Справа № 490/5477/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

09 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дежавю-Миколаїв" про
стягнення сум, належних працівникові
при звільненні, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
з урахуванням індексації, покладання
зобов'язань вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Заява про перегляд заочного
рішення може бути подана відповідачем
протягом десяти днів після отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

Справа №490/5477/14-ц

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді

Подзігун Г.В.

при секретарі

Голубашенко Т.О.

за участю позивача

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Дежавю-Миколаїв" про
стягнення сум, належних працівникові
при звільненні, стягнення середнього
заробітку за час затримки
розрахунку з урахуванням індексації,
покладання зобов'язань вчинити певні
дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача, в якому просив
стягнути заборгованість по заробітній
платні 376 грн. 74 коп., 694 грн. 30 коп.
компенсації за невикористану
відпустку, що належали йому від
підприємства при звільненні 15.06.2008
року. Також просив стягнути середній
заробіток за час затримки
розрахунку з урахуванням індексації в
загальному розмірі 43814 грн. 64 коп.,
моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та
зобов'язати відповідача внести до його
трудової книжки записи про дату
прийому на роботу - 04.02.2008 року, дату
звільнення 15.06.2008 року.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав та просив про їх
задоволення, проти заочного розгляду
справи не заперечував.
Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про причини неявки до суду не
повідомив, заперечень проти
задоволення позову не надав.

Ухвалою суду справа розглянута у
відсутність представника відповідача
в порядку заочного провадження,
оскільки в матеріалах справи достатньо
даних про права та взаємовідносини
сторін.

Вивчивши доводи позову, вислухавши
пояснення сторін, допитавши свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Як пояснив позивач в судовому
засіданні, він знаходився в трудових
відносинах з ТОВ «Дежавю-Миколаїв» з
04.02.2008 року по 15.06.2008 року та займав
посаду кухаря. При цьому вказував, що
при прийомі на роботу надав
відповідачу трудову та санітарну
книжки, копію паспорта, ІНН, свідоцтво
про повара п'ятого розряду та написав
відповідну заяву про прийняття його на
роботу кухарем, після чого був
допущенний до роботи у ресторані в
м'ясний цех, де працював тиждень через
тиждень з 10.00 годин до 23.00 годин. Однак
копію наказу про прийняття на роботу
йому не дали, трудовий договір не
оформили та при звільнені з роботи
відповідач видав трудову книжку без
записів про прийняття на роботу та
звільнення. При цьому не були виплачені
належні при звільненні від
підприємства заробітна плата 376 грн. 74
коп. та компенсація за невикористану
відпустку 694 грн. 30 коп.

Згідно листа Державної інспекції з
питань праці територіального
управління інспекції з питань праці у
Миколаївській області від 24.05.2013 року
№Х-199-01/02 державним інспектором праці
здійснено вихід за адресою місця
знаходження суб'єкта господарювання
ТОВ «Дежавю-Миколаїв», в ході якого
встановлено, що ТОВ «Дежавю-Миколаїв»
за адресами , а саме: м.Миколаїв,
вул.Адмірала Макарова, 40/1 та м.Миколаїв,
пр.Леніна, 98 відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Згідно ч.1 ст. 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного суду України від 24 грудня 1999
року № 13 « Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши під час
розгляду справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку у разі звільнення, що
працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступний після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпПУ стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
звільняє його від відповідальності.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» передбачено, що індексації
підлягають грошові доходи населення,
одержані ними в гривнях на території
України і не мають разового характеру,
зокрема оплата праці найманих
працівників.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом
Верховного Суду України в п. 22
Постанови № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року у
справах, пов'язаних із вирішенням
спорів про індексацію заробітної
плати, за наявності передбачених
законом умов загальному порядку
індексації підлягає зокрема
присуджена за рішенням суду заробітна
плата, якщо ці умови настали у зв'язку з
його несвоєчасним виконанням.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.2 Постанови КМ
України № 100 від 08.02.1995р. «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати»
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Згідно п.8 вищезазначеної Постанови
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках,
передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на
число відпрацьованих робочих днів
(годин), а у випадках,
передбачених чинним законодавством, -
на число календарних днів за цей
період.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі ,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати моральних життєвих зв'язків.

При цьому вищевикладені норми
законодавець встановив для для захисту
особи, яка перебуває у труових
відносинах з підприємством.

Згідно ст..60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Докази повинні бути належними та
допустимими, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
способами доказування, як того
вимагають ст.ст. 58,59 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому жодного належного доказу на
підтвердження трудових відносин між
сторонами та порушення відповідачем
прав позивача суду не надано.

За такого в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю його
вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову -
відмовити.

Заява про перегляд заочного
рішення може бути подана відповідачем
протягом десяти днів після отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя

Подзігун Г.В.