22-ц/775/839/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Кір’якова
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів
Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

при секретарі
Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційні
скарги Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Маріуполі та ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 16 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що 12 березня 2012 року з ним стався
нещасний випадок на виробництві, проте
акт за формою Н-1 був складений тільки 12
вересня 2013 року. Відповідач,
представники якого входять до складу
комісії з розслідування нещасного
випадку, не виконав покладені на нього
функції щодо своєчасного і повного
розслідування нещасного випадку,
відповідний акт було складено тільки
після оскарження дій роботодавця до
суду. У зв'язку з цим, позивач був
змушений з 12 березня 2012 року за
призначенням лікарів самостійно
придбавати лікарські засоби і вироби
медичного призначення, оплачувати
обстеження, проїзд на лікування, а
лікарі не мали можливості свої
призначення оформлювати висновками
ЛКК.

Несвоєчасна виплата коштів по
тимчасовій непрацездатності, не
виконання Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань обов'язків щодо
організації і фінансування лікування,
необхідність самостійно нести витрати,
витрачання часу на листування з
керівництвом Фонду з питань
розслідування нещасного випадку,
витрачання часу по відновленню своїх
прав у судах завдало позивачу
моральної шкоди.

Просив визнати ці дії відповідача
такими, що спричинили йому матеріальну
та моральну шкоду і стягнути на
відшкодування витрат на лікування 6235,55
грн., а в рахунок відшкодування
моральної шкоди 15 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі на
користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду 6206,64
грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вказує на те, що
відповідно до Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою КМУ № 1232 від
30 листопада 2011 року, на виконавчу
дирекцію Фонду та її робочі органи
покладено обов'язки контролю за
своєчасністю та об'єктивністю
проведення розслідування нещасних
випадків, підготовкою матеріалів
розслідування. Але результати
розслідувань, оформлені відповідачем
відповідними актами, за рішенням суду
були визнані протиправним. Члени
комісії - представники відповідача
мали право вимагати відповідно до
своєї компетенції від роботодавця
проведення повторного (додаткового)
розслідування нещасного випадку,
затвердження чи перегляду акта за
формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного
випадку таким, що пов'язаний з
виробництвом, і складення акта за
формою Н-1 у разі, коли виявлено
порушення вимог Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
але підписали визнаний в подальшому
судом протиправним акт розслідування
без жодних зауважень. Тому вважає, що
суд дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав, що діями
відповідача йому було завдано
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі
просить рішення змінити, в частині
стягнення витрат на проїзд до м.
Донецька на загальну суму 377,24 грн. -
відмовити.

В обґрунтування посилається на те, що
судом невірно застосовано п.18 розділу
III Положення про організацію лікування,
медичної реабілітації та забезпечення
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання лікарськими засобами та
виробами медичного призначення,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України № 18
від 09 червня 2010 року, оскільки ОСОБА_4 на
лікуванні у м. Донецьку не перебував, а
проходив медичне обстеження.

Суд дав невірну оцінку наданим
позивачем письмовим доказам -
висновкам обласних спеціалістів -
лікарів за період з березня по травень
2012 року, грудень 2013 року та січень 2014
року, які свідчать лише про
встановлення ОСОБА_4 певних діагнозів і
не містять жодного призначення у
лікуванні, що вказує на їх
консультативний характер.
Безпосередньо лікування позивач
отримував за місцем свого проживання в
амбулаторних та стаціонарних умовах
Маріупольських міських лікарень.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд розглянув справу за
відсутності позивача ОСОБА_4, який
надав відповідну заяву (а.с. 219).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Фонду Морозової В.В., яка
підтримала доводи апеляційної скарги
відповідача, а скаргу позивача ОСОБА_4
просила відхилити, досидівши матеріали
справи і обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційній
скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з
того, що підстави вважати дії
відповідача такими, що завдали збитки
позивачеві у результаті порушення
права на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві відсутні. Але
враховуючи, що позивачем були понесені
витрати на лікування, придбання
лікарських засобів та виробів
медичного призначення після нещасного
випадку, пов'язаного з виробництвом, на
користь позивача підлягає стягненню з
відповідача відшкодування цих витрат у
розмірі 6206,64 грн., без врахування витрат
на суму 28,91 грн. на придбання виробів
медичного призначення, які не
містяться в переліку за висновком ЛКК
№ 8 від 11 травня 2012 року.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині визнання дій
відповідача такими, що завдали
моральної шкоди у результаті порушення
права на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності заподіяння такої шкоди.

З такими висновками суду колегія
суддів не може не погодитися, оскільки
вони відповідають обставинам справи,
вимогам норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
організувати цілеспрямоване та
ефективне лікування потерпілого у
власних спеціалізованих
лікувально-профілактичних закладах
або на договірній основі в інших
лікувально-профілактичних закладах з
метою як найшвидшого відновлення
здоров'я застрахованого, забезпечити
потерпілому разом із відповідними
службами охорони здоров'я за
призначенням лікарів повний обсяг
постійно доступної, раціонально
організованої медичної допомоги.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування від нещасних випадків несе
відповідальність згідно із
законодавством за шкоду, заподіяну
застрахованим особам внаслідок
невиконання, несвоєчасного або
неналежного виконання умов
страхування, встановлених
законодавством.

Відповідно до положень ст.ст. 1166-1167 ЦК
України загальними підставами
відповідальності за завдану майнову та
моральну шкоду є шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної чи юридичної особи.

Виходячи з наведених норм, доказуванню
у справах про відшкодування шкоди
підлягають факти неправомірних дій
(бездіяльності) особи, яка завдала
шкоди, виникнення шкоди, а також
причинний зв'язок між неправомірними
діями (бездіяльністю) і заподіяння нею
шкоди.

Як встановлено судом і це вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах з Управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Донецькій
області, з 07 липня 2008 року працював на
посаді головного спеціаліста з
медичного обслуговування у відділенні
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі.

12 березня 2012 року із позивачем ОСОБА_4
стався нещасний випадок, про що
відповідно до акту № 3 від 12 вересня 2013
року Управлінням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Донецькій
області було складено акт форми Н-1 про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом. Згідно п. 9 акту діагноз
позивача зазначений як закрита
черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), струс
головного мозку, травма відноситься до
легких.

Акт по формі Н-1 складено на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 22 березня 2013 року після
оскарження позивачем до суду дій
роботодавця - Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Донецькій
області (п.6 акту).

Також судом встановлено, що позивач 06
березня 2013 року та 27 березня 2013 року
звертався до відповідача із заявами
про організацію його реабілітації у
санаторії та організації лікування,
при цьому будь-яких відомостей щодо
понесених витрат не наводив. На той час
звернення ОСОБА_4 задоволені не були,
оскільки акт про нещасний випадок за
формою -1 було складено тільки 12 вересня
2013 року.

Відповідно до наданих позивачем
фіскальних чеків та квитанцій загальна
сума витрат позивача на лікування,
придбання лікарських засобів, медичних
виробів та проїзд до м. Донецька для
консультацій та огляду обласними
спеціалістами склала 6235,55 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
всебічно та об'єктивно розглянув
справу, повно встановив обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
норми матеріального права, дав належну
оцінку наданим доказам і дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав, передбачених
ст.ст. 1166-1167 ЦК України, вважати дії
відповідача такими, що завдали
матеріальну та моральну шкоду
позивачеві у результаті порушення прав
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і відшкодування
моральної шкоди. При цьому, виходячи з
Положення про організацію лікування,
медичної реабілітації та забезпечення
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання лікарськими засобами та
виробами медичного призначення,
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України № 18
від 09 червня 2010 року, та враховуючи, що
позивачем були понесені витрати на
лікування, придбання лікарських
засобів та виробів медичного
призначення після нещасного випадку,
пов'язаного з виробництвом, суд визнав
за необхідне стягнути з відповідача
відшкодування цих витрат у загальній
сумі 6206,64 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_4 не спростовують висновків суду
першої інстанції, обґрунтовано
викладених у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Так, згідно ст. 22 Закону України «Про
охорону праці» саме на роботодавця
покладено обов'язок по організації
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків відповідно до
положення, що затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Роботодавцем щодо працівників
відділення Фонду у м. Маріуполі
виступає Управління виконавчої
дирекції Фонду у Донецькій області, до
компетенції якого входить у тому числі
і організація та проведення
розслідувань випадків травмування
працівників відділень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 22 березня 2013 року було
визнано неправомірною відмову і
зобов'язано провести повторне
розслідування нещасного випадку з
позивачем - Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Донецькій
області.

Акт про нещасний випадок за формою Н-1
було складено 12 вересня 2013 року, до
цього часу відповідач не мав юридичних
підстав для організації і фінансування
лікування позивача за рахунок коштів
Фонду.

З часу складання акту 12 вересня 2013 року
і до розгляду справи в суді позивач не
надавав відповідачу медичних
документів щодо призначення
лікарських засобів, виробів медичного
призначення та фінансових документів,
що також унеможливлювало проведення
Фондом оплати позивачеві цих витрат.

Позивачем не було надано доказів, як це
передбачено ст.ст.10.60 ЦПК України, на
підтвердження того, що саме внаслідок
неправомірних дій вій відповідача була
заподіяна моральна шкода.

Також необґрунтованими є і доводи
відповідача про виключення із
загальної суми витрат на проїзд з м.
Маріуполя до м. Донецька для
проходження консультацій у обласних
спеціалістів.

Як вбачається з медичної документації
позивач відвідував обласних
спеціалістів - лікарів за направленням
під час проходження лікування з метою
погодження встановленого діагнозу та
подальшого проходження лікування.

За таких обставин, витрати понесені
позивачем, в розумінні п.18 розділу ІІІ
Положення про організацію лікування,
медичної реабілітації та забезпечення
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання лікарськими засобами та
виробами медичного призначення,
підлягають відшкодуванню за рахунок
коштів Фонду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції достатньо обґрунтовані
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами. При
вирішені справи судом порушень норм
матеріального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційні скарги
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі та
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.П. Мироненко

Судді:
Т.Г. Ігнатоля

Л.М. Кочегарова