У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділу
Держземагентства у Жовківському
районі, ОСОБА_4, відділу державної
виконавчої служби Жовківського
районного управління юстиції,
приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в
особі філії 14 приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
недійсними прилюдних торгів і
протоколів про проведення прилюдних
торгів, визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
витребування земельної ділянки та
незавершеного будівництва на ній із
незаконного чужого володіння, визнання
права власності, за касаційними
скаргами ОСОБА_6 та приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним вище позовом, у якому
просила визнати недійсними прилюдні
торги та протокол про проведення
прилюдних торгів щодо реалізації
земельної ділянки та незавершеного
будівництва, розташованого на ній,
визнати недійсним свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів від
11 березня 2012 року, визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, витребувати земельну ділянку
та незавершений будівництвом будинок
на ній із незаконного чужого володіння,
визнати право власності. На
обґрунтування позову посилається на
те, що вона 1 травня 2009 року придбала у
ОСОБА_4 земельну ділянку, що
підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки від 1
травня 2009 року, посвідченим приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстрованим в реєстрі за № 1139. Також
1 травня 2009 року вона придбала у ОСОБА_4
незавершений будівництвом житловий
будинок, готовність якого складає
10%, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованим в реєстрі за №1136. 9
грудня 2011 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено договір про внесення змін до
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 1 травня 2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, згідно з умовами якого
пункт 8 договору купівлі-продажу
земельної ділянки викладено в
наступній редакції: «Право власності
покупця згідно ст. 126 ЗК України
посвідчуватиметься цим договором,
додатком до якого є державний акт про
право власності на земельну ділянку,
реквізити якого зазначено в п. 1 цього
договору, з відмітками про відчуження
земельної ділянки, вчиненими в порядку,
встановленому чинним законодавством,
нотаріусом та органом, що здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
(а у випадку його заміни покупцем -
новий державний акт на право власності
на земельну ділянку)». Нею були
виконані всі вимоги законодавства, які
регулюють набуття права власності.
Зокрема, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 зробила відмітку на
державному акті на право власності на
земельну ділянку від 11 вересня 2008 року,
серії ЯА № 736414 про перехід права
власності на спірну земельну ділянку
ОСОБА_3, та Управління Держкомзему у
Жовківському районі Львівської
області 11 грудня 2011 року внесено до
поземельної книги відповідні записи
про нового власника за реєстровим
№02. Отже, усі
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку оформлені належним
чином.

З метою реєстрації свого права
власності на незавершене будівництво
на спірній земельній ділянці, вона
звернулася до Реєстраційної служби
Жовківського районного управління
юстиції Львівської області, проте їй
було відмовлено у задоволенні заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності),
оскільки державний реєстратор
Шубеляк І.Я. встановив, що заявлене
право вже зареєстроване. Зазначену
відмову було оформлено рішенням про
відмову у задоволенні заяви від
3 липня 2013 року №3619137.

Надалі їй стало відомо, що у 2012 році з
прилюдних торгів, була продана
земельна ділянка ОСОБА_5, на підставі
чого 11 вересня 2012 року
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
видав свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів. Спірна земельна
ділянка була продана з прилюдних
торгів за борги її колишньої власниці -
ОСОБА_4 27 березня 2013 року ОСОБА_5 продав
земельну ділянку ОСОБА_6

Однак, незважаючи на те що спірну
земельну ділянку та незавершене
будівництво вона придбала ще у 2009 році,
всі документи оформлені належним
чином, на її майно звертають стягнення
та реалізовують його за борги
колишньої власниці. У даному випадку
вона, будучи власницею майна (земельної
ділянки та незавершеного будівництва
на ній), фактично позбавлена внаслідок
дій відповідачів права розпоряджатися
цим майном. У зв'язку з чим просила
позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 17
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 червня 2014 року
рішення районного суду скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Прилюдні торги з
реалізації конфіскованого нерухомого
майна, проведені 29 серпня 2012 року, що
оформлені протоколом №1412047 - 1 - визнано
недійсними. Свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів, видане 11
вересня 2012 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим
№1760 скасовано. Витребувано земельну
ділянку, що розташована за адресою
АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:010:0010
та об'єкт незавершеного будівництва,
готовністю 10 %, що розташований за
адресою АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 У
решті вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 і ПП
«Нива-В.Ш.», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив із
того, що позивачем не подано належних
та допустимих доказів того, що
оскаржувані прилюдні торги відбулися з
порушенням норм законодавства. Так,
жодних порушень спеціалізованою
організацією, якою були проведені
торги, допущено не було. Дії державного
виконавця при проведенні виконавчих
дій, зокрема, і з організації
проведення спірних прилюдних торгів,
мають самостійний спосіб оскарження і
не можуть бути підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову, виходив із того, що ОСОБА_3 є
власником спірних об'єктів
нерухомості, а тому відповідачі
порушили ії права як власника об'єктів
нерухомості.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 1
травня 2009 року уклали два договори
купівлі-продажу земельної ділянки та
об'єкта незавершеного будівництвом
житлового будинку, що розташований на
ній, за адресою: АДРЕСА_1.

У матеріалах справи міститься рішення
від 3 липня 2013 року № 3619137 про
відмову у задоволенні заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності), яку
подано ОСОБА_3, оскільки зазначене
право власності вже зареєстровано.

Також встановлено, що 9 грудня 2011 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено
договір про внесення змін до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 1
травня 2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, згідно з
умовами якого пункт 8 договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 1
травня 2009 року викладено в наступній
редакції: «Право власності Покупця
згідно зі ст. 126 ЗК України
посвідчуватиметься цим договором,
додатком до якого є державний акт про
право власності на земельну ділянку,
реквізити якого зазначено в п. 1 цього
договору, з відмітками про відчуження
земельної ділянки, вчиненими в порядку,
встановленому чинним законодавством,
нотаріусом та органом, що здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
(а у випадку його заміни Покупцем -
новий державний акт на право власності
на земельну ділянку)».

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що ОСОБА_3
стала законним власником спірних
об'єктів нерухомості з 1
травня 2009 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
здійснюючи дії з проведення та
проводячи спірні прилюдні торги з
реалізації конфіскованого нерухомого
майна 29 серпня 2012 року (на виконання
вироку Залізничного районного суду м.
Львова від 4 березня 2010 року, за
яким попередній власник ділянки та
об'єкта незавершеного будівництва
ОСОБА_4 була засуджена, зокрема і до
конфіскації майна) та отримуючи
Свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів 11 вересня 2012
року, відповідачі діяли всупереч
вимогам закону, порушуючи права
власника згаданих об'єктів нерухомості
ОСОБА_3, а тому вказані торги, оформлені
відповідним протоколом підлягають
визнанню недійсними, а свідоцтво,
відповідно, скасуванню.

Матеріали справи не містять доказів, що
ОСОБА_3 зареєструвала за собою право
власності на спірні об'єкти
нерухомості. У матеріалах справи
міститься рішення від 3 липня 2013 року №
3619137 про відмову у задоволенні заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності), яку
подано ОСОБА_3, оскільки зазначене
право власності вже зареєстровано.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов передчасного висновку, що
ОСОБА_3 є власником майна.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 212-214
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 16 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко