Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді - доповідача Джуги С.Д.

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по справі
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_5, третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача Інспекція
Державного архітектурного
будівельного контролю у Закарпатській
області про зобов'язання знесення
самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд
з позовом до відповідачки ОСОБА_5 про
зобов'язання знесення самочинного
будівництва.

Позов обґрунтовано тим, що в будинку
АДРЕСА_1 в м. Ужгороді знаходяться дві
квартири : квартира №1, що належить на
праві спільної сумісної власності їм -
позивачам відповідно до свідоцтва про
право власності на житло №13 від 27.01.1995
року та складає 54/100 частини будинку
№22, та квартира № 2, що на праві
приватної власності належить ОСОБА_5
та становить 46/100 частини будинку №22. На
земельній ділянці даного
будинковолодіння, яка знаходиться у
спільному користуванні, відповідачка
ОСОБА_5, без дозволу інших
співвласників будинку, без відведення
земельної ділянки для будівництва,
відповідних дозвільних документів
здійснює будівництво гаражу.
Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 13 листопада 2006
року, яка набрала законної сили 23
квітня 2009 року скасовано рішення
виконкому Ужгородської міської ради
№134 від 26.05.2004 року в частині надання
ОСОБА_5 дозволу на будівництво гаражу
на закріпленій земельній ділянці до
житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Ужгороді. Відповідачка продовжує
будівництво та на даний час проводить
добудову другого поверху. Спорудження
гаражу у спільному дворі створює
незручності у користуванні двором
іншим співвласникам будинку та
перешкоджає проїзду через двір до
приватизованої ділянки ОСОБА_1, яка
розміщена у кінці двору. На підставі ст
376 ЦК України позивачі просили
зобов'язати ОСОБА_5 знести гараж з
надбудованим другим поверхом, що
розміщений на закріпленій земельній
ділянці до житлового будинку АДРЕСА_1 в
м. Ужгороді, який побудований навпроти
земельної ділянки площею 0,0051 га,
власником якої є ОСОБА_1 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю від 24.07.2002р. за №3777.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 07 жовтня 2014 року у задоволенні
заявленого позову відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, зазначено, що суд не врахував
постанову суду від 13.11.2006р., якою
встановлено незаконне будівництво
відповідачкою гаражу, а також не
враховано, що відповідачка продовжує
будівництво без відповідних
документів.

В судовому засіданні представник
апелянтів подану апеляцію підтримав,
просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечила подану апеляцію,
просить її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника апелянтів, сторони,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що спірний гараж не є самочинним
будівництвом, що встановлено рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
11.09.2006 року і позивачами не доведено
заявлений позов.

Однак такий висновок суду першої
інстанції не відповідає фактичним
обставинам справи та нормам
матеріального права які регулюють
спірні правовідносини, що відповідно
до ст.309 ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Матеріалами справи, а також
матеріалами досліджених судом
апеляційної інстанції цивільної
справи №2 -976/06, адміністративної справи
№2- 1324/06 встановлено, що в будинку
АДРЕСА_1 в м. Ужгороді знаходяться дві
квартири : квартира №2, що належить на
праві спільної сумісної власності
позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про
право власності на житло №13 від 27.01.1995
року та складає 54/100 частини будинку
№22, та квартира № 1, що на праві
приватної власності належить
відповідачці ОСОБА_5 та ставновить 46/100
частини будинку №22.

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю № 032404 від
24 липня 2002 року ОСОБА_1 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,0225 га в АДРЕСА_1, яка
складається з ділянки площею 0,0174га
(Ділянка №1) та ділянки 0,0051 га (Ділянка
№2).

Рішенням виконкому Ужгородської
міської ради №134 від 26.05.2004 року
відповідачці ОСОБА_5 надано дозвіл на
реконструкцію власної частини
житлового будинку АДРЕСА_1 з
влаштуванням мансардного поверху в
межах існуючого горища власної частки
з добудовою тамбуру і сходів та
будівництва гаража на закріпленій
земельній ділянці.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 13 листопада 2006
року, яка набрала законної сили згідно
ухвали апеляційного суду
Закарпатської області від 23 квітня 2009
року, скасовано рішення виконкому
Ужгородської міської ради №134 від
26.05.2004 року в частині надання ОСОБА_5
дозволу на будівництво гаражу на
закріпленій земельній ділянці до
житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Ужгороді. Даною постановою
встановлено, що на земельній ділянці,
яка перебуває у спільному користуванні
сторін, відповідачка ОСОБА_5, без
дозволу інших співвласників будинку,
незаконно, здійснила будівництво
гаражу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З врахуванням наведеного твердження
відповідачки, що будівництво гаража
нею здійснено на законних підставах є
безпідставним і повністю
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, відповідачкою не подано
доказів та не доведено, що їй відведена
земельна ділянка для будівництва
гаража, у неї наявний розроблений та
належно затверджений проект забудови
гаража.

Через спорудження гаражу позивачі
позбавлені можливості належним чином
користуватися спільною земельною
ділянкою, а позивачка ОСОБА_1
позбавлена можливості проїзду до
належної їй земельної ділянки, зокрема
Ділянки №2 згідно державного акту.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Згідно із ч.1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч.2 ст. 376 ЦК України ).

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Вказаних обставин справи та
вищезазначених вимог закону суд першої
інстанції не врахував, дійшов
помилкових висновків, що збудований
відповідачкою гараж не є самовільним
будівництвом.

Не заслуговує на увагу і є неправильним
посилання суду першої інстанції про те,
що рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 11.09.2006 року у
справі №2-976/06 встановлено законність
будівництва спірного гаража, виходячи
з наступного.

З оглянутої судом апеляційної
інстанції справи №2-976/06 та рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
11.09.2006 року вбачається, що у позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про знесення
самочинно збудованого гаража
відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_5
рішенням виконкому Ужгородської
міської ради №134 від 26.05.2004 року надано
дозвіл на реконструкцію власної
частини житлового будинку АДРЕСА_1 з
влаштуванням мансардного поверху в
межах існуючого горища власної частки
з добудовою тамбуру і сходів та
будівництва гаража на закріпленій
земельній ділянці, однак дане рішення
виконкому в частині надання ОСОБА_5
дозволу на будівництво гаражу
скасовано постановою суду від 13.11.2006р.,
яка набрала законної сили 23.04.2009р.
Тобто, на момент ухвалення рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
11.09.2006 року вказане рішення виконкому
було чинним, а з позовом про знесення
самочинного будівництва, який є на
даний час предметом розгляду, позивачі
звернулися після набрання постанови
суду від 13.11.2006 року законної сили і
саме з цих підстав заявлено позов та
обґрунтовано заявлені вимоги. Крім
того, як на час ухвалення судом рішення
від 11.09.2006 року, так і наданий час, у
відповідачки відсутні дозвільні
документи на будівництво гаражу.

З врахуванням наведеного рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення про
задоволення позову з вищенаведених
підстав.

Відповідно до ст. 217ЦПК України суд,
який ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи особу відповідачки ОСОБА_5,
яку зобов'язано знести гараж, а саме, її
похилий вік - понад 74 роки (
ІНФОРМАЦІЯ_1), зимовий період, а також,
що зобов'язання відповідачки вчинити
зазначені дії призведе до спричинення
їй значних матеріальних затрат,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність відстрочки виконання
рішення суду строком на шість місяців з
моменту набрання ним законної сили.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 217, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрадйнного
суду від 07 жовтня 2014року скасувати,
ухваливши по справі нове рішення .

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 знести гараж з
надбудованим другим поверхом, що
розміщений на закріпленій земельній
ділянці до житлового будинку АДРЕСА_1 в
м. Ужгороді, який побудований навпроти
земельної ділянки площею 0,00551 га,
власником якої є ОСОБА_1 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю від 24.07.2002р. за №3777.

Відстрочити виконання рішення суду
строком на шість місяців з моменту
набрання ним законної сили.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач :
Судді: