Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого
судді Гуденко О.А.

при секретарі
Аслановій Е.Е.,

за участю представника позивача
Інспекції ДАБК Алєйнікової В.М.,
відповідача ОСОБА_3, третьої особи
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області ( далі -
Інспекція ДАБК) до ОСОБА_3 , треті особи -
Миколаївська міська рада ОСОБА_4 про
знесення самочинно збудованого
будинку та господарських будівель , -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просив зобов'язати відповідача знести
самочинно збудований житловий будинок
(розмірами в плані 7,57 х 12,01 м), сарай
літера "Л-2", розмірами в плані 4,07х9,25 м),
сарай літера "З" (розмірами в плані 4,08
х10,46 м) за адресою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог
зазначали, що на підставі звернення
власника сусіднього буднку ОСОБА_5
Інспекцією ДАБК проводилися численні
позапланові перевірки дотримання
відповідачем вимог у сфері
містобудівного законодавства, під час
яких встановлено , що ОСОБА_3 здійснює
без затвердженого проекту та без
реєстрації відповідних документів, які
надають право виконувати такі роботи
садибного індивідуального житлового
будинку з господарськими будівлями за
вказаною адресою. ОСОБА_3 неодноразово
виносилися Приписи з вимогою щодо
усунення порушення вимог
містобудівного законодавства шляхом
формлення відповідних документів на
житловий будинок , сарай літ. Л-2 та
сарай літ. З у порядку, визначеному
чинним законодавством України .Після
повторного невиконання Приписів,
Інспекцією ДАБК винесено 17 січня 2014
року Припис відповідачеві з вимогою
усунути порушення вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності ,
будівельних норм , державних
стандартів і правил шляхом
добровільного знесення зазначених
нерухомих об'єктів в строк до 17 березня
2014 року. Ще раз відповідачеві був
наданий припис від 26 березня 2014 року з
аналогічними вимогами з терміном
усунення порушень в строк до 26 травня
2014 року та попереджено, що відповідно
до ч.1 ст. 38 ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності" у разі, якщо
особа в установлений строк добровільно
не виконала вимог, встановлених у
приписі , Інспекція подає позов до суду
про знесення самочинно збудованого
об'єкту з компенсацією витра,
пов'язаних з таким знесенням. Також
ОСОБА_3 неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 96, 188-42 КупАП.

Оскільки на час звернення до суду
вимоги вищевказаних приписів ОСОБА_3 не
виконані , протиправними діями
відповідача порушено чинне
законодавство України, зокрема, факт
здійснення самочинного будівництва є
порушенням діючого законодавства у
сфері містобудування, а саме ст.ст. 26,34
ЗУ "Про регулювання містобудівної
діяльності", ст. 5 ЗУ "Про основи
містобудування", ст. 7,9 ЗУ "Про
архітектурну діяльність" , що є
порушенням інтересів держави і є
підставою для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в минулому судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову з тих підстав, що
почав будівництво ще в 1998 році з
дозволу Центрального райвиконкому ,
яке зареєстроване в органах БТІ, і за
погодженнями з усіма сусідами, в тому
числі правопопередника ОСОБА_5 Будинок
збудований з дотриманням проекту і
будівельних норм , не порушує прав ні
третьої особи, ні тим більше держави.
Пояснив, що на теперішній час
займається приватизацією земельної
ділянки , де і знаходиться проектна
документація на будинок, а без
отримання правовстановлюючого
документу на землю він не може
узаконити збудований будинок і
господарські споруди на цій земельній
ділянці, що призвело до неможливості
виконання вимог Приписів позивача з
об'єктивних причин.

Третя особа ОСОБА_4 підтримав позовні
вимоги , зазначивши , що ОСОБА_3,
будуєжитловий будинок на частині його
земельної ділянки, на підтвердження
чого надав копії плану земельної
ділянки та геодезичної зйомки за
адресою свого проживання - АДРЕСА_2, де
червоною лінією він сам позначив вихід
відповідача за межі його (ОСОБА_4)
земельної ділянки.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини та
відповідні ним правовідносини.

Положеннями ст.ст. 7, 9 ЗУ "Про
архітектурну діяльність» ( на
порушення яких посилається позивач як
на підставу позову - але в редакції від
17.02.2011 року та 20.11.2012 року відповідно)
передбачено, що проект об'єкта
архітектури завіряється підписом
і скріплюється особистою печаткою
головного архітектора проекту та/або
головного інженера проекту, які
мають кваліфікаційний сертифікат.
Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності" (зі змінами,
внесеними згідно із Законом N 58-V ( 58-16 )
від 01.08.2006; в редакції Закону N 3038-VI (
3038-17 ) від 17.02.2011

Відповідно до ст. 26 ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності», забудова
територій здійснюється шляхом
розміщення об'єктів будівництва.
Суб'єкти містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів. Проектування
та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку:

1) отримання замовником або
проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації
та проведення у випадках,
передбачених статтею 31 цього Закону, її
експертизи; 3) затвердження проектної
документації; 4) виконання підготовчих
та будівельних робіт; 5) прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів; 6) реєстрація права
власності на об'єкт містобудування.

За статтею 34 цього Закону , право на
виконання будівельних робіт у
замовника виникає після направлення
замовником повідомлення про початок
виконання будівельних робіт
центральному органу виконавчої
влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - орган державного
архітектурно-будівельного контролю) -
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі
будівельного паспорта, які не
потребують реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
або отримання дозволу на виконання
будівельних робіт тощо.

Разом з тим, положеннями ст. 38 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису. У разі якщо особа
в установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у
приписі, орган державного
архітектурно-будівельного контролю
подає позов до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсацію витрат, пов'язаних з таким
знесенням.

За рішенням суду самочинно
збудований об'єкт підлягає знесенню в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, з компенсацією
витрат, пов'язаних із знесенням
об'єкта, за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) таке самочинне
будівництво.

Такі саме положення містяться і в ст. 376
ЦК України - житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Частина сьома цієї статті встановлює,
що лише у разі істотного відхилення
від проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. І тільки якщо проведення
такої перебудови є неможливим або
особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від її
проведення, таке нерухоме майно за
рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ
з розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року, "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при вирішенні справ цієї
категорії та застосуванні статті 376 ЦК
суди повинні керуватися положеннями
законодавства України про
містобудування, яке складається,
зокрема, ізКонституції України,
відповідних положень ЦК, Земельного
кодексу України (далі - ЗК), законів
України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII
"Про основи містобудування" (далі -
Закон № 2780-XII), від 20 травня 1999 року №
687-XIV "Про архітектурну діяльність"
(далі - Закон № 687-XIV), від 16 вересня 2008
року № 509-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву", від 25 грудня 2008
року № 800-VI"Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва", від 17 лютого 2011 року №
3038-VI "Про регулювання містобудівної
діяльності"(далі - Закон № 3038-VI), від 22
травня 2003 № 858-IV "Про землеустрій", від 19
червня 2003 року № 963-IV "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" та інших нормативно-правових
актів, що видаються на їх виконання, з
дотриманням яких повинно
здійснюватися будівництво об'єктів
нерухомості. Застосування зазначених
нормативних актів має здійснюватися із
дотриманням вимог про дію актів
цивільного законодавства у часі.

Як роз'яснено в п. 5 цієї Постанови,
відповідно до положень статті 38 Закону
№ 3038-VIправо на звернення до суду з
позовом про знесення самочинно
збудованих об'єктів містобудування
належить також відповідним інспекціям
державного архітектурно-будівельного
контролю. Такий позов може бути
пред'явлено до суду у разі, якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.
Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

За пунктами 22 - 26 цієї Постанови,
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Вимоги
відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
про зобов'язання особи, яка, маючи
дозвіл на будівництво нерухомого
майна, допустила при цьому істотне
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, чи істотне порушення
будівельних норм і правил, провести
відповідну перебудову можуть бути
заявлені як у разі, коли ці відхилення
були допущені при будівництві
нерухомості, так і внаслідок
перебудови під час її експлуатації
(частина сьома статті 376 ЦК). Під
істотним порушенням будівельних норм і
правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є
відхилення від проекту істотним і
таким, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
суди повинні в кожному випадку
з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо. При цьому факт відхилення від
проекту та порушення будівельних норм
і правил має довести особа, яка
пред'явила позов про знесення
самочинного будівництва (частина сьома
статті 376 ЦК, частина перша статті 60
ЦПК).

Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови .

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Відхилення від проекту забудови
об'єкта нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи про знесення
об'єкта нерухомості.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності цим Кодексом, положення ЦК
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Тому правила статті 376 ЦК про наслідки
самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК та
Законом № 3038-VI.

Не може слугувати підставою для
задоволення позовних вимог і факт
багаторазового протягом 2013-2014 років
притягнення до адміністративної
відповідальності відповідача згідно
Постанов по справі про адміністративне
правопорушення, якими накладалися на
ОСОБА_3 адміністративні стягнення за
ст.ст. 96, 188-42 КупАП - лише за виконання
будівельних робіт з будівництва
садибного (індивідуального) житлового
будинку з господарськими будівлями за
вищевкащаною адресою здійснено без
затвердженого проекту та без
реєстрації відповідних документів які
надають право виконувати такі роботи,
що є порушенням ч.1 ст. 34 ЗУ №Про
регулювання містобудівної діяльності",
ст.ст. 7,9 ЗУ "Про архтектурну
діяльність", а також невиконання
приписів Інспекції ДАБК . Тим більше,
що Постановами суду у адміністративних
справах за адміністративними позовами
ОСОБА_3 майже всі Постанови ДАБК були
скасовані судом як за процедурними
порушеннями інспекторів ДАБК при
притягненні ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності,
так і за встановлення судом
відсутності в діях ОСОБА_3 складу
адміністративних правопорушення, які
інкримінувалися йогму Інспекцією ДАБК.

Також протягом 2013-2014 років позивачем
неодноразово виносилися ОСОБА_3
Приписи про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, якими
встановлено, що останній виконує
будівельні роботи з будівництва
садибного (індивідуального) житлового
будинку з господарськими будівлями за
вищевкащаною адресою здійснено без
затвердженого проекту та без
реєстрації відповідних документів які
надають право виконувати такі роботи,
що є порушенням ч.1 ст. 34 ЗУ №Про
регулювання містобудівної діяльності",
ст.ст. 7,9 ЗУ "Про архтектурну діяльність"
.

На жодні докази та, навіть, факти
виявлення будь-якого істотного
відхилення від проекту або порушення
законних прав та інтересів інших
осіб, істотного порушення будівельних
норм і правил , що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб (у тому числі за відсутності
проекту), не кажучи вже і про
відсутність будь-яких посилань на
обов'язкову умову знесення -
неможливість перебудови нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами -
позивач не посилався і про такі не
зазначав ні в позові, ні в Постановах та
Приписах.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що 19 червня 1998 року
рішенням Центрального районного
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради № 58 надано дозвіл ОСОБА_3
на будівництво житлового будинку 8,0х12,0
замість старого при умові виконання
проекту та узгодження його у міській
архітектурі та оформлення паспорту
забудови, будівництво гаражу 4,0х7,0,
сараю 3,0х2,0 по АДРЕСА_1. Це рішення , як
вбачається з його копії, було прийнято
за згодою сусідів по АДРЕСА_2 , було
зареєстровано в БТІ, як того вимагали
норми чинного на той час законодавства
у сфері містобудування,

З копії технічного паспорту на
зазначений житловий будинок, яку
позивач надав інспектору ДАБК,
вбачається, що будинок та сарії були
завершені будівництвом ще в 2006 році та
за наявності проекту.

Інспекцією ДАБК не спростовано доводи
позивача про те, що в його діях
відсутня вина, оскільки він вчиняє усі
можливі дії для виконання припису,
проте, не виконав його за обєктивних
причин, які унеможливлюють виконання
приписів, але ж будівництво житлового
будинку, сараю та гаражу розпочато за
дозвільним рішенням райвиконкому і
його не можна вважати самозабудовою -
за тими нормами закону, на які як на
підставу позовних вимог посилається
позивач, адже вони прийняті значно
пізніше, початку будівництва. Але він
не має такої можливості ввести
зазначені будівлі в експлуатацію у
зв'язку з необхідністю спочатку
отримати Державний акт на земельну
ділянку , що, в совю чергу, неможливо
зробити через існування спору з
користувачем суміжної земельної
ділянки ОСОБА_4, який перешкоджає йому
не тільки приватизувати землю, але й
оформити документи на будинок.

Не мають значення для правильного
вирішення справи і пояснення третьої
особи ОСОБА_4 , сокільки, по-перше,
порушення його прав не є підставою
даного позову, по-друге, таке порушення
не підтверджене жодними доказами ( а
намальовані невідомо ким червоні лінії
начеб-то виходу за межі суміжної
земельної ділянки на геодезичній
зйомці - не є належним доказом).

На підставі вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню за
безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , треті
особи - Миколаївська міська рада ОСОБА_4
про знесення самочинно збудованого
будинку та господарських будівель -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.