган забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного кодексу України та орієнтовних
розмірів і меж водоохоронних зон, що
визначаються відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 08
травня 1996 року № 486, з урахуванням
конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами (озера), водотоками (річки,
струмки), штучними водоймами
(водосховища, ставки), каналами і іншими
водними об'єктами та землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який
розповсюджується окремий порядок їх
надання та використання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84
Земельного кодексу України у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом (п. "ґ" ч. 3 ст. 83
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час прийняття рішення про
надання земельних ділянок у власність).

Випадки передачі земель водного фонду
до приватної власності, зокрема,
громадянам, передбачені положеннями ч.
2 ст. 59 Земельного кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу
України передбачено, що землі водного
фонду можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3,000 га). Власники на
своїх земельних ділянках можуть у
встановленому порядку створити
рибогосподарські, протиерозійні та
інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59
Земельного кодексу України).

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу
України).

Отже, за змістом вищевказаних норм
матеріального права землі водного
фонду України не можуть передаватись у
приватну власність громадянам для
ведення сільськогосподарського
господарства.

Крім того, за змістом ч. 6 ст. 88 Водного
кодексу України у межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Відповідно до п. 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 травня 1996 року № 486 (далі - Порядок
від 08 травня 1996 року) розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі нормативно
технічної документації, а на землях
міст і селищ міського типу розмір
водоохоронної зони, як і прибережної
захисної смуги, встановлюється
відповідно до існуючих на час
встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови (п. 10
зазначеного Порядку).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначені положення
закону, не врахував, що відстань
спірної земельної ділянки складає 639,48
м, тобто менше двох кілометрів від
відрізу води Дніпровсько-Бузького
лиману Чорного моря та дійшов
помилкового висновку про відсутність
порушень при відведенні спірної
земельної ділянки ст. 88 Водного кодексу
України.

Вищевикладене узгоджується із
правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
21 травня 2014 року у справі № 6цс14.

З огляду на наведене, позовні вимоги
прокурора в інтересах держави про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_5, та
покладення зобов'язання повернути
земельну ділянку у власність держави
є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги про
скасування державної реєстрації права
власності та внесення змін до
державного земельного кадастру про
попереднього власника земельної
ділянки задоволенню не підлягають,
оскільки такі вимоги заявлені до
Очаківського міськрайонного
управління юстиції та управління
Держземагенства в Очаківському районі,
залучених до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
тобто вони не є відповідачами у
справі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідачів в
рівних частках по 161 грн. судового
збору на користь держави, виходячи із
вартості спірної земельної ділянки
у 32 200 грн.

З урахуванням викладеного, рішення
районного суду підлягає скасуванню на
підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дніпровського
екологічного прокурора задовольнити
частково.

Рішення Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 30
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги Очаківського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Очаківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області від 8 квітня 2011 року № 109 в
частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_5.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 255356 із кадастровим №
:02:000:0511загальною площею 1 га,
виданий ОСОБА_5 7 жовтня 2011 року
Очаківською районною державною
адміністрацією Миколаївської області
для ведення особистого селянського
господарства.

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути у
власність держави в особі Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області земельну
ділянку, площею 1 га за кадастровим №
:02:000:0511, розташовану на території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури про
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_5 на земельну
ділянку та внесення запису до
Державного земельного кадастру про
попереднього власника земельної
ділянки.

Стягнути з Очаківської районної
державної адміністрації
Миколаївської області та ОСОБА_4 по 161
грн. судового збору на користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді