Києво-Святошинський районний суд
Справа № 369/9467/14-ц
Провадження № 2/369/3778/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Крюківщинської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області про
встановлення факту родинних відносин і
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про встановлення факту
родинних відносин і визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати
ОСОБА_3. На думку позивача, після її
смерті відкрилась спадщина на ? частини
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а також на земельну
ділянку площею 0,1258 га, надану для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що теж
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вважає позивач, 1/2 частина згаданого
житлового будинку належала її матері
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого державним
нотаріусом Вишневої державної
нотаріальної контори Київської
області за реєстровим № 4179 після
смерті її чоловіка та її батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказане
свідоцтво було зареєстровано у
Києво-Святошинському БТІ.

1/4 частина згаданого житлового будинку
належала її матері на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Вишневої державної нотаріальної
контори Київської області за
реєстровим № 4181 після смерті її
чоловіка та її батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказане свідоцтво теж
було зареєстровано у
Києво-Святошинському БТІ.

Зі слів позивача, зазначена земельна
ділянка належала її матері на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Вишневої державної нотаріальної
контори Київської області за
реєстровим № 4183 після смерті її
чоловіка та її батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5. Державний акт про право
власності на земельну ділянку
спадкоємиця не оформляла. ОСОБА_4
спадкова земельна ділянка належала на
праві власності на підставі державного
акта серії І-КВ № 075243 на право
приватної власності на землю, виданого
14.03.1998 року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 602.

Як стверджує ОСОБА_1, померла за життя
заповіту не склала, єдиною її
спадкоємицею першої черги за законом є
вона, як донька. Оскільки позивач на
момент смерті проживала та була
зареєстрована разом зі спадкодавицею,
спадщину вона прийняла.

Для юридичного оформлення своїх прав
позивач 22.08.2014 року звернулась до
Вишневої міської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй відповідних свідоцтв про
право на спадщину за законом після
смерті її матері ОСОБА_3, проте їй
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії № 861/02-31 від 10.09.2014 року
було відмовлено у видачі вказаних
свідоцтв, оскільки у її свідоцтві про
народження у графі «мати» вказано
«ОСОБА_3». а не «ОСОБА_3», а документу,
який підтверджував би зміну прізвища
спадкодавиці позивач не змогла
пред'явити. До того ж, вона не змогла
надати нотаріусу державний акт на
спадкову землю, оформлений на ім'я
померлої ОСОБА_3

Як вказує позивач, зазначене змушує її
звертатись до суду за захистом її
спадкових прав: встановлення факту її
родинних зв'язків зі спадкодавицею та
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за законом.

Зі слів ОСОБА_1, той факт, що вона та
померла ОСОБА_3 являються донькою та
матір'ю, вбачається зі свідоцтв про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_4, а також може бути
підтверджено показами свідків.

Позивач вважала, що дана ситуація
склалась внаслідок того, що при
реєстрації її народження, яке
відбувалось в повоєнні роки та в часи
голоду, було помилково вказано
прізвище її матері за прізвищем її
батька.

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивач просила суд: встановити
факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, була її матір'ю;
визнати за нею в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а також на земельну
ділянку площею 0,1258 га, надану для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

У подальшому ОСОБА_1 свої вимоги
уточнила, остаточно просила суд:
встановити факт, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4,
була її матір'ю; визнати за нею в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 право
власності на 3/4 частини житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а також на ?? частину земельної
ділянки площею 0,1258 га, наданої для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове
засідання з'явилась, позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила їх
задовольнити, посилаючись на зазначене
у позові.

Відповідач Крюківщинська сільська
рада в судове засідання свого
представника не направила, про день,
час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, причини
неявки свого представника та позицію
щодо позову суду не повідомила.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду повідомили, що
померла ОСОБА_3 доводилась рідною
матір'ю позивачу, на час її смерті вона
проживала разом з донькою, онукою та
правнуком, які її і поховали.

Вислухавши пояснення представника
позивача, покази свідків, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи
та письмові докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно з
повторним свідоцтвом про смерть від
09.07.2014 року НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер
батько позивача.

Відповідно до свідоцтва про смерть від
14.02.2014 року НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла
ОСОБА_3.

На підставі свідоцтва про право
власності, виданого державним
нотаріусом Вишневої державної
нотаріальної контори Київської
області за реєстровим № 4179 після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5,
ОСОБА_3 належала ? частина житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно з відповідної
відміткою дане свідоцтво було
зареєстровано у Києво-Святошинському
БТІ.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області за реєстровим № 4181
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 належала 1/4 частина
згаданого житлового будинку. Згідно з
відповідної відміткою дане свідоцтво
було зареєстровано у
Києво-Святошинському БТІ.

Інша ? частина даного будинку з огляду
на зміст свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області за реєстровим № 4181
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5, була успадкована
позивачем.

Також на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області за реєстровим № 4183
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 належала ? частина
земельної ділянки площею 0,1258 га,
наданої для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель, що
теж знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Державний акт про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_3 не оформляла.
ОСОБА_4 спадкова земельна ділянка
належала на праві власності на
підставі державного акта серії І-КВ №
075243 на право приватної власності на
землю, виданого 14.03.1998 року та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 602.

Інша 1/2 частина згаданої земельної
ділянки з огляду на зміст свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області за реєстровим № 4183
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5, була успадкована
позивачем.

Померла за життя заповіту не склала.

Позивач на момент смерті ОСОБА_3
проживала та була зареєстрована разом
з нею, що підтверджується записами у
будинковій книзі та довідкою
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області № 730 від 18.06.2014 року.

22.08.2014 позивач звернулась до Вишневої
міської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу їй
відповідних свідоцтв про право на
спадщину за законом після смерті її
матері ОСОБА_3, проте їй постановою про
відмову у вчиненні нотаріальної дії №
861/02-31 від 10.09.2014 року було відмовлено у
видачі вказаних свідоцтв, оскільки у її
свідоцтві про народження у графі
«мати» вказано «ОСОБА_3», а не «ОСОБА_3»,
а документу, який підтверджував би
зміну прізвища спадкодавиці вона не
змогла пред'явити. До того ж, позивач не
змогла надати нотаріусу державний акт
на спадкову землю, оформлений на ім'я
померлої ОСОБА_3

Згідно з повторним свідоцтвом про
народження НОМЕР_3 від 09.07.2014 року
матір'ю позивача вказана ОСОБА_3,
батьком - ОСОБА_4, дата народження
позивача - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб одо підтвердження
дошлюбного прізвища дошлюбне прізвище
позивача - ОСОБА_8.

Зважаючи на дані інвентаризаційної
справи на житловий будинок АДРЕСА_1,
вказаний об'єкт нерухомого майна не
являться самочинним, органами БТІ
право власності на ? його частини було
зареєстровано за померлою ОСОБА_3, а ? -
за позивачем.

За змістом листа Вишневої міської
державної нотаріальної контори №
1034/02-14 від 15.10.2014 року спадкова справа до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 не
оформлялась.

Як вбачається зі свідоцтва про
одруження НОМЕР_4 від 11.09.1951 року, 11.09.1951
року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали у
Крюківщинській сільській раді шлюб за
актовим записом № 28, після реєстрації
шлюбу дружині було присвоєно прізвище -
ОСОБА_3.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд
приходить до висновку про необхідність
аналізу наступних правових норм і
практики Верховного суду України.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності.

У ст. 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України встановлено, що
до спадкоємців житлового будинку
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій він розміщений.

У ст. 1261 ЦК України передбачено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

З урахуванням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 6 ЗК
України 1990 року громадяни набувають
право власності на земельні ділянки у
разі одержання їх у спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України
«Про власність» громадянин набуває
права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

З огляду на позицію, висвітлену у п. 2
листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13
Відповідно до ст. 67 Закону України "Про
нотаріат" свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством. Якщо
нотаріусом обґрунтовано відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні. Визнання права власності
на спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. У випадках, встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що
судом може бути встановлено факти, що
мають юридичне значення, тобто такі, що
мають значення для охорони прав та
інтересів особи або створення умов
здійснення нею особистих немайнових чи
майнових прав або підтвердження
наявності чи відсутності
неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі
наявності спору про право,
встановлення факту, що має юридичне
значення, повинно розглядатися у
порядку позовного провадження.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами, належності
правовстановлюючих документів особі, а
також інших фактів, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми, а також судову практику в
розрізі наданих суду матеріалів, суд
приходить до наступних висновків.

З огляду на покази свідків, зміст
довідки Крюківщинської сільської ради
№ 730 від 18.06.2014 року та свідоцтв про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_4 померла ОСОБА_3
доводилась позивачу матір'ю.

На момент смерті ОСОБА_3 на праві
власності належало: 3/4 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частина
земельної ділянки площею 0,1258 га,
наданої для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель, що
теж знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК
України позивач є такою, що прийняла
спадщину.

Так як суд визнав доведеним той факт, що
померла доводилась позивачу матір'ю, то
ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за
законом після смерті ОСОБА_3 Наявності
інших спадкоємців першої черги за
законом судом не було встановлено.

А отже, суд вважає обґрунтованими та
доведеними вимоги ОСОБА_1 щодо
встановлення факту її родинних
відносин з ОСОБА_3 і визнання за нею
права власності на 3/4 частини житлового
будинку та ? частину земельної ділянки
площею 0,1258 га, наданої для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, що є підставою для
задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, з огляду на
рекомендації, викладені у Постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» № 14
від 18.12.2009 року, Постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 року, а також у Листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування", керуючись ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст.ст. 13, 41, 58 Конституції України, ст.ст.
15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України,
керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 114, 209, 212-215,
218, 234, 235, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4,
доводилась матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 право
власності на 3/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 право
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,1258 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, землю передано для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення суду або
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення в разі відсутності
в судовому засіданні осіб, які брали
участь у справі, під час проголошення
судового рішення.

Суддя

Ковальчук Л.М.