22-ц/772/3027/2014Головуючий в суді першої
інстанції Прокопчук А. В.Категорія
27Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача
Цюнько Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль»

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось в суд з позовом до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, яким просило в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 014/035-43/30499 від 10 серпня 2005
року в сумі 39 333,95 доларів США, що станом
на 2 вересня 2013 року еквівалентно 314 396,26
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки: чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 79,0 кв.м.,
житловою площею 49,9 кв.м., що належить на
праві власності ОСОБА_4, шляхом її
продажу на прилюдних торгах,
встановивши початкову ціну на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на такий вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

11 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_4
подав зустрічну позовну заяву про
визнання частково недійсним
кредитного договору № 014/035-43/30499 від 10
серпня 2005 року, укладеного між ним та
АППБ «Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме:
зміни, що були внесені п. 3 додаткової
угоди № 4 від 12 січня 2011 року.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 листопада 2013
року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
кредитного договору частково
недійсним прийнято до спільного
розгляду з первісним позовом,
об'єднавши їх в одне провадження.

17 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним правочином та
визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 грудня 2013 року
допущено ОСОБА_5 до участі у справі
третьою особою, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, об'єднавши її
позов для спільного розгляду з
первісним позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про визнання кредитного договору
частково недійсним.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 лютого 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_5 про залишення
частини позовних вимог без розгляду.
Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
частині визнання договору
купівлі-продажу удаваним правочином
залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року задоволено заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
кредитного договору частково
недійсним та позов третьої особі із
самостійними вимогами ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання договору іпотеки недійсним
залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року в задоволенні позову ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ
«Раййфайзен Банк Аваль» просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задоволити позов банку в
повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважають
необґрунтованим, ухваленим без
з'ясування всіх обставин справи, з
порушенням норм процесуального права,
в зв'язку з чим таке рішення підлягає до
скасування.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала апеляційну скаргу,
просить її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився,
надав письмові заперечення і просив
відхилити апеляційну скаргу та
залишити рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи, прийшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення за таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 серпня 2005 року між АППБ «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 014/035-43/30499,
згідно умов якого кредитор
зобов'язався надати позичальнику
кредит у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії з лімітом 30 000 доларів
США строком на 240 місяців з 10 серпня 2005
року по 9 серпня 2025 року, зі сплатою
процентної ставки за користування
кредитом 10% річних (а. с. 6-7).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що
погашення кредиту здійснюється
щомісячно згідно Графіку погашення
кредиту (додаток № 1 до договору) (а. с. 7
на звороті - 10).

10 серпня 2005 року між ОСОБА_4 та
позивачем було укладено додаткову
угоду № 1, згідно якої сторони дійшли
згоди доповнити розділ 5 кредитного
договору № 014/035-43/30499 від 10 серпня 2005
року пунктом 5.7. наступного змісту:
«Позичальник зобов'язується протягом 30
календарних днів з дати укладання
договору надати кредитору копію Угоди
про надання часткової компенсації,
укладеної з Державним фондом сприяння
молодіжному житловому будівництву. В
разі невиконання умов цього договору
процентна ставка за договором
встановлюється в розмірі 14,5% річних з
дати укладання кредитного договору (а.
с. 11).

9 січня 2009 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору, згідно якої
сторони домовились встановити
процентну ставку на період з 9 січня 2009
року по 9 січня 2010 року в розмірі 4%
річних (а. с. 19).

31 грудня 2009 року між сторонами було
укладено додатку угоду №3, за якою
сторони домовились встановити
проценту ставку за користування
кредитом в розмірі 4% річних на період з
16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року (а. с.
20-23).

12 січня 2011 року між сторонами було
укладено додаткову угоду №4 до
кредитного договору, згідно якої вони
домовились встановити процентну
ставку за користування кредитом в
розмірі 5% річних на період з 16 січня 2011
року по 15 січня 2012 року. З 16 січня 2012
року проценти розраховуються на
підставі процентної ставки в розмірі 10%
річних (а. с. 24-27).

Крім того, судом встановлено, що 10
серпня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 014/035-43/30499 від 10 серпня 2005
року між ОСОБА_4 та АППБ «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», було укладено
договір іпотеки, згідно якого
предметом іпотеки є нерухоме майно:
чотирикімнатна квартира № 154,
загальною площею 79,0 кв.м., житловою
площею 49,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана
іпотекодавцем ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_12
10 серпня 2005 року за реєстром № 2165,
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів 10 серпня 2005 року за №764210.
Договір іпотеки від 10 серпня 2005 року
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_12 10 серпня 2005 року та
зареєстрований в реєстрі за № 2174 (а. с.
12-14).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК
України зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то у разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язані встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

По справі встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 належним чином не виконував
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, в зв'язку з чим склалася
заборгованість, яка за розрахунком
позивача станом на 2 вересня 2013 року
становить 39 333,95 доларів США, що
еквівалентно 314 396,26 грн., із яких:
заборгованість по сплаті кредиту - 25
192,16 доларів США, що еквівалентно 201 360,93
гр.; заборгованість зі сплати відсотків
- 5 252,55 доларів США, що еквівалентно 41
983,63 грн.; пеня - 8 889,24 доларів США, що
еквівалентно 71 051,70 грн. (а. с. 15-17).

30 липня 2013 року позивачем було
направлено на адресу відповідача
вимогу про усунення порушення за
кредитним договором за вих.№ 341-1 (а. с.
28).

Проте відповідач на день пред'явлення
позову заборгованість за кредитним
договором не погасив.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 лютого 2014 року
за клопотанням відповідача ОСОБА_4
призначено судово-економічну
експертизу (а. с. 119).

Згідно висновку експерта Вінницької
торгово-промислової палати за
результатами проведення судової
економічної експертизи № 16 від 23 липня
2014 року, заборгованість позичальника
ОСОБА_4 перед кредитором ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» станом на 16
жовтня 2013 року документально
підтверджується в сумі 3 899,55 доларів
США, в тому числі: 1 280,18 доларів США по
основному платежу (тілу кредиту); 283,05
доларів США по сплаті відсотків за
користування кредитом; 2 336,32 доларів
США - пеня (а. с. 145-155).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким протягом дії
цього закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із ст. 5 Закону України
«Про іпотеку», якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку (п.п. 1 п. 1
Закону).

По справі встановлено, що спірна
квартира, яка є предметом іпотеки, є
єдиним нерухомими майном, яке належить
відповідачу ОСОБА_4 на праві власності,
та дана квартира використовується як
місце постійного проживання
відповідача та його сім'ї.

Також згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Враховуючи те, що визначена висновком
судової економічної експертизи № 16 від
23 липня 2014 року сума заборгованості
склала 3 899,55 доларів США, то така сума є
значно меншою від вартості спірної
квартири, яка на час укладення договору
іпотеки (10 серпня 2005 року) складала 169 246
грн.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки спірна квартира була
передана в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором, наданим відповідачу в
іноземній валюті, використовується ним
та його сім'єю як місце постійного
проживання, та загальна площа квартири
не перевищує 140 кв.м.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ґрунтується на всебічному,
повному й об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення позовних вимог, відповідає
нормам матеріального і процесуального
права, а отже є законним і
обґрунтованим, у зв'язку із чим
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
В.С. Марчук

/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська