Справа № 337-485514ц
Провадження № 2-337-17072014р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук
І.Г.

при секретарі Алуф Є.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, та поділ майна

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 у якому вказав, що
він познайомився з ОСОБА_4 у 2000 році. На
той час вона мала прізвище ОСОБА_4. З
лютого 2000р. почали спільно проживати
разом однією сім'єю з відповідачкою та
її сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Спочатку
знімали квартиру за адресою: м.
Запоріжжя, АДРЕСА_11. У відповідача була
квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала їй та її колишньому
чоловікові - ОСОБА_6. ОСОБА_6 хотів
продати свою 12 частку квартири та
запропонував ОСОБА_4 купити її за 2800
доларів США. У відповідача своїх коштів
не було. Вони домовились, що позивач
передає колишньому чоловіку - ОСОБА_6 2800
доларів США, а він робить договір
дарування 12 частки квартири на ОСОБА_4.
Згідно домовленостей позивач передав
2800 доларів США, а на відповідачку було
оформлене дарування 12 частки квартири
за адресою АДРЕСА_1 її колишнім
чоловіком - ОСОБА_6. Це відбулось
приблизно у липні 2001р. і вони з
відповідачкою та її сином переїхали та
стали проживали за адресою: АДРЕСА_12,
вели спільне господарство, за сином
відповідача він турбувався як за своїм.
Позивач влаштував його до спортивної
секції ДЮСШ №6 на бокс щоб дати йому
фізичне виховання, купував путівки до
дитячих таборів влітку на фірмі, де
працював. Коли дитині робили операцію
на очах в Запорізькій обласній дитячій
лікарні, то позивач його відвозив та
забирав з лікарні разом з
відповідачкою, самостійно відвідував в
період перебування його у лікарні.
Адреса проживання позивача
зафіксована у нотаріально посвідчених
довіреностях, які видавалися різними
особами на його ім'я у 2002-2004р.р. у
кількості 5 шт. За час спільного
проживання у травні 2007р. вони придбали
квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Разом
звернулися до агентства нерухомості
«Наш дім», яке було розташоване на пл.
Пушкіна у м. Запоріжжі. Послуги
агентства у розмірі 2000 доларів США
оплачував позивач, договір з
агентством був укладений на його ім'я.
Квартиру купили за 196950 грн., що на той
час складало еквівалент 39000 доларів
США. Половину грошей для придбання
квартири відповідачу давав позивач.
Після придбання квартири за адресою:
АДРЕСА_2 вони переїхали до неї жити.
01.12.2007р. з відповідачкою офіційно уклав
шлюб. Рішенням Вільнянського районного
суду Запорізької області від 19.07.2011р.
шлюб було розірвано. Вважає, що таким
чином, хоча квартира за адресою:
АДРЕСА_2 була придбана до офіційного
оформлення шлюбу, але за час спільного
нашого проживання однією сім'єю, то на
неї поширюються положення гл. 8 СК
України.

Вказує, що хоча спільно проживали з
відповідачем і до 01.01.2004р., але
встановити такий факт можливо за
період починаючи з 1 січня 2004 року.

Просить суд встановити факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_8, та ОСОБА_4 без
реєстрації шлюбу з моменту набуття
чинності Сімейним кодексом України - з
01.01.2004 року. Визнати квартиру АДРЕСА_3
спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та
ОСОБА_4; виділити йому та визнати за ним
право власності на 12 частку зазначеної
квартири, а саме - квартири АДРЕСА_3.

У судових засіданнях позивач ОСОБА_3
підтримав позовні вимоги та додатково
пояснив, що в нього немає розписок на 2800
доларів та договір дарування не
дійсним не визнавався. Документи які б
свідчили про оплату ним послуг
агентства нерухомості не збереглося.
Ввжає, що він з відповідачкою проживав
однією сімєю.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала,
суду пояснила, що продаж однієї
квартири до купівлі іншої склав три
дні. За трикімнатну квартиру отримала
більше грошей чим була придбана інша
квартира та у неї була можливість не
залучати інші сторонні кошти. У шлюбі з
позивачем прожили один місяць
постійно, а потім постійно спільно не
проживали.

До суду відповідач ОСОБА_4 надала
письмові заперечення на позов,
відповідно до яких вказала, що
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_13, м. Запоріжжя вона придбала
29.09.2000 р., будучи у шлюбі із ОСОБА_6. У цій
квартирі вона мешкала на той час із
своїм чоловіком та з сином ОСОБА_5. Крім
того, ще 16.05.2001 р., ще за час мого шлюбу із
ОСОБА_6, чоловік подарував їй 12 частину
від зазначеної квартири, яка раніше
була виділена йому із спільної
сумісної власності подружжя. Шлюб між
нею та ОСОБА_6 розірвано в 17.07.2001 р. Після
розірвання шлюбу вона з сином
продовжила мешкати у власній квартирі
за адресою: АДРЕСА_4. Через декілька
місяців після розірвання шлюбу із
ОСОБА_6, вона почала зустрічатись із
ОСОБА_3, та час від часу тимчасово
проживати із ним, але у зв'язку із
чисельними сварками між ними,
проживання із ним носило лише
уривчасто тимчасовий характер, при
цьому у неї та позивача не було
спільного бюджету, вони не вели
спільного господарства, по суті кожний
жив своїм життям. Вважає, що позивач до
трикімнатної квартири (за адресою:
АДРЕСА_4) ніколи не мав ніякого
відношення; ніяких грошей на її
придбання, а тим паче їй чи колишньому
чоловіку, ніколи не давав; інших витрат
по квартирі позивач також ніколи не
ніс. Крім того, позивач ніколи не був
навіть прописаним чи зареєстрованим у
цій квартирі. Починаючи з 04.03.2004 р.
позивач по справі зареєстрував своє
місце проживання за адресою: АДРЕСА_14
Із-за чисельних сварок в грудні 2006 р.
вона та позивач дійшли згоди закінчити
такі незрозуміло фрагментарні
стосунки, та залишитися лише, так би
мовити, друзями. В період приблизно з
грудня 2006 р. по серпень 2007 р. вона та
позивач по суті стали сторонніми
людьми, які може час від часу може і
спілкувались, але не мали нічого
спільного, не проживали разом та не
вели спільного господарства, не мали
спільно бюджету, нічого спільного не
мали та нічого спільно не купували. Не
маючи ні від кого підтримки, виховуючи
неповнолітнього сина самостійно
весною 2007 р. відповідачка зіткнулась із
деякими ускладненнями фінансового
характеру, оскільки син у наступному на
той час навчальному році (2007 р.-2008 р.
навчальному році) мав перейти у
випускний 11-й клас Запорізької
спеціалізованої школи №40, а потім
також мав намір продовжити навчання, а
тому потребував додаткового мого
піклування та матеріальних витрат. У
зв'язку із чим, 12.04.2007 р. відбувся продаж
трикімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_4, та покупка на кошти від її
продажу - двокімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_5, а різниця коштів по
угодам (а саме 48985 грн.) - пішла на
потреби сина та ремонт у новопридбаній
квартирі. Тільки приблизно у серпні 2007
р. несподівано відбулось її та позивача
примирення, вони почали зближуватись, а
01.12.2007 р. зареєстрували шлюб. Але і у
шлюбі їх стосунки тривали знов недовго,
не пройшло і місяця після укладення
шлюбу, а між ними знов почалися
чисельні сварки, а приблизно ще через
рік між нею та позивачем остаточно
припинено шлюбні відносини, спільне
проживання та будь-які інші відносини.
19.07.2011 р. Вільнянським районним судом
Запорізької області шлюб з ОСОБА_3
розірвано. Вважає, що позивач ніколи не
мав та не має ніякого відношення і до
квартири за адресою: АДРЕСА_6; ніяких
грошей на її придбання ніколи не давав,
а послуги агентства нерухомості не
оплачував; інших витрат по квартирі
також ніколи не ніс. Крім того, позивач
також ніколи не був зареєстрованим у
цій квартирі. Відповідачка вказує, що
двокімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_5 придбана нею тоді, коли вона та
позивач мешкали окремо один від одного,
не вели спільного господарства, не мали
спільних прав та обов'язків, не мали
взагалі нічого спільного. Крім того,
зазначена квартира придбана на її
особисті кошти, отримані від продажу
трикімнатної квартири, що була її
особистою приватною власністю. У
спірній квартирі зареєстровані та
постійно проживають вона та син ОСОБА_5,
який на момент придбання квартири був
неповнолітнім. Також на підставі ст. 256,
257, 267 ЦК України, відповідачка просить
застосувати строк позовної давності.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5
суду пояснив, що стабільних відносин у
його матері ОСОБА_4 з позивачем ОСОБА_3
не було, господарство не вели,
спільного майна не було. В 2007 році
ОСОБА_4 купила квартиру, потім
зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, а через
місяць вони розійшлися. Його
вихованням займалась мати. ОСОБА_3 знає
приблизно з 2001 року, він періодично
проживав з його матір'ю. С приводу
ремонту в квартирі по АДРЕСА_4 в м.
Запоріжжі нічого конкретного сказати
не може, так як на той момент був
дитиною та не цікавився цим питанням.
Також нічого не може сказати с приводу
ремонту в новій квартирі, чи допомагав
ОСОБА_3 з переїздом та ремонтом він не
пам'ятає, оскільки на той момент
знаходився у бабусі. Новий 2008 рік
зустрічали вдвох з матір'ю, ОСОБА_3 не
було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9
суду пояснила, що знає позивача як
друга ОСОБА_4, познайомилися в 2001 році
на дні народженні. З 2004 року тісно
спілкувалася з ОСОБА_4 та знала, що вона
періодично зустрічається з ОСОБА_3 В 2006
році ОСОБА_4 вирішила продати квартиру,
так як були потрібні гроші на навчання
сина. Весною 2007 року ОСОБА_4 проживала
сама з сином, у неї не з ким не було
стосунків. В липні 2007 року у позивач та
відповідачка поновили свої стосунки та
в грудні 2007 року уклали шлюб, але
відносини між ними були напружені та
через місяць вони розірвали шлюб. У
ОСОБА_4 в квартирі по АДРЕСА_4 в м.
Запоріжжі на той період була приблизно
раз на тиждень, позивача бачила там
дуже рідко. Чи залишався він на ніч не
знає, також не знає чи знаходилися в
квартирі його особисті речі. Знає, що
позивач часто проживав в Матвіївці. В
2001-2002 роках празники святкували всі
разом, але це було періодичне явище. Під
новий 2008 рік ОСОБА_4 подзвонила, плакала
та сказала, що вони з позивачем
розійшлися. За весь період спілкування
ОСОБА_4 з позивачем один раз їздили на
море, коли в них були нормальні
стосунки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10
суду пояснила, що знайома з ОСОБА_4 з 1998
року коли вона ще була в першому шлюбі.
В 2001 році у ОСОБА_4 розпався шлюб, але
між ними дружні стосунки залишилися.
Восени 2001 року вперше побачила
позивача та узнала від ОСОБА_4, що вони
разом спів мешкають. Приходила в гості
до відповідачки, але чоловічої
присутності не помічала. В 2007 році
вирішила продати квартиру, повесні її
продала, влітку робила ремонт своїми
силами. Про те, що уклала шлюб довго
нічого не казала, а потім розповіла.
ОСОБА_3 бачила на випускному вечері у
дитини, а в загалі бачила разів три або
чотири в основному в 2001-2002 роках. На
новий рік після укладення шлюбу вона
вже була одна.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11,
суду пояснила, що знає сім'ю з 2001 року,
робила у них в квартирі ремонт. Мешкали
вони разом, ОСОБА_4 доглядала за
дитиною, а ОСОБА_3 працював. Сім'єю
приїжджали до матері ОСОБА_12 в
Матвіївку, два рази на місяць, бачила їх
разом з дитиною сином відповідачки.
ОСОБА_3 представляв відповідачку як
дружину. Знає, що ОСОБА_3 купував та
встановлював дома бойлер та пральну
машинку. Про сварки між позивачем та
відповідачкою нічого не знає. ОСОБА_3
зареєстрований в Матвіївці, але
постійно там не мешкав, приїжджав на
день, на два, не більше. Після вересня 2001
року в квартирі у них не була та про їх
життя нічого не знає. Ремонт робила в
квартирі по АДРЕСА_4 в м. Запоріжжі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13,
суду пояснив, що знає позивача давно,
проживав він с дружиною ОСОБА_4 по
АДРЕСА_4 в м. Запоріжжі. Познайомилися
вони з позивачем влітку 2001 року на СТО,
ОСОБА_3 приїхав на ремонт, спочатку
приїхав один, а потім с дружиною,
представив як дружину ОСОБА_4. В
квартирі у ОСОБА_3 свідок не був, але
знав де вони мешкають. Приблизно в 2007-2008
роках ОСОБА_3 повідомив, що вже мешкає
за іншою адресою. Про розірвання шлюбу
ОСОБА_3 нічого не казав. Спілкувалися
рази два-три на місяць, по різному.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14,
суду пояснив, що ОСОБА_3 мешкали над ним
на 6 поверху по АДРЕСА_4 в м. Запоріжжі.
ОСОБА_12 ставив автомобіль на стоянці,
де працював свідок. Ставив у вечорі та в
ранці забирав. Це було з 2001 року по 2006-2007
роки точніше сказати не може. В
квартирі був у них один раз, коли
затопили квартиру. Стосовно квартири
по АДРЕСА_10 в м. Запоріжжі нічого не
знає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15,
суду пояснив, що знає ОСОБА_3 давно, в 2001
році ОСОБА_3 познайомився з
відповідачкою та проживали в
цивільному шлюбі, їх відносили
продовжувалися років п'ять. Мешкали по
АДРЕСА_4 в м. Запоріжжі як чоловік та
дружина, їздили на відпочинок на море,
це було приблизно в 2004 році. В 2005 році
забирав ОСОБА_3 з лікарні зі зламаною
ногою та привозив додому по АДРЕСА_4 в м.
Запоріжжі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16
суду пояснив, що знає ОСОБА_3 з 2005 року,
разом працювали з 2006 року по 2009 рік,
ОСОБА_3 мешкав с дружиною по АДРЕСА_10 в
м. Запоріжжі, в 2006-2007 роках допомагав
йому робити ремонт в квартирі, заносили
в квартиру плітку (кахель). Його дружину
ОСОБА_4 бачив декілька разів, разом
їздили на відпочинок до м. Бердянськ.
ОСОБА_3 мешкав по АДРЕСА_10 в м.
Запоріжжі, а його мати в Матвіївці. Все,
що заробляв ОСОБА_3 він ніс додому, в
квартирі у них свідок не був.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідків,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Відповідно до
ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до
копії довідки житлових органів від
31.03.2011 року, довідки від 07.10.2014 року, у
квартирі за адресою: АДРЕСА_5
зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
ОСОБА_3 не був ніколи зареєстрований.

Згідно до копії свідоцтва про шлюб,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 01.12
2007 року.

Відповідно до копії рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19.07.2011 року,
шлюб було розірвано.

Згідно до довідки про реєстрацію місця
проживання від 29.09.2014 року, ОСОБА_3 з
04.03.2004 року зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_14

Відповідно до довідки житлових органів
від 07.10.2014 року у квартирі за адресою:
АДРЕСА_7, ОСОБА_3 не був ніколи
зареєстрований.

Згідно до копії договору купівлі
продажу квартири від 29.09.2000 року, ОСОБА_4
придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_8
за 23392 грн.

Згідно до копії договору дарування
частини квартири від 16.05.2001 року, ОСОБА_6
подарував ОСОБА_4 12 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_8.

Згідно до копії договору купівлі
продажу квартири від 12.04.2007 року, ОСОБА_4
продала квартиру за адресою: АДРЕСА_8 за
257550 грн.

Згідно до копії договору купівлі
продажу квартири від 14.04.2007 року, ОСОБА_4
придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_9
за 208565 грн.

Відповідно до копії договору №96 від
14.04.2007 року, ОСОБА_4 та агентство - ЧП
«Ваш Дом» уклали договір на надання
послу з продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_9.

До суду позивач в обґрунтування своїх
вимог надав копію постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 06.06.2008 року у якій вказано, що
він втратив паспорт та проживає у
квартирі за адресою: АДРЕСА_9. Також в
обґрунтування своїх вимог позивач
надав фотокартки з яких неможливо
достеменно встановити час їх
виготовлення, та надав копію
повідомлення від 17.06.2008 року про
наявність заборгованості перед ЗАТ
«УМЗ» з вказанням адреси: АДРЕСА_9.
Позивачем надані копії доручень від
24.10.2002 року, 21.11.2002 року, 29.10.2002 року,
30.01.2003 року, 20.02.2004 року де вказується
його місце проживання АДРЕСА_4.

Що стосується вимог відповідачки про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Судом встановлено, що шлюб між
сторонами було розірвано рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19.07.2011 року, та
позивач звернувся до суду 22.07.2014 року.
Згідно до пояснень позивача у судовому
засіданні про ймовірне порушення його
права власності він дізнався через
деякий час після розірвання шлюбу.
Таким чином суд не вбачає підстав для
застосування строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю, суд виходить з наступного.

До відносин, які виникли між сторонами
до 01.01.2004 року, застосовуються
положення КпШС України, яким не
передбачено можливості встановлення
факту спільного проживання без
реєстрації шлюбу як підстави для
визнання набутого майна спільною
сумісною власністю. Правила ст. ст. 22, 28,
29 КпШС України не застосовуються до
спорів про поділ майна осіб, які живуть
однією сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
повинні вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17
Закону України «Про власність»,
відповідних норм ЦК України. Згідно ч.1
ст.17 Закону України «Про власність»,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Позивач висуває вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю починаючи з 01.01.2004 року.

Таким чином надані до суду докази
позивача, у вигляді копій доручень від
24.10.2002 року, 21.11.2002 року, 29.10.2002 року,
30.01.2003 року, 20.02.2004 року де вказується
його місце проживання АДРЕСА_4, суд не
приймає до уваги так як вони стосуються
періоду до 01.01.2004 року.

Суд також не приймає до уваги, як доказ,
свідчення свідків які стосуються
періоду до 01.01.2004 року.

Відповідно до чч.1, 2 ст.3 СК України,
сім'я є первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід
виходити з того, що дана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю. Для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім`єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбане спірне майно.

Також при застосуванні ст.74 СК України,
що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, зазначається у п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007р. №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Така позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 20.02.2012 року
№ 6-97 цс 11 та яка відповідно до ст. 360-7
ЦПК України є обов`язковою для
застосування судами України.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.21 СК України,
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідачка не заперечує, що вони з
позивачем проживали деякий час разом
до 01.01.2004 року та один місяць після
реєстрації шлюбу, однак не визнає того,
що в цей час вони мали спільний бюджет.
Позивачем таких доказів не надано.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою не заперечується факт
того, що позивач періодично проживав у
квартирах, які їй належали, тому йому
відомо про майно, яке знаходилося у
квартирах відповідачки, необхідність
ремонту, тощо. При цьому позивач за
адресами квартир, які належали
відповідачці, ніколи зареєстрованим не
був, мав завжди постійне зареєстроване
у встановленому законом порядку місце
проживання, що також визнається
позивачем.

Всі доводи позивача про витрати та
ремонт у квартирі відповідачки,
придбання будівельних матеріалів,
речей, тощо, зводилися до того, що він на
це витрачав свої особисті кошти,
наявність яких ним документально була
підтверджена, і на те, що позивач вважав
їх спільними доходами, він не вказував.

Досліджені судом копія повідомлення
від 17.06.2008 року про наявність
заборгованості перед ЗАТ
«УМЗ»(постачальник комунікаційних
послуг мобільного зв'язку) з вказанням
адреси позивача: АДРЕСА_9, копія
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 06.06.2008 року у
якій вказано, що позивач втратив
паспорт та вказав своє місце
проживання у квартирі за адресою:
АДРЕСА_9, не містять доказів того, що
сторони у період придбання спірного
майна проживали однією сім'єю, вели
спільне господарство та спільно
витрачали кошти.

Як на доказ постійного проживання
однією сім'єю без шлюбу в період,
протягом якого було придбана спірна
квартира, позивач посилається на
покази свідків.

Однак зі свідчень свідків, із сторони
позивача, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, наданих позивачем
фотокарток, вбачається, що позивач з
відповідачкою періодично проводили
разом час, відпочивали, святкували
свята, що не може розцінюватися судом
як проживання однією сімєю, так як
свідчення свідків не містять
підтвердження ведення сторонами
спільного господарства, наявності
спільних або особистих доходів, які
були використані для придбання
спільного майна до реєстрації шлюбу,
здійснювання спільних витрат. Навпаки
покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10
свідчать про протилежне.

Судом також не встановлено обставин,
які б свідчили, що сторони у справі у
період з 01.01.2004 року по дату реєстрації
шлюбу, мали почуття, притаманні
подружжю, піклувалися один про одного
як чоловік та дружина. Позивач на такі
обставини взагалі не посилався.

Сукупність зазначених обставин
спростовують доводи позивача та
свідчать про недоведеність факту
спільного проживання однією сім'єю без
шлюбу з відповідачкою та ведення
спільного господарства, наявності у
сторін спільного бюджету, проведення
спільних витрат в період придбання
спірного майна після 2004 року і до
реєстрації шлюбу, тому підстави для
визнання майна спільною сумісною
власністю, виділення частки та поділ
майна - відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.10, 11, 57, 60, 88 ЦПК України,
ст.3, 60, 70, 72, 74 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації
шлюбу з 01.01.2004 року, визнання квартири
АДРЕСА_10 спільною сумісною власністю,
виділення та визнання за ОСОБА_3 право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_10 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів.

Суддя: