Справа № 509/5277/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року смт.
Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мажар А.М.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у смт.Овідіополь
цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_2

про розподіл майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4

про визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності і розподіл
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2013 року позивач за первісним
позовом звернулася до суду з позовом
про розподіл майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності, і набуте в
період часу з 11 липня 1998 року, коли
зареєстровано шлюб, і до 12.11.2013 року,
коли набрало законної сили рішення
Овідіопольського районного суду у
справі № 509/4651/13 про розірвання шлюбу.
Позивач просила розподілити спільне
майно, що складається з житлового
будинку і господарчих будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1
Овідіопольського району Одеської
області, автомобілю HYUNDAI ACCENT, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2 та рухомого майна,
а саме: дивану з дитячої кімнати, ліжка
і матраца, стола-книжки, дивану
розсувного, шафи-пеналу, холодильника,
морозильної камери, пральної машини,
комп'ютера, кондиціонера, телевізора,
бетономішалки.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 26.11.2013 року
провадження у справі відкрито.

21.05.2014 року відповідач за первісним
позовом звернувся до суду із
зустрічним позовом і просив визнати
спільною сумісною власністю їх з
позивачем подружжя нерухоме майно -
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, що розташовані
по вул.Кірова, 66-а в смт.Овідіополь,
Овідіопольського району Одеської
області, а також визнати за ним право
власності на ? частину зазначеного
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами. При цьому
відповідач у зустрічному позові
посилався на ті обставини, що у період
шлюбу з позивачем вони суттєво
поліпшили вищевказане нерухоме майно -
збільшили площу будинку, добудувавши
його та здійснивши прибудову приміщень
кухні, санвузлу і ванної кімнати,
провівши водопостачання, каналізацію,
змінивши полове покриття і дах,
збудувавши капітальні господарчі
будівлі та споруди, змінивши земляну
поверхню двору на тротуарну плитку.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеськ4ої області від 22.05.2014 року
зустрічну позовну заяву об'єднано в
одне провадження з первісним позовом.

09.10.2014 року позивач за первісним
позовом звернулась до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з заявою про
залишення без розгляду позовні вимоги
про розподіл автомобілю і рухомого
майна.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду одеської області від 13.10.2014 року
залишено без розгляду позовні вимоги
про розподіл автомобілю і рухомого
майна.

29.10.2014 року позивач за первісним
позовом звернулась до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з заявою про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої просила суд визнати за нею
право приватної власності на ? (одну
другу) частку нерухомого майна, що в
цілому складається з житлового будинку
і господарчих будівель та споруд,
позначене на плані: підліт. «А» -
житловий будинок, загальною площею 53,81
м2, житловою площею 20,23 м2, підліт. «Б» -
сарай, підліт. «В» - літня кухня, під № 1 -
цистерна, і розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, що відповідає ? (одній другій)
частині зазначеного нерухомого майна,
в порядку поділу майна, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
колишнього подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2.

Представник первісного позивача
ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнений
позов ОСОБА_4 підтримав, у задоволенні
зустрічного позову просив відмовити у
повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні у задоволенні
первісного позову ОСОБА_4 просили
відмовити, а зустрічний позов просили
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши письмові
докази, суд вважає, що первісний позов
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст.60, ч.1 ст.70
СК України майно набуте подружжям за
час шлюбу належить їм на праві спільної
сумісної власності і у разі його поділу
частки дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст.57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 Сімейного кодексу України,
ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325
Цивільного кодексу України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що шлюб між
позивачем і відповідачем укладено 11
липня 1998 року у відділі реєстрації
актів громадянського стану
Овідіопольського району Одеської
області, про що зроблено актовий запис
№082862. Шлюбний договір між ними не
укладався. Зазначений шлюб розірвано
згідно рішення Овідіопольського
районного суду від 01.11.2013 у справі №
509/4651/13, що набрало законної сили 12.11.2013
року.

Під час шлюбу на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку, що
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 16 жовтня
2001 року, зареєстрований в реєстрі за №
1781, на ім'я відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2, придбано нерухоме
майно, що в цілому складається з
житлового будинку і господарчих
будівель та споруд, позначене на плані:
під літ. «А» - житловий будинок,
загальною площею 53,81 м2, житловою площею
20,23 м2, підліт. «Б» - сарай, підліт. «В» -
літня кухня, під №1 - цистерна, і
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Продаж
вчинено за 6332 грн., які продавець,
ОСОБА_6, отримав від ОСОБА_2 до
підписання цього договору. У
встановленому Законом порядку договір
не оспорювався. Право власності
відповідача на зазначене нерухоме
майно згідно вказаного договору
купівлі-продажу від 16.10.2001 року
зареєстроване Овідіопольським
районним бюро технічної
інвентаризації згідно витягу від 19.01.2007
року.

У судове засідання були викликані
та допитані свідки. Згідно показів
свідка ОСОБА_7, яка є матір'ю
відповідача ОСОБА_2, вищевказане майно
придбане за її особисті кошти але
оформлене згідно договору на ім'я її
сина. Згідно показів свідка ОСОБА_8, яка
є дружиною вже померлого продавця,
ОСОБА_6, придбання нерухомого майна
здійснювалося за рахунок коштів
ОСОБА_7. Згідно показів свідка ОСОБА_9
придбання нерухомого майна
здійснювалося за рахунок коштів
ОСОБА_7, якій вона позичала грошові
кошти для цієї мети. При цьому свідки
повідомили, що будь-які матеріальні
докази, які підтверджують їх показання
(розписки, звукозаписи, відеозаписи та
ін.) - відсутні.

Суд критично ставиться до доводів
відповідача за первісним позовом, що
придбання нерухомого майна по АДРЕСА_1
здійснювалося не за спільні кошти
колишнього подружжя, а за кошти матері
відповідача, а в їхній родині в той
період часу не було достатніх доходів
для придбання нерухомого майна.
Договір купівлі-продажу від 16.10.2001 року
є дійсним, тому нерухоме майно підлягає
поділу, незалежно від того, на ім'я кого
з подружжя воно набувалося, а, як
вбачається з матеріалів справи,
позивач з липня 1998 року і по жовтень 2001
року працювала, отримувала заробітну
плату, а також допомогу при народженні
та на утримання малолітньої дитини, яка
народилася 11.11.1998 року. Відповідач за
первісним позовом в цей період
займався підприємницькою діяльністю.

Отже, суд вважає, що наявні усі
правові підстави для задоволення
первісного позову в його уточненій
редакції.

Що стосується зустрічного позову, то
судом також встановлено, що житловий
будинок і господарчі будівлі та
споруди, які знаходяться по АДРЕСА_2,
належать позивачеві за первісним
позовом ОСОБА_4 на підставі рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 12 серпня 2009 року у
справі № 2-1389/2009 про визнання за нею
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері, ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначене рішення суду
набрало законної сили 24 серпня 2009 року,
право власності ОСОБА_4 зареєстроване
комунальним підприємством
«Овідіопольське районне бюро
технічної інвентаризації» згідно
витягу 06 листопада 2009 року.

Згідно витребуваного судом
технічного паспорту, складеного
комунальним підприємством
«Овідіопольське районне бюро
технічної інвентаризації» 12 грудня 2008
року, встановлено, що вищевказані
житловий будинок, ганок, гараж, погріб,
вбиральня, споруди (огорожа, ворота,
замощення тощо) збудовані протягом
1984-1986 років. Реконструкція житлового
будинку з прибудовами, будівництво
навісу, споруд (водопровід, каналізація
тощо) здійснено 2007 року. Зазначеним
рішенням Овідіопольського районного
суду від 12 серпня 2009 року у справі
№2-1389/2009 встановлено, що реконструкцію
нерухомого майна здійснено за життя
спадкодавцем, ОСОБА_10, без дозволу
відповідних органів та служб та без
проекту.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, житловий будинок і
господарчі будівлі та споруди по
АДРЕСА_2, набуті під час шлюбу
позивачем, ОСОБА_4, в порядку
спадкування, являються її особистою
приватною власністю і не підлягають
поділу.

За таких обставин, суд не вибачає
жодних правових підстав для
задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної
власності на ? (одну другу) частку
нерухомого майна, що в цілому
складається з житлового будинку і
господарчих будівель та споруд,
позначене на плані: під літ. «А» -
житловий будинок, загальною площею 53,81
м2, житловою площею 20,23 м2, під літ. «Б» -
сарай, під літ. «В» - літня кухня, під № 1
- цистерна, і розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, що відповідає ? (одній другій)
частині зазначеного нерухомого майна,
в порядку поділу майна, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
колишнього подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі 465 грн. 70 коп.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: А. І. Бочаров