Номер провадження: 22-ц/785/7437/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - відкрите
акціонерне товариство «Національна
страхова компанія «Оранта», про
стягнення суми сплаченого страхового
відшкодування, зустрічним позовом
ОСОБА_4 до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»,
ОСОБА_5 про захист прав споживачів,
стягнення страхового відшкодування та
відшкодування шкоди, за апеляційною
скаргою приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 14 травня 2014 року,

встановила:

У травні 2012 р. приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «ВУСО»
(далі - ПрАТ «СК «ВУСО») звернулося до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_4 суму
сплаченого страхового відшкодування в
розмірі - 35 812,55 грн. та сплачений
судовий збір.

Свої вимоги ПрАТ «СК «ВУСО»
обґрунтовувало тим, що на підставі
договору добровільного страхування
ОСОБА_4 було виплачено страхове
відшкодування у розмірі - 35 812,55 грн. у
зв'язку з пошкодженням належного їй
застрахованого автомобіля «Ніссан
Кашкай», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1. Підставою виплати став
страховий випадок - скоєння 22.10.09 р. з
вини ОСОБА_5 дорожньо-транспортної
пригоди, внаслідок якої належний
ОСОБА_4 автомобіль отримав механічні
ушкодження. Після звернення до
відкритого акціонерного товариства
«Національна страхова компанія
«Оранта» (далі - ВАТ «НСК «ОРАНТА»), в
якій була застрахована
цивільно-правова правова
відповідальність ОСОБА_5, стало відомо,
що ОСОБА_4 також отримала від цієї
страхової компанії страхове
відшкодування в розмірі - 35 000 грн..
Таким чином, ОСОБА_4 фактично отримала
дві страхові виплати, чим позбавила
ПрАТ «СК «ВУСО» реалізації права
регресу.

У липні 2012 р. ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищезазначеним уточненим у
листопаді 2013 р. зустрічним позовом, в
якому остаточно просила стягнути на її
користь з: 1) ПрАТ «СК «ВУСО» страхове
відшкодування в розмірі - 77 776,06 грн.; 2)
ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму - 52
527,39 грн. та судовий збір в сумі - 278,87
грн..

В зустрічному позові ОСОБА_4
посилалася на те, що винним у скоєнні
ДТП, внаслідок якого було знищено
належний їй автомобіль «Ніссан
Кашкай», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, є ОСОБА_5. Відповідно до
висновку авто-товарознавчого
дослідження Одеського НДІСЕ від 13.08.10 р.
розмір завданої їй матеріальної шкоди
становить - 201 116,00 грн.. Від ПрАТ «СК
«ВУСО» вона отримала страхове
відшкодування у розмірі - 35 812,55 грн..
ВАТ «НСК «ОРАНТА» сплатило їй страхове
відшкодування у розмірі - 35 000,00 грн..
Разом вказані суми не покривають
завданий їй збиток. Враховуючи межі
відповідальності, ПрАТ «СК «ВУСО»
повинна доплатити їй страхове
відшкодування у розмір - 77 776,06 грн..
ОСОБА_5, враховуючи сплачене ВАТ «НСК
«ОРАНТА» страхове відшкодування,
повинен відшкодувати їй завдану
матеріальну шкоду на суму - 52 527,39 грн..

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 14.05.14 р. у задоволенні
первісного позову ПрАТ «СК «ВУСО»
повністю відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з: 1) ПрАТ «СК
«ВУСО» страхове відшкодування в
розмірі - 77 776,06 грн.; 2) ОСОБА_5 суму
матеріальних збитків у розмірі - 52 527,39
грн. та судовий збір в сумі - 278,87 грн..

ПрАТ «СК «ВУСО» в апеляційній скарзі
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в задоволенні зустрічного
позову. Посилається на те, що рішення
ухвалено при невідповідності
висновків суду обставинам справи з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Кобець Р.Ю.,
представник ПрАТ «СК «ВУСО», в судовому
засіданні підтримав доводи та вимоги,
які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_7, представник ОСОБА_4, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу вважав необхідним скаргу
відхилити, рішення залишити без змін.
Посилався на те, що договором
добровільного страхування не
передбачена заборона на отримання
відшкодування за рахунок заподіювача
шкоди. Здійсненні страховими
компаніями виплати не відшкодовують
завдану шкоду в повному обсязі. Шкода,
яка виходить за межі відповідальності
страхової компанії, повинна
відшкодовуватися заподіювачем шкоди з
урахуванням страхування його
цивільної відповідальності. В судовому
засіданні ОСОБА_7 підтримав доводи та
вимоги, які викладені в запереченнях на
апеляційну скаргу.

ВАТ «НСК «ОРАНТА» письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надало. В судове засідання свого
представника не направило. Про час і
місце розгляду справи сповіщене
належним чином. Причини неявки
представника не повідомило, заяв та
клопотань не надало.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні первісного позову ПрАТ «СК
«ВУСО» та задоволення зустрічного
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не є
заподіювачем шкоди, тому позовні
вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» до неї є
необґрунтованими. Згідно висновку
Одеського НДІСЕ № 6030 від 13.08.10 р. розмір
завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди, у
зв'язку із знищенням автомобіля,
становить - 201 116,60 грн.. Здійснені ПрАТ
«СК «ВУСО» та ВАТ «НСК «ОРАНТА»
страхові виплати не перевищують розмір
реальних збитків. ПрАТ «СК «ВУСО» в
межах ліміту страхової суми повинна
сплатити - 77 776,06 грн. = 113 588,61 грн. - 35 812,55
грн.. ОСОБА_5, з врахуванням сплаченого
ВАТ «НСК «ОРАНТА» страхового
відшкодування в сумі - 35 000 грн., повинен
сплатити - 52 527,39 грн. = 201 116,60 грн. - 113 588,61
грн. - 35 000,00 грн. (а. с. 291- 299).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів, дійшов правильного
висновку про існування між сторонами
правовідносин щодо страхування,
відшкодування завданої майнової шкоди,
відсутність підстав для задоволення
первісного позову ПрАТ «СК «ВУСО» та
необхідність задоволення зустрічного
позову ОСОБА_4. Висновки суду в цій
частині відповідають обставинам
справи, вимогам діючого законодавства
України (ст. ст. 979, 988, 990 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України). Доводи
апелянта про порушення судом норм
матеріального (ст. ст. 525, 979, 990, 993 ЦК
України, ст. 25 Закону України «Про
страхування», ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»), які полягають в тому, що
ОСОБА_4 отримала подвійне страхове
відшкодування, позбавивши апелянта
права на отримання виплаченої суми
страхового відшкодування в порядку
суброгації, не спростовують висновків
суду, є неспроможними.

Частиною 1 ст. 988 ЦК України
передбачено, що страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.

Судом правильно встановлено, що
ОСОБА_4 не є особою відповідальною за
завдані збитки, тому стягнення з неї
суми отриманого страхового
відшкодування на підставі ст. 993 ЦК
України є неможливим. Здійснені ПрАТ
«СК «ВУСО» та ВАТ «НСК «ОРАНТА»
страхові виплати не перевищують
розміру реальних збитків. Згідно
висновку Одеського НДІСЕ № 6030 від 13.08.10
р. розмір завданої ОСОБА_4 матеріальної
шкоди, у зв'язку із знищенням
автомобіля, становить - 201 116,60 грн.. Суд
першої інстанції правильно не взяв до
уваги розмір шкоди, визначений ПрАТ «СК
«ВУСО» в сумі - 121 916 грн.. П. 10.9
укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК
«ВУСО» Договору добровільного
страхування наземного транспорту №
-01 від 03.06.09 р. передбачено, що у
випадку виникнення спорів між
Сторонами про розмір збитку, будь-яка
із Сторін має право вимагати
проведення незалежної експертизи.
ОСОБА_4 скористалася цим правом. ПрАТ
«СК «ВУСО» в суді першої інстанції не
спростувало висновків Одеського НДІСЕ
№ 6030 від 13.08.10 р. щодо розміру завданої
матеріальної шкоди. Заперечуючи проти
зустрічного позову ОСОБА_4, ПрАТ «СК
«ВУСО» зневажливо віднеслось до свого
процесуального обов'язку щодо подання
доказів з метою доведення обставин, на
які воно посилалося як на підставу
своїх заперечень проти позову. Не
спростувало доводів ОСОБА_4 щодо
розміру завданої майнової шкоди.
Клопотання про призначення судової
авто-товарознавчої експертизи в суді
першої інстанції не заявило. Таким
чином, ПрАТ «СК «ВУСО» несе ризик
настання негативних наслідків у
випадку нездійснення ним
процесуальних дій з надання доказів
(ст. ст. 10, 11 ЦК України).

За викладених обставин колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи щодо
відмови в задоволенні первісного
позову та необхідність стягнення
страхового відшкодування з ПрАТ «СК
«ВУСО» та матеріальної шкоди з ОСОБА_5.
Рішення суду першої інстанції в цій
частині є законним та обґрунтованим.
Судом повно та всебічно досліджені
наявні в матеріалах справи докази, їм
надана правильна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права
в цій частині не допущено. Підстави для
скасування, зміни рішення суду першої
інстанції в межах доводів ПрАТ «СК
«ВУСО», а також для прийняття доводів
апеляційної скарги останнього у суду
апеляційної інстанції відсутні.

Разом з тим, ухвалене судом першої
інстанції рішення в частині визначення
розміру сум, які підлягають стягненню з
ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 вимогам
діючого законодавства не відповідає.
Погодитися з висновком суду в цій
частині не можна. Цього висновку суд
дійшов при невідповідності висновків
суду обставинам справи, з порушенням
ст. 1192 ЦК України, ст. 30 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», чинної на час скоєння ДТП, та
вищезазначених норм процесуального
права. Не відповідають обставинам
справи висновки суду щодо неврахування
залишкової вартості пошкодженого
автомобіля. При цьому колегія суддів,
керуючись ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
виходить за межі доводів апеляційної
скарги щодо вирішення спору відносно
ОСОБА_5.

В силу положень, передбачених ст. 1192
ЦК України, ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», після відшкодування майнової
шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля у грошовому виразі сам
пошкоджений автомобіль, ремонт якого
визнано експертом недоцільним,
підлягає передачі страховику та особі,
відповідальної за завдання шкоди.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в ч. 3 п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», з подальшими
змінами та доповненнями, постановляючи
рішення про стягнення на користь
потерпілого відшкодування вартості
майна, що не може використовуватися за
призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Встановлено, що залишкова вартість
належного ОСОБА_4 пошкодженого
автомобіля «Ніссан Кашкай,
реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно
до відомостей наданих ПрАТ «СК «ВУСО»
становить - 68 400 грн. (а. с. 129, 130, 153 - 155).
ОСОБА_4 ці відомості не спростувала (ст.
ст. 10, 11, 60 ЦПК України). Судом першої
інстанції встановлено, що пошкоджений
автомобіль не зберігся. Його продано на
запчастини. Ці обставини підтвердив в
апеляційному суді ОСОБА_7, представник
ОСОБА_4. Виходячи із того, що загальний
розмір шкоди становить - 201 116,00 грн., то
відпоівдно частка ПрАТ «СК «ВУСО» (113
588,61 грн.) становить - 57%, частка ВАТ «НСК
«ОРАНТА» (35 000 грн.) становить - 17%, а
частка ОСОБА_5 (52 527,39 грн.) становить - 26%.
Виходячи з цього, із залишкової
вартості автомобіля припадає: 1) на ПрАТ
«СК «ВУСО» - 38 988 грн. = 68 400 грн. х 57%; 2) на
ВАТ «НСК «ОРАНТА» - 11 628 грн. = 68 400 грн. х
17%; 3) на ОСОБА_5 - 17 784 грн. х 26%. Саме на ці
суми необхідно зменшити розмір сум,
стягнутих судом першої інстанції на
користь ОСОБА_4 з ПрАТ «СК «ВУСО» та
ОСОБА_5 рішенням суду першої інстанції.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування вищезазначених норм
матеріального та процесуального права
призвело до неправильного визначення
розміру сум страхового відшкодування
та відшкодування майнової шкоди. Тому,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно
змінити. Підлягає стягненню на користь
ОСОБА_4 з: 1) ПрАТ «СК «ВУСО» страхове
відшкодування у розмірі - 39 088,06 грн.; з
ОСОБА_5 відшкодування майнової шкоди у
розмірі - 34 743,39 грн.. В решті рішення
необхідно залишити без змін.

ОСОБА_4 сплатила судовий збір у сумі -
278,87 грн. (а. с. 103). Відповідно до розміру
заявлених вимог частка ПрАТ «СК «ВУСО»
становить 60% - 167,32 грн., частка ОСОБА_5 40% -
111,55 грн.. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК
України, пропорційно задоволеним
позовним вимогам, необхідно стягнути
на користь ОСОБА_4 судовий збір з: ПрАТ
«СК «ВУСО» (55%) у сумі - 83,66 грн.; з ОСОБА_5
(45%) у сумі - 50,20 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» - задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 14 травня 2014 року в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
до приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» про
стягнення страхового відшкодування та
до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних
збитків - змінити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
(м. Донецьк, вул. Постишева, 60, сьомий
поверх. Код ЄДРПОУ - 31650052) на користь
ОСОБА_4 (номер картки фізичної
особи-платника податків - НОМЕР_2):

- страхове відшкодування у розмірі - 39
088 (тридцять дев'ять тисяч вісімдесят
вісім) грн. 06 коп.;

- судовий збір у сумі - 83 (вісімдесят
три) грн. 66 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 (номер картки
фізичної особи-платника податків -
НОМЕР_3) на користь ОСОБА_4 (номер картки
фізичної особи-платника податків -
НОМЕР_2):

- відшкодування майнової шкоди у
розмірі - 34 743 (тридцять чотири тисячі
сімсот сорок три) грн. 39 коп.;

- судовий збір у сумі - 50 (п'ятдесят)
грн. 20 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко