Справа №489/6196/14-ц 29.10.2014 29.10.2014 29.10.2014
Провадження №22-ц/784/2948/14
УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участі: Ільїна О.В. - представника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції,

розглянувши у відкритому
судовому апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду
від 03 вересня 2014 року за поданням
державного виконавця Ленінського
відділу державного виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - відділ ДВС) про
примусове проникнення до житла
боржника,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року держаний виконавець
відділу ДВС звернувся до суду з
поданням про примусове проникнення до
житла боржника ОСОБА_2

Відділ ДВС зазначав, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 квітня 2009 року з ОСОБА_2
на користь кредитної спілки «Надія»
стягнуто 267 573 грн. 32 коп. заборгованості
за кредитом та 1730 грн. судових витрат.
Постановою державного виконавця
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1847, виданого 11 червня 2009 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
на виконання вказаного рішення суду. В
добровільному порядку ОСОБА_2
відмовилась виконати вказане рішення
суду.

Державний виконавець вказував, що
остання чинить йому перешкоди в
здійсненні виконавчих дій щодо
проведення арешту та опису майна в
будинку АДРЕСА_1, де вона постійно
проживає, не допусаючи його в указане
житлове приміщення.

Посилаючись на наведене, відділ ДВС
просить винести ухвалу, якою дозволити
державному виконавцю відділу ДВС
примусово проникнути до житла
боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 вересня 2014 року подання
державного виконавця відділу ДВС
задоволено.

Постановлено дозволити державному
виконавцю відділу ДВС примусово
проникнути до житлового будинку
АДРЕСА_1 для примусового виконання
виконавчого документу - виконавчого
листа № 2-1847, виданого 11 червня 2009 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду, а провадження у
справі закрити, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права. Зокрема зазначає, що суд не
з'ясував належним чином, на виконання
якого виконавчого документу державний
виконавець звернувся з поданням про
проникнення до її житла. Крім цього,
вказує, що суд не взяв до уваги
обставини, які свідчать про
відсутність доказів щодо направлення
їй копії постанови про відкриття
провадження за виконавчим листом №2-1847.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржувана ухвала
скасуванню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з доведеності
обставин, які свідчать, що боржник
ОСОБА_2 не допускає державного
виконавця у житловий будинок, де вона
постійно проживає, для здійснення
виконавчих дій щодо арешту та опису
майна у зв'язку з примусовим виконанням
виконавчого листа № 2-1847.

Проте з таким висновком не можна
погодитись із наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 квітня 2009 року з ОСОБА_2
на користь Кредитної спілки «Надія»
стягнуто 267 573 грн. 32 коп. заборгованості
за кредитним договором та 1730 грн.
судових витрат. 11 червня 2009 року цим
районним судом Банку видано
виконавчий лист 2-1847.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС від 12 грудня 2013 року за
вказаним листом відкрито виконавче
провадження № 41159452, в якому зазначено
адресу боржника: АДРЕСА_2

Постановою державного виконавця
відділу ДВС 26 серпня 2014 року дане
виконавче провадження № 41159452
об'єднано у зведене виконавче
провадження № 38378636, в якому теж
зазначена адреса боржника: АДРЕСА_2

В поданні державний виконавець
зазначає, що ОСОБА_2 перешкоджає його
доступу з метою перевірки майнового
стану до будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що копія постанови про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом №2-1847 їй державним виконавцем не
направлялась.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий
документ про її відібрання, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
копії постанов державного виконавця
та інші документи

виконавчого провадження державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження,

надсилаються адресатам із
супровідними листами простою

кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого

провадження або відмову у відкритті
виконавчого провадження, про

повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47

цього Закону, що надсилаються
рекомендованим листом з

повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про

відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову

про відкриття виконавчого провадження
за адресою, зазначеною у

виконавчому документі.

Зі змісту підпункту 4.1.1 Інструкції «Про
проведення виконавчих дій»
затверджена наказам Міністерства
юстиції України 15 грудня 1999 року за №
74/5, державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.
Постанова про відкриття виконавчого
провадження вважається врученою
боржнику за адресою, зазначеною у
виконавчому документі, за умов,
передбачених для вручення судових
повісток.

Між тим, в матеріалах, доданих до
подання державного виконавця,
відсутні докази щодо направлення
боржнику вказаної постанови про
відкриття виконавчого провадження за
згаданим виконавчим листом, що є
порушенням вимог ч.1 ст. 31 Закону та п.
4.1.1 Інструкції.

Із матеріалів справи видно, що на
виконанні державного виконавця також
знаходиться виконавчий лист № 2-1838,
виданий 17 липня 2009 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва, на
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 12
червня 2009 року щодо стягнення в
солідарному порядку на користь
Кредитної спілки «Надія» із ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 72500 грн. 59 грн. заборгованості
за кредитом та судових витрат.

В матеріалах справи наявні акти
державного виконавця від 28 липня 2014
року та 12 серпня 2014 року щодо виходу для
перевірки майнового стану боржника у
зв'язку з примусовим виконанням лише
виконавчого листа № 2-1838, тобто, який
виданий у іншій цивільній справі. В цих
актах не зазначена конкретна адреса, за
якою здійснював вихід державний
виконавець, а вказано, що така
виконавча дія відбулась за адресою,
зазначеною у виконавчому листі №2-1838.
Між тим, в цьому виконавчому листі
зазначено дві адреси боржника ОСОБА_3:
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

В постанові державного виконавця від 01
вересня 2014 року про примусовий привід
боржника також зазначено, що ця
виконавча дія вчинена у зв'язку з
примусовим виконанням виконавчого
листа 2-1838, а не виконавчого листа №2- 1847
з приводу примусового виконання якого
державний виконавець звернувся із
даним поданням.

Наведене свідчить, що державний
виконавець не надав належних доказів,
які свідчать про те, що боржник ОСОБА_3
перешкоджає його доступу до житлового
будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з виконанням
виконавчого листа № 2-1847, виданого 11
червня 2009 року Ленінським районом
судом м. Миколаєва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
не повно з'ясував всі обставини, які
мають значення для правильного
вирішення даного подання державного
виконавця, не звернув належну увагу на
вимоги Закону, якими визначено порядок
примусового виконання рішення суду, що
відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали і постановлення нової ухвали,
якою в задоволенні подання державного
виконавця слід відмовити.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 вересня 2014 року
скасувати і постановити нову ухвалу.

В задоволені подання державного
виконавця Ленінського відділу
державного виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про примусове проникнення до
житла боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: