У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,
Парінової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Кредит Дніпро» про стягнення
коштів, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Банк Кредит Дніпро» на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк
Кредит Дніпро») про стягнення коштів,
посилаючись на те, що з відповідачем
укладено договори строкового
банківського вкладу, а саме: 06 березня
2013 року НОМЕР_1 «Універсальний» на
суму 735 тис. грн; 16 листопада 2012
року НОМЕР_2 «В десятку» на суму 45 тис.
доларів США; 29 травня 2012 року НОМЕР_3
«VIP-Прибутковий» на суму 50 тис. доларів
США.

ОСОБА_3 за кожним з указаних договорів
звертався до банку із заявою про
дострокове повернення сум, однак
усупереч ч. 2 ст. 530 ЦК України жодної
відповіді на свої звернення він не
отримав як не отримав і коштів.

ОСОБА_3 просив його позовні вимоги
задовольнити, стягнувши за зазначеними
договорами суми вкладів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 02
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на
користь ОСОБА_3 суму вкладу за
договором НОМЕР_1 від 06 березня 2013 року
у розмірі 735 тис. грн, суму вкладу за
договором НОМЕР_2 від 16
листопада 2013 року у розмірі 486 450 грн,
суму вкладу за договором НОМЕР_3
від 29 травня 2012 року у розмірі 540 500 грн,
а всього у розмірі 1 761 950 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Кредит
Дніпро» просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
виходив із того, що позивачем доведено
факт укладання договорів та внесення
коштів, однак банком умови укладених
договорів не виконано.

Проте до таких висновків суди дійшли
передчасно.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, банк указує на те, що він не
просто відмовляється виплачувати
депозит, а ставить питання чи насправді
укладалися депозитні договори, тому
представником банку було заявлено
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні для підготовки
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи та
формулювання запитань судовому
експерту, однак суд клопотання не
задовольнив і розглянув справу за одне
судове засідання чим фактично позбавив
права на проведення судової експертизи
та надання інших доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справи з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а відповідно ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Установлено, що 26 березня 2014 року
справа повернулася з апеляційного суду
Дніпропетровської області до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська та призначена до
розгляду на 02 квітня 2014 року (а. с.
50‒?52).

Згідно з журналом судового засідання
від 02 квітня 2014 року під час розгляду
справи об 10:08:30 представником банку
заявлено клопотання про перенесення
розгляду справи у зв'язку з підготовкою
клопотання про призначення експертизи,
в задоволенні якого було відмовлено о
10:09:29 та проголошено вступну
та резолювну частини рішення об 10:43:07
(а. с. 55‒?56).

З огляду на викладене, всупереч статті 6
Конвенції про захист прав людини
іосновоположних свобод судом не було
забезпечено справедливої судової
процедури.

Отже, вирішуючи спір, суд на вказане
уваги не звернув та не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; доводи відповідача належним
чином не перевірив та не навів факти,
які б спростували ці доводи, обмежився
лише поясненнями та доказами, наданими
позивачем, таким чином обмеживши права
відповідача та не забезпечивши
належним чином відповідача правом на
судовий захист; суд не з'ясував усіх
обставин справи та не надав їм належної
правової оцінки, хоча їх з'ясування має
суттєве значення для правильного
вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, обмежившись вказівкою на те, що
позивачем не заявлялись позовні вимоги
щодо визнання спірних договорів
недійсними, залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Враховуючи, що судами на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України при
вирішенні справи не враховані норми
матеріального та процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини, не
встановлені та не перевірені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 02 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді:М.В.
Дем'яносов О.В. Кафідова В.М. Коротун
І.К. Парінова