Номер провадження: 22-ц/785/9733/14
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності в
порядку спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права власності на
обов'язкову частку у спадщині за
заповітом,-

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько та
чоловік відповідачки ОСОБА_5. Після
його смерті відкрилась спадщина, до
складу якої увійшли: 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1, та 1/4 частина
квартири АДРЕСА_2.

Перша квартира була придбана
відповідачкою ОСОБА_4 під час шлюбу з
померлим ОСОБА_5, друга квартира також
буда набута на підставі договору міни
відповідачкою під час шлюбу з померлим
ОСОБА_5 та її дочкою від першого шлюбу в
рівних частках. Заповіту щодо
вказаного майна ОСОБА_5 не залишив.
Спадкоємцями першої черги після його
смерті є позивачка та відповідачка.
Позивачка своєчасно звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, однак свідоцтво
про спадщину на вказане майно вона не
отримала. Тому вона просить суд визнати
квартиру АДРЕСА_1, та 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю померлого ОСОБА_5 та
відповідачки як подружжя. Визначити
частки в спільному сумісному майні
подружжя відповідачки та померлого
ОСОБА_5 по 1/2 за кожним. Та визнати за нею
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, та 1/8 частину
квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнала, та звернулася до суду з
зустрічним позовом про визнання права
власності на обов'язкову частку у
спадщині за заповітом.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік та
батько позивачки ОСОБА_5, після його
смерті відкрилась спадщина, до складу
якої увійшло 9/50 частин домоволодіння
АДРЕСА_7. Він залишив заповіт на вказане
майно, яким заповідав його позивачці
ОСОБА_3.

Відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що вона
є інвалідом другої групи та
пенсіонеркою за віком, тому має право
на половину частки, яка б належала б їй
у разі спадкування за законом
незалежно від змісту заповіту.
Відповідачка своєчасно звернулася до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, однак свідоцтво про спадщину
на вказане майно вона не отримала. Тому
вона просить суд визнати за нею право
власності на обов'язкову частку у
спадщині за заповітом, а саме на 9/100
частин вказаного домоволодіння.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_4.

Визначено частки в спільному сумісному
майні подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 за
кожним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, яка
складається в цілому з однієї житлової
кімнати, жилою площею 18,3 кв.м.,
загальною площею 30,1 кв.м., в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В
решті позову відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
9/200 частин домоволодіння АДРЕСА_7, як на
обов'язкову частку у спадщині за
заповітом, після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог, та в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_4, ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, а у задоволенні
зустрічної позовної заяви відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Апеляційну скаргу також подала ОСОБА_4,
в якій просить рішення суду скасувати в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, та в цій частині ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційних скарг, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити
частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції
виходив з того, що вони є спадкоємицями
першої черги після смерті ОСОБА_5 та
мають рівні права на спадкове майно, а
ОСОБА_4 також має право на обов'язкову
частку у спадщині за заповітом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в частині визнання за неї
права власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_2 у порядку спадкування після
смерті батька, суд першої інстанції
виходив з того, що зазначена квартира
була куплена за особисті кошти ОСОБА_6 -
доньки ОСОБА_4 та до спадкового майна не
відноситься.

Однак колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд порушив норми
процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 жовтня 2014 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина.

Спадкоємицями першої черги після
смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_3 та
дружина ОСОБА_4, які своєчасно
звернулися до нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини (а.с.46,65),
а тому відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК
України вважаються такими, що прийняли
її.

До спадкового майна померлого входить:
? квартири АДРЕСА_1 та ? частина квартири
АДРЕСА_2.

Крім того, ОСОБА_5 належало також 9/50
частин домоволодіння АДРЕСА_7, які він,
відповідно до заповіту, залишив своїй
доньці ОСОБА_3 (а.с.66).

Але оскільки відповідачка ОСОБА_4 є
інвалідом другої групи та пенсіонеркою
за віком, то відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК
України, незалежно від змісту заповіту,
має право на половину частки вказаного
майна, яка б їй належала у разі
спадкування за законом, тобто 9/200
частин зазначеного домоволодіння, на
які суд цілком законно та обґрунтовано
визнав право власності за ОСОБА_4, з чим
колегія суддів погоджується.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що позовні вимоги ОСОБА_4
стосовно спадкового майна - 9/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_7 повинні
розглядатися у окрему провадженні,
тому це є підставою для відмови у
задоволенні її позову, колегія суддів
до уваги не приймає, оскільки, всупереч
твердженню представника ОСОБА_3,
зазначені зустрічні позовні вимоги
виникли з одних правовідносин та
пов'язані між собою і їх спільний
розгляд є доцільним, про що, як
вбачається з журналу судового
засідання, судом постановлено ухвалу
(а.с.28).

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
у порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5, оскільки твердження про
придбання зазначеної квартири за
особисті кошти ОСОБА_4 або її матері
ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження
та спростовується матеріалами справи.

При цьому суд правильно зазначив, що
розписка про отримання ОСОБА_7 від
ОСОБА_8 коштів не свідчить, що зазначені
кошти витрачені на придбання спірної
квартири, при тому, що квартира була
оформлена на ОСОБА_4, а ні ОСОБА_7 (а.с.141).

Але суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив у задоволенні
вимог щодо визнання ? частини квартири
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та
необґрунтовано прийняв до уваги
розписку про отримання ОСОБА_6 від
ОСОБА_9 борг 9000 доларів США саме для
придбання зазначеної частки квартири з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_2 була набута на підставі
договору міни від 04.11.2000 року
відповідачкою під час шлюбу з ОСОБА_5 та
її дочкою ОСОБА_6 в рівних частках
(а.с.10а).

Згідно договору міни відповідачка
ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_6 обміняли
належну їм квартиру АДРЕСА_6 на
квартиру АДРЕСА_2.

Попередня квартира була придбана
відповідачкою ОСОБА_4 та її дочкою
ОСОБА_6 21.08.1997 року, тобто також під час
шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 у суді першої інстанції була
надана розписка від 05.08.1997 року про те,
що ОСОБА_6 отримала від свого чоловіка
ОСОБА_9 9000 доларів для придбання
квартири АДРЕСА_6 (а.с.142).

Зазначена розписка була прийнята судом
першої інстанції як належний та
допустимий доказ того, що спірна
квартира була придбана з особисті
гроші ОСОБА_6.

Однак колегія суддів звертає увагу, що
дана розписка може лише свідчити про
отримання ОСОБА_6 коштів від ОСОБА_9, а
не про витрачення саме їх на придбання
квартири, а тому не є належним та
допустимим доказом по справі, оскільки
вищезазначене твердження, крім показів
саме ОСОБА_6 та ОСОБА_9, нічим не
підтверджено.

Крім того, 9000 доларів США, які начебто
отримала ОСОБА_6 для покупки зазначеної
квартири, станом на 05.08.1997 року складало
16695 грн., у той час коли
інвентаризаційна оцінка квартири
відповідно до договору міни складає 5059
грн., що втричі перевищує суму, яку
ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_9.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що ОСОБА_4 не доведено
того, що кошти, які були отримані ОСОБА_6
у борг, використані на придбання
квартири АДРЕСА_6.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що
зазначена квартира була придбана за
особисті кошти ОСОБА_6, а тому ОСОБА_3 не
має право претендувати у порядку
спадкування на частку у квартирі
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено за
домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст. 70 СК України кожен із
сторін має право на ? частку цього
майна.

Пунктами 22 та 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" роз'яснено, що поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, рішення суду в
вищезазначеній частині підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про визнання ? частини
квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а
отже і визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_2 у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5.

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3
та ОСОБА_4 підлягають частковому
задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_3
задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 жовтня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову щодо
визнання ? частки квартири АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнання права
власності на це спадкове майно
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати ? частину квартири АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визначити частки в спільному сумісному
майні подружжя за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ?
частині квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8
частину квартири АДРЕСА_2, яка
складається з однієї кімнати,
загальною площею - 30,8 кв.м, в тому числі
житловою - 17,4 кв.м..

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області:

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко