22-ц/775/1285/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу приватного
підприємства «Н-ТРАНС» на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 18 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Н-ТРАНС» та публічного
акціонерного товариства НАСК «Оранта»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, з участю третьої особи
ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 18
липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної
шкоди 4 587 грн. 60 коп., 229 грн. 38 коп. у
відшкодування моральної шкоди та
витрати на правову допомогу в сумі 347
грн. 90 коп., а також на користь держави
судовий збір в сумі 80 грн. 39 коп.

Стягнуто з приватного підприємства
«Н-ТРАНС» на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 9 770 грн.
62 коп. та витрати на правову допомогу в
сумі 706 грн. 35 коп., а також на користь
держави судовий збір в сумі 163 грн. 21
коп.

Не погоджуючись з цим рішенням,
приватне підприємство «Н-ТРАНС» подав
апеляційну скаргу в якій просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову
до підприємства, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час
і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином судовими
повістками (а.с. 197, 198, 199), тому суд
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
розглянув справу без їх участі без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши письмові матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скаргу
приватного підприємства «Н-ТРАНС»
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що позивачці внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди завдано
моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню як за рахунок публічного
акціонерного товариства НАСК «Оранта»,
так і за рахунок приватного
підприємства «Н-ТРАНС», правильно
визначив її розмір, а також
обґрунтовано стягнув на користь
позивачки понесені нею судові витрати
по оплаті правової допомоги.

Цей висновок суду підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
доказами, які надані сторонами.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом, якщо
вона не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як встановлено судом, 30 квітня 2013 року о
10 год. 05 хв. водій ОСОБА_3, керуючи
автобусом «Богдан А09201», номерний знак
НОМЕР_1, на перехресті вул. Жовтневої та
пр. Металургів в м. Маріуполі, діючи
необережно та проявляючи злочинну
самовпевненість, в порушення вимог п.п.
1.7, 2.3(б), 10.1, 12.1, 16.2, 31.4 та 31.4.5 Правил
дорожнього руху України, під час
повороту наліво не врахував дорожню
обстановку та своєчасно не обрав
безпечної швидкості руху, не надав
переваги в перетині проїзної частини
дороги пішоходу ОСОБА_4, не впорався з
керуванням внаслідок чого автобус
перекинувся. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
позивачці - пасажиру цього автобусу,
були завдані тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Власником автобусу «Богдан А09201»,
номерний знак НОМЕР_1, є відповідач
приватне підприємство «Н-ТРАНС», що
представником підприємства в суді не
заперечувалося.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що
вироком Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 10
вересня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним
за ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до
арешту строком на шість місяців із
позбавленням права керування
транспортними засобами строком на три
роки (а.с. 8-9).

Оскаржуючи ухвалене судом першої
інстанції рішення, приватне
підприємство «Н-ТРАНС» посилалося на
те, що позивачкою не надано доказів
завдання моральної шкоди.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_2,
вимоги про відшкодування моральної
шкоди нею обґрунтовувалися душевними
стражданнями, яких вона зазнала
внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
визначено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до підп. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно із висновком судово-медичної
експертизи № 356 від 07 травня 2013 року при
зверненні за медичною допомогою у
ОСОБА_2 внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди буди
виявлені забиті рани на правій
надбрівній дузі, над верхньою губою,
компресійний перелом тіла 9-го грудного
хребця, які відносяться до тілесних
ушкоджень середньої ступені тяжкості,
як такі, що тягнуть за собою
довготривалий розлад здоров'я на строк
більше 21 дня (а.с. 10-11).

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
дорожньо-транспортною пригодою
позивачці завдано моральну шкоду.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 (зі
змінами, внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5) «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягає обов'язковому
з'ясуванню наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

На виконання зазначених вимог суд
першої інстанції, визначаючи розмір
моральної шкоди, виходячи із
зазначених ним обставин, врахував
вимоги розумності та справедливості,
протиправність дій відповідача,
характер та тривалість страждань, яких
зазнала позивачка, істотність
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках.

Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо
груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

Між тим належних та допустимих доказів
тому що шкода виникла внаслідок грубої
необережності позивачки, апелянтом,
всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦП України,
суду не надано, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині також
є безпідставними.

За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Така особа має право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Матеріалами справи документально
підтверджено, що адвокат ОСОБА_5 на
підставі договору про надання правової
допомоги від 16 вересня 2013 року

ордера від 7 лютого 2006 року (а.с. 17-18),
надавав правову допомогу позивачці у
цивільній справі в суді першої
інстанції.

Як убачається з квитанції від 16 вересня
2013 року (а. с. 16), ОСОБА_2 здійснила оплату
адвокатських послуг у сумі 2 500 грн.

Згідно з журналами судових засідань
адвокат брав участь у справі в суді
першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд
вважає доведеним факт документального
підтвердження витрат позивачки,
пов'язаних з оплатою правової допомоги
адвоката, які суд першої інстанції
обґрунтовано поклав на відповідачів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
вважає, що з'ясувавши в достатньо
повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку, суд першої інстанції
ухвалив рішення, що відповідає вимогам
закону. Висновки суду достатньо
обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином приведені в апеляційній
скарзі доводи зазначені висновки суду
не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду.

З інших підстав рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Н-ТРАНС» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 18
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді