Справа № 344/6763/14-ц
Провадження № 2/344/3045/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача
Рокетської С.В., представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5, про звернення стягнення на
предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
застави -автомобіль Subaru Forester, шляхом
укладення від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 27.12.2007р. у розмірі 37932.21
грн., стягнення понесених судових
витрат по справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 01.07.2014 року до участі у справі
залучено в якості третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_5

Представник позивача позовні вимоги
підтримала, просила позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач
позовні вимоги не визнав, з підстав
зазначених в запереченні, просив в
позові відмовити повністю, подавши
клопотання про застосування пропуску
строків позовної давності.

Представник третьої особи заперечив
щодо позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Правовідносини, за вимогами поданого
позивачем до суду позову, стосуються
звернення стягнення на предмет застави
в рахунок погашення боргу за кредитним
договором.

Судом встановлено, що 27.12.2007р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №IFIHAA00001753,
за умовами якого позичальнику надано
кошти у вигляді непоновлювальної лінії
в розмірі 24391.03 доларів США на купівлю
автомобіля (споживчі цілі), з виплатою
14.28% річних, терміном погашення до
24.12.2010 року (п.7.1), періодом сплати з 24 по
28 число кожного місяця (п.7.1), при
порушенні зобов'язань сплачується пеня
в розмірі 0.15% від суми простроченої
заборгованості (п.7.4, 4.1). Сторони також
обумовили п.4.5 договору що термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, %, винагороди,
неустойки за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а.с.7-12).

З метою забезпечення кредитних
зобов'язань за кредитним договором
№IFIHAA00001753, 27.12.2007р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір застави рухомого
майна - автомобіль Subaru Forester, 2003 р.в.,
д.н.з.АТ 7748 АМ. Вартість предмету
застави визначено в сумі 131300грн.
(а.с.69-73).

За вимогами ст..572, 576-577 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Предметом застави може бути
будь-яке майно (зокрема річ, цінні
папери, майнові права), що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернене стягнення. Застава
рухомого майна може бути зареєстрована
на підставі заяви заставодержателя або
заставодавця з внесенням запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.Моментом реєстрації застави є
дата та час внесення відповідного
запису до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна.

Як слідує зі ст..589-591 цього ж кодексу, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо предметом
застави є дві або більше речей (два або
більше прав), стягнення може бути
звернене на всі ці речі (права) або на
будь-яку з речей (прав) на вибір
заставодержателя. Реалізація предмета
застави, на який звернене стягнення,
провадиться шляхом його продажу з
публічних торгів, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Порядок реалізації предмета застави з
публічних торгів встановлюється
законом. Початкова ціна предмета
застави для його продажу з публічних
торгів визначається в порядку,
встановленому договором або законом.
Якщо звернення стягнення здійснюється
за рішенням суду, суд у своєму рішенні
може визначити початкову ціну предмета
застави.

Аналогічні норми наведені також в
статтях 2, 20, 21 Закону України «Про
заставу».

Згідно розрахунку за договором
№IFIHAA00001753 станом на 02.04.2014року
заборгованість позичальника становить
38132.21 доларів США що еквівалентно за
курсом НБУ 423 503.95 грн. (а.с.5-6). При цьому,
суд зазначає, що прохальна частина
позову містить іншу суму
заборгованості (37932.21 грн.) ніж
зазначено даним розрахунком боргу
(38132.21 доларів США).

З поданого розрахунку позивачем та
пояснень в судовому засіданні останній
платіж здійснено було 02.04.2009 року.

Заперечуючи позовні вимоги,
представник відповідача суду зазначив,
що матеріалами досудового слідства
було встановлено те, що намір придбати
автомобіль в кредит мав з самого
початку ОСОБА_6, і саме він з
відповідачем оформляли 27.12.2007р. кредит
для ОСОБА_6, а 28.12.2007 року відповідачем
було оформлено генеральне доручення на
ОСОБА_6 на володіння та користування
автомобілем (застава автомобіля була
зареєстрована в Держ.реєстрі тільки
11.01.2008 року), погашення по кредиту
здійснював Ленич, після чого ОСОБА_6
повідомив влітку 2008 року про продаж
даного заставного автомобіля ОСОБА_5
через виникнення боргу по кредиту.
10.10.2010 року ОСОБА_6 помер. Кримінальна
справа була закрита, постановою
слідчого Амброзяка В.С. було визнано
потерпілим (а.с.41-43, 60-62). При цьому, в
суді не спростовано факт підписання
кредитного договору та договору
застави саме ОСОБА_4

Судом також на вимогу суду надати доказ
з'ясовано те, що станом на 02.12.2014 року
даний автомобіль згідно витягу з
Держ.реєстру обтяжень рухомого майна
внесений 17.01.2012 року в реєстр за записом
№2 по договору застави від 27.12.2007 року
(а.с.63-66).

В судовому засіданні 03.09.2014 року
представником відповідача було
клопотання про застосування строків
позовної давності щодо даного позову, а
представником третьої особи (ОСОБА_5 на
час спору розпоряджається
транспортним засобом) таке клопотання
заявлено 03.12.2014р.

Щодо цього, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, в кредитному
договорі, як вже зазначалось вище
термін внесення платежів відповідачем
з 24 по 28 число кожного місяця (п.7.1),
погашення кредиту до 24.12.2010 року (п.7.1), а
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, %, винагороди,
неустойки за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (п.4.5). Останній платіж внесено по
даному договору 02.04.2009 року. Договір є
споживчим кредитом, про що зазначено в
договорі.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Отже, внесена частина платежу на
рахунок банку 02.04.2009 року за попередній
місяць, то наступна сума сплати повинна
була настати не пізніше 28.04.2009 року,
саме з даної дати починається
порушення прав позивача. З врахуванням
збільшеного сторонами строку позовної
давності в 5 років, такий строк сплив з
29.04.2014 року, натомість позов подано до
суду 13.05.2014 року, що свідчить штамп
реєстрації позовної заяви (а.с.2).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою. Так, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України). За змістом цієї норми
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до кожного 28 числа місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Саме таку
правову позицію висловлено у справі №
6-116 цс 13 постанови Верховного Суду
України від 06.11.2013 року.

Отже, аналізуючи умови кредитного
договору сторін та зміст зазначених
правових норм, слід дійти висновку про
те, що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу. Натомість позовна заява
подана позивачем до суду поза межами
строку збільшеної сторонами позовної
давності. У разі відсутності
заборгованості за кредитним договором
зі спливом позовної давності, вимога
про звернення стягнення на предмет
іпотеки є безпідставною.

Окрім того як роз'яснено постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(п.31) враховуючи положення пункту 7
частини тринадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З врахуванням застосованої
відповідачем позовної давності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги до задоволення не підлягають.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 267, 572, 576-577, 589-591 ЦК України, ст.. 2, 20, 21
Закону України «Про заставу», п.7 ч.13
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення
на предмет застави - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
Польська
М.В.