У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на ухвалу Рівненського
міського суду Рівненської області від
11 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 24 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
1 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримала
кредит у розмірі 5 тис. грн. зі сплатою 24
% річних. Позичальник зобов'язання за
цим договором не виконувала, на вимоги
банку не реагувала, утворилась
заборгованість у розмірі 85 500 грн 11 коп.,
яку позивач просив стягнути з
відповідачки на його користь.

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 березня

2014 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 24 квітня 2014 року, позовну заяву ПАТ
КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та
повернуто разом з додатками позивачу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Визнаючи неподаною та повернувши ПАТ
КБ «ПриватБанк» позовну заяву, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач не виконав вимоги ухвали суду
від 14 лютого 2014 року, якою позовну заяву
було залишено без руху та надано строк
для усунення недоліків позовної заяви,
а саме не надав доказів перерахування
судового збору, сплаченого при подачі
позовної заяви, до Державного бюджету
України.

Проте до такого висновку суди дійшли із
порушенням вимог процесуального
закону.

Позовна заява за формою і змістом
повинна відповідати вимогам
ст. 119 ЦПК України.

Подавши позовну заяву, ПАТ КБ
«ПриватБанк» на підтвердження сплати
судового збору додав до неї платіжне
доручення від 3 лютого 2014 року.

Однак суди вважали зазначене платіжне
доручення неналежним підтвердженням
сплати судового збору, оскільки воно не
містить відмітки про зарахування
сплаченого судового збору до
Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог, вкладених
у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати ппяти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Так, ухвалою Рівненського міського
суду Рівненської області від 14 лютого
2014 року позовну заяву ПАТ КБ
«ПриватБанк» залишено без руху та
надано строк для усунення її недоліків,
зокрема, для надання суду доказу про
зарахування сплаченого судового збору
по платіжному дорученню від 3 лютого 2014
року про сплату судового збору у
розмірі 855 грн.

Проте з матеріалів справи вбачається,
що на підставі платіжного доручення
від 3 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснило платіж, призначенням якого є
сплата судового збору за подачу
позовної заяви. У вказаному дорученні
зазначено, що зарахування суми до
бюджету проведено 10 лютого 2014 року.
Також платіжне доручення скріплене
печаткою кредитної установи та містить
підпис уповноваженої особи банку,
тобто особи, яка відповідає за
зарахування коштів в дохід бюджету.

За таких обставин, висновок судів про
те, що платіжне доручення, приєднане
ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви
не можна вважати належним доказом
підтвердження сплати судового збору, є
неправильним та суперечить положенням
Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні».

Ураховуючи викладене та положення п. 2
ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувані
ухвали суду першої інстанції не можуть
вважатись законними та підлягають
скасуванню, а справа передачі до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 24 квітня 2014
року скасувати, справу передати до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта