Справа № 348/995/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2453/2014
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А.,
Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог на стороні позивача -
Саджавська сільська рада, про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог на стороні позивача -
Саджавська сільська рада та просив
зобов'язати відповідача не чинити
перешкоди у здійсненні ним права
користування земельною ділянкою
площею 0,0978 кв.м для ведення особистого
селянського господарства, яка
знаходиться у АДРЕСА_1 та належить йому
на праві власності, зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 звільнити частину
самовільно зайнятої земельної ділянки,
що належить йому на праві власності та
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 487,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ним
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,0978 га, його
земельна ділянка межує з земельною
ділянкою відповідача ОСОБА_2 площею 0,1905
га, яка на даний час ним не
приватизована. Зі слів позивача,
відповідачем було порушено межові
знаки та захоплено частину його
земельної ділянки, яку ОСОБА_2
використовує для власних потреб, що не
дає йому можливості користуватися нею
для своїх потреб. Як вказує ОСОБА_3,
постійною комісією по земельних
відносинах, розвитку сільського
господарства та екології Саджавської
сільської ради неодноразово
встановлювалися та погоджувалися
межові знаки між їхніми з відповідачем
земельними ділянками, але ОСОБА_2
відмовляється підписати акт
встановлення межових знаків. Такий
земельний конфлікт триває між
сторонами більше трьох років, на думку
позивача, внаслідок неправомірних та
незаконних дій з боку відповідача йому
та його сім'ї весь цей час заподіюється
моральна шкода, яка полягає в порушенні
права користування земельною ділянкою.
Вказані дії ОСОБА_2 негативно впливають
на життя позивача та його сім'ї, а тому
відповідно до вимог ст. 391 ЦК України,
ст. 125, ч. 2 ст. 152 ЗК України а також ч. 1 ст.
1167 ЦК України просив захистити його
порушене право як власника земельної
ділянки.

Ухвалою Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 30
липня 2014 року зобов'язано Державну
інспекцію сільського господарства в
Івано-Франківській області провести
обстеження (обмір) земельної ділянки
ОСОБА_3.(а.с. 89).

Рішенням Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 21
жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача - Саджавська сільська
рада, про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, стягнення моральної шкоди
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача не чинити перешкоди у
здійсненні ОСОБА_3 права користування
земельною ділянкою площею 0,0978 кв.м. для
ведення особистого селянського
господарства, яка знаходиться у
АДРЕСА_1 та належить йому на праві
власності згідно Державного акту серії
ЯМ №592238 від 05.06.2012. Зобов'язано
відповідача ОСОБА_2 звільнити частину
самовільно зайнятої земельної ділянки,
що належить йому на праві власності.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2500
грн спричиненої моральної шкоди та 487
грн 20 коп. судових витрат згідно
долучених квитанцій, всього 2987 грн 20
коп.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив дане
рішення в апеляційному порядку. Вважає
його помилковим, винесеним внаслідок
неповного з'ясування всіх обставин
справи, що призвело до неправильного
застосування судом норм матеріального
права. Зі слів апелянта, його не було
завчасно повідомлено про час та місце
розгляду справи, про яку йому стало
відомо з позовної заяви. ОСОБА_2 вказує,
що оскаржуване рішення було винесено
на підставі Акта обстеження межових
знаків, складеного Саджавською
сільською радою, однак на час розгляду
справи не було затверджено положення
та склад земельної комісії. Крім того
член земельної комісії ОСОБА_4 є
родичем позивача. Зі слів ОСОБА_2 суд
першої інстанції не взяв до уваги
технічну документацію, з якої
вбачається, що земельна ділянка
відводилась в натурі ОСОБА_3 без його
відома та згоди. На думку відповідача,
позивач, користуючись своїми родинними
зв'язками в сільській раді, а також
враховуючи те, що ним право власності
на земельну ділянку не оформлено, кожен
рік потроху захоплює ділянку ОСОБА_2 Як
зазначає апелянт, ним було направлено
до суду клопотання про витребування
довідки з Надвірнянського районного
виробничого відділу
Івано-Франківської регіональної філії
Центру ДЗК про обміри спірної
земельної ділянки, яка перебуває у
власності ОСОБА_3 для того, щоб
з'ясувати чи вона відповідає
встановленим межовим знакам згідно
даних земельного кадастру. Проте в
задоволенні даного клопотання суд
відмовив.

Просить скасувати рішення
Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2014 року та постановити нове,
яким відмовити в позові ОСОБА_3 за
безпідставністю.

У судовому засіданні апеляційного суду
апелянт та його представник вимоги
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити з указаних у ній
мотивів. ОСОБА_2 заявив, що йому не
належить земельна ділянка на межі з
ОСОБА_3, вона належить синові - ОСОБА_5.
Він же тільки користується частиною
землі сина. Ніяких перешкод ОСОБА_3 він
не чинив, його землі не захоплював.

Позивач ОСОБА_3 та його представник
проти доводів апеляційної скарги
заперечили, просили її відхилити з
огляду на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить задовольнити частково з
наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, позивачу
ОСОБА_3 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,0978 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1,
Надвірнянського району (далі - спірна
земельна ділянка) відповідно до копії
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 592238 від
05.06.2012 (а.с. 8, 21), виданого на підставі
Рішення 13 сесії 6 демократичного
скликання № 217-13/2012 від 28.02.2012
Саджавської сільської ради (а.с. 12 -
зворот). Вказане також підтверджується
копією Містобудівної довідки по
питанню передачі земельної ділянки у
приватну власність для ведення
особистого селянського господарства в
с. Саджавка, наданій головним
архітектором Надвірнянського району
(а.с.17).

Вищезазначеною земельною ділянкою
позивач користується з 2000 року
відповідно до копії Довідки № 2423 від
29.12.2011, виданої виконкомом Саджавської
сільської ради (а.с.18).

Відповідно до копії Технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на землю для ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_3,
складеного Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТиСа Захід» у 2012
році межі та площа земельної ділянки
відповідають Рішенням 10 сесії 6
демократичного скликання № 148-10/2011
Саджавської сільської ради щодо
надання дозволу гр.ОСОБА_3 дозволу на
виготовлення технічної документації
земельної ділянки площею 0,0978 га (а.с. 12)
та № 182-11/2011 від 25.12.2012 про погодження
межових знаків між суміжними
земельними ділянками громадян ОСОБА_3
та ОСОБА_6 (а.с. 14 - зворот).

Також складені відповідні акти: Акт
погодження меж земельної ділянки та
передачі межових знаків на зберігання
від 11.11.2011 (а.с. 13), Акт погодження
межових знаків земельної ділянки (а.с. 13
- зворот).

Згідно копії Акту прийому-передачі
знаків на зберігання, встановлені
межові знаки передані на зберігання
ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно копії Довідки Саджавської
сільської ради № 668 від 10.04.2014 за
домоволодінням ОСОБА_2 в АДРЕСА_2
рахується земельна ділянка площею 0,1905
га для ведення особистого селянського
господарства, яка знаходиться в
АДРЕСА_1 Дана земельна ділянка не
приватизована (а.с. 31).

З копії Акта обстеження межових знаків
від 04.04.2014, який складений комісією
Саджавської сільської ради вбачається,
що постійною комісією по земельних
відносинах, розвитку сільського
господарства та екології неодноразово
встановлювались і погоджувались
межові знаки між суміжними земельними
ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме
07.11.2011 (а.с. 29), 23.11.2011 (а.с. 27), 24.12.2011 (а.с. 28),
31.03.2014.Також актом зафіксовано, що
ОСОБА_3 з дружиною на своїй земельній
ділянці посадив картоплю, а 03.04.2014
ОСОБА_2 знищив межові знаки між
земельними ділянками і переорав
частину посадженої ОСОБА_3 картоплі
(а.с. 30).

На а.с. 39-43 міститься фото таблиця із
зображенням зруйнованих межових
знаків на спірній земельній ділянці.

Таким чином, земельна ділянка позивача
використовується на підставі належних
правовстановлюючих документів, які не
скасовані і є дійсними, а факт
самовільного зайняття даної земельної
ділянки підтверджено відповідними
доказами.

Приписами ст. 41 Конституції України та
ст. 321 ЦК України гарантовано
непорушність права власності.

При ухваленні рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції, враховуючи приписи ст. 152 ЗК
України, п. 2 ст. 386 ЦК України дійшов
обґрунтованого висновку,
задовольнивши вимоги ОСОБА_3 в частині
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні нею.

Колегія суддів відхиляє твердження
апелянта про те, що він не є сусідом
ОСОБА_3, не чинить йому перешкод і не
захоплював землі, а тому і не повинен
відповідати за цим позовом, оскільки,
по-перше, у даному випадку спір йде не
про межу між співвласниками земельних
ділянок, а про порушення права власника
не власником. ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки з встановленими
межами, а ОСОБА_2 є сторонньою особою -
порушником права власності ОСОБА_3.
По-друге, із матеріалів справи і
показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що
саме ОСОБА_2, не маючи
правовстановлюючих документів,
фактично користується суміжною
земельною ділянкою з ОСОБА_3 і протягом
кількох років чинить останньому
перешкоди шляхом знищення межових
знаків і захоплення частини належної
позивачеві землі.

Як вбачається з копій Консультативних
довідок (а.с. 71-75, 77-88), копії Виписки з
медичної карти стаціонарного хворого
№ 1246312 (а.с.76), ОСОБА_3 з 2011 року по 2014 рік
часто відвідує лікаря-нейрохірурга,
лікується амбулаторно та стаціонарно,
майже постійно вживає лікарські
препарати.

Згідно копії Пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1 ОСОБА_8 є інвалідом 3 групи (а.с.70).

Колегія суддів знаходить, що судом
першої інстанції було правильно
визначено розмір стягненої на користь
позивача моральної шкоди в сумі 2500 грн
відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК
України та приписів Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами), керуючись засадами
розумності, виваженості та
справедливості.

Разом з тим, при постановленні рішення
судом не виконано належно приписи ст. 215
ЦПК України, оскільки при формулюванні
у резолютивній частині рішення
висновку суду по суті позовних вимог
судом вжито некоректну конструкцію
речення - зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
частину самовільно зайнятої земельної
ділянки, що належить йому на праві
власності. Колегія суддів вважає, що
згідно з ст. 309 ЦПК України формулювання
висновку у резолютивній частині
рішення належить змінити і викласти
його відповідно до мотивувальної
частини, де констатовано необхідність
задоволення позову ОСОБА_3 в частині
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні нею.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 21
жовтня 2014 року змінити в частині
зобов'язання звільнення частини
самовільно зайнятої земельної ділянки,
виклавши його у наступній редакції.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити частину
самовільно зайнятої ділянки, яка
належить ОСОБА_3 на праві власності.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю. Малєєв

Судді:
В.А.
Девляшевський

О.Є.
Меленко