Провадження № 2/522/8071/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Одеський національний університет
імені І.І. Мечникова звернувся до суду з
позовною заявою, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, а також виселити
відповідачів з вказаної квартири.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що
житлова будівля АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі Одеського національного
університету імені І.І. Мечникова. 05
листопада 1970 року ОСОБА_6 на підставі
обмінного ордеру №4413 була видана
квартира №52 у вказаному будинку.
Однак, в ході перевірки відомчого
житлового фонду згідно з
розпорядженням від 08 жовтня 2013 року
№54-02 було встановлено, що у
вищезазначеній квартирі зареєстровані
відповідачі, які фактично там не
мешкають з 2008 року, про що свідчать
також листи-повідомлення, які
повертаються без вручення адресатам.
Також зазначає, що в ході перевірки
вищевказаного житла було встановлено,
що ОСОБА_4 незаконно збудував нежитлове
приміщення (санвузол) та самовільно
зайняв кухню. У зв'язку з цим, позивач
звернувся до суду з дійсним позовом.

Представник позивача Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судовому
засіданні позовні вимоги Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова не визнав, заперечував проти
їх задоволення та вказав, що
відповідачі постійно з 1970 року
мешкають у спірній квартирі, оплачують
комунальні послуги, та нікуди не
виїжджали. Крім того, ОСОБА_6 здійснив
доплату за 13, 44 кв. м. вищевказаної
квартири, на виконання вимог протоколу
спільного засідання адміністрації ЖПК
профкому працівників Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова від 13 листопада 2013 року. Тому,
представник вважає, що позовні вимоги
Одеського національного університету
імені І.І. Мечникова є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, вислухавши думки сторін та
пояснення свідків, прийнявши до уваги
докази, що є наявними у матеріалах
справи, повно і всебічно з'ясувавши
обставини, суд приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
Одеського національного університету
імені І.І. Мечникова, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі обмінного ордеру №4413 від 05
листопада 1970 року отримав квартиру
АДРЕСА_1.

З 28 вересня 1988 року основним
квартиронаймачем вказаної квартири є
син ОСОБА_6 - ОСОБА_4, який на даний час
проживає та зареєстрований за вказаною
адресою разом зі своєю сім'єю - матір'ю
ОСОБА_5, батьком ОСОБА_6, дружиною ОСОБА_7
та донькою ОСОБА_8, 2010 року народження,
що підтверджується відповідною
довідкою-випискою про склад сім'ї та
прописку від липня місяця 2014 року.

Відповідачі проживають у вищевказаній
квартирі та оплачують необхідні
комунальні послуги за її користування,
що підтверджується відповідними
копіями квитанцій, наданими до суду.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі (ч. 2
ст. 60 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

В якості підстав для задоволення
позовних вимог позивач посилається на
акти обстеження житлового приміщення
за адресою: АДРЕСА_1, якими ніби-то було
встановлено факт не проживання
відповідачів в зазначеній квартирі,
самовільне переобладнання, та здачу
квартири в піднайом.

Однак, судом встановлено, що у вказаних
актах обстеження, які було затверджено
ректором Одеського національного
університету імені І.І. Мечникова від 24
жовтня 2013 року, відсутні час та дата їх
складання, обстеження проводились без
залучення незацікавлених осіб, які
могли б своїми підписами засвідчити
певні події, у зв'язку з чим неможливо
встановити чи були члени комісії на
місці обстеження.

В актах обстеження також містяться
посилання на пояснення сусідів ОСОБА_1
та ОСОБА_9, які ніби-то, підтвердили, що
ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі.
При цьому, у зазначених актах
обстеження не має підписів вказаних
сусідів.

В судовому засіданні допитані у якості
свідків зі сторони позивача ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 пояснили, що є сусідами
відповідачів, та в період з січня
місяця 2014 року по травень місяць 2014
року відповідачі у квартирі АДРЕСА_1 не
проживали, однак бачили ОСОБА_6 у
квартирі десь раз на два тижні. З червня
місяця у вказаній квартирі стала
мешкати сім'я біженців з Луганська. В
той же час, свідки зазначили, що на
даний момент ОСОБА_4 проживає у спірній
квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки
зі сторони відповідачів - ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що
проживають в одному дворі з
відповідачами та бачать ОСОБА_4 біля
будинку приблизно раз на тиждень. Про
те, чи проживала у квартирі АДРЕСА_1 їм
не відомо.

Таким чином, жоден зі свідків не
підтвердив факт того, що відповідачі не
проживали у спірній квартирі протягом
шести місяців підряд, що унеможливлює
застосування ст. 71 ЖК УРСР до даних
правовідносин.

В суду немає підстав ставити під сумнів
істинність фактів, повідомлених
свідками, їх пояснення відповідають та
не суперечать обставинам, свідчення
про які містяться в інших зібраних по
справі доказах.

Таким чином, факт не проживання
відповідачів у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин, та
її здачу в піднайом не підтверджується
будь-якими достовірними доказами. Не
заслуговують на увагу також і
посилання відповідача на
листи-повідомлення, які повертаються
без вручення адресатам, оскільки
зазначені листи-повідомлення не додані
до позову, а крім того спростовуються
фактом отримання відповідачами
відповідної кореспонденції, яка
направлялась їм Приморським районним
судом м. Одеси у зв'язку з розглядом
дійсної справи.

Посилання позивача на наявність
самовільного перепланування спірної
квартири як на доказ в підтвердження
позовних вимог про виселення є
безпідставними.

Крім того, з доданого до позову
протоколу спільного засідання
адміністрації ЖПК профкому
працівників Одеського національного
університету імені І.І. Мечникова від 13
листопада 2013 року, вбачається, що було
прийнято рішення про зобов'язання
ОСОБА_6 здійснити доплату за 13, 44 кв. м.,
яка була здійснена, що підтверджується
відповідними копіями платіжних
доручень, наданими до суду
представником відповідачів.

Безпідставність вимог позивача
підтверджується також листом ОСОБА_4 на
адресу ректора Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова від 22 січня 2014 року, з якого
вбачається, що спроби виселити родину
ОСОБА_4 з спірної квартири пов'язані з
конфліктом між ним та керівництвом
університету.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4
на засіданні профкому не підтвердив
того, що не проживає у спірній
квартирі.

Тому, суд вважає необґрунтованими
вимоги позивача про визнання ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

За п. 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від 12
квітня 1985 року у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Однак, виходячи з вищевикладеного, у
судовому засіданні не підтвердився
факт не проживання відповідачів у
спірній квартирі понад шість місяців
без поважних причин.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги Одеського національного
університету імені І.І. Мечникова
необґрунтованими та такими, що не
знайшли своє підтвердження у судовому
засіданні.

Керуючись п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», ст. ст. 15, 16,
319 ЦК України, ст. ст. 71, 72 Житлового
кодексу УРСР, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Одеського
національного університету імені І.І.
Мечникова до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням та виселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Ю.Б. Свячена