Справа №573/1355/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Свиргуненко Ю. М.Номер
провадження 22-ц/788/1725/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 34
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л.
О.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного
суду Сумської області від 15 серпня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта»

про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,

про відшкодування майнової і моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

В
С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3,
остаточно уточнивши свої вимоги,
просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 10
901 грн. в рахунок відшкодування
заподіяної майнової шкоди та 10 000 грн.
моральної шкоди і з НАСК «Оранта» - 49 900
грн. в рахунок відшкодування майнової
шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 01
вересня 2012 року о 19 годині 33 хвилини в
м.Білопілля по вулиці Павла Бані
відбулась дорожньо-транспортна
пригода з участю його автомобіля Ford
Transit Connekt, державний номер НОМЕР_1 та
автомобіля HYNDAI Tucson, державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3
Постановою Білопільського районного
суду від 24 грудня 2012 року провадження в
справі про адміністративне
правопорушення відносно нього було
закрите у зв'язку з відсутністю складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. В
мотивувальній частині постанови
зазначено, що згідно висновку судової
автотехнічної експертизи в діях водія
автомобіля HYNDAI Tucson ОСОБА_3 вбачається
невідповідність вимогам п. п. 12.3, 13.1
Правил дорожнього руху України, які з
технічної точки зору знаходяться в
прямому причинному зв'язку з ДТП, а в
його діях не вбачається
невідповідності вимогам п.10.1 Правил
дорожнього руху України, які б з
технічної точки зору знаходились у
причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідач ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності притягнутий не був у
зв'язку з тим, що з моменту вчинення
адміністративного правопорушення
пройшло понад три місяці. З цих підстав
НАСК «Оранта» відмовила йому у виплаті
страхового відшкодування. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди його
автомобіль Ford Transit Connekt зазнав
механічних ушкоджень.

Крім цього, зазначав, що ДТП та її
наслідки вплинули на стан його
психічного здоров'я і він змушений був
шукати кошти на відновлення автомобіля
та не мав можливості виїжджати з
родиною на відпочинок, а тому просив
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою
користь кошти на відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 із
зустрічними позовними вимогами про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, спричиненої внаслідок ДТП,
мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня
2012 року о 19 годині 30 хвилин він рухався
по головній дорозі в м.Білопілля по
вулиці Павла Бані в напрямку центру
міста. В цей час попереду нього,
праворуч від магазину різко виїхав
автомобіль марки Ford Transit Connekt, державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4,
який, порушуючи правила дорожнього
руху, не впевнившись у відсутності
транспортних засобів, не надав
перевагу в русі його автомобілю HYNDAI
Tucson, державний номер НОМЕР_2 та почав
різко приймати ліворуч, а потім
праворуч, що призвело до
дорожньо-транспортної пригоди. За
фактом ДТП інспектором дізнання ВДАІ
Білопільського РВ УМВС України в
Сумській області був складений
протокол про вчинення ОСОБА_4
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок
вказаної дорожньо-транспортної
пригоди його автомобілю HYNDAI Tucson були
завдані механічні пошкодження.
Відповідно до звіту про незалежну
експертну оцінку ринкової вартості
колісного транспортного засобу №149-2012
від 20 вересня 2012 року сума завданої
матеріальної шкоди з урахуванням
витрат товарної вартості внаслідок
пошкодження автомобіля HYNDAI Tucson,
державний номер НОМЕР_2 становить 108 800
грн. 21 коп.

На час скоєння вищевказаної ДТП його
цивільно-правова відповідальність
була застрахована у страховій компанії
ВАТ НАСК «Оранта» за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АА 7724332 від 28 вересня 2011 року.
Страхова компанія частково
компенсувала йому вартість ремонту
автомобіля в розмірі 31 181 грн. 76 коп., при
фактичній вартості ремонту 108 800 грн. 21
коп., тобто на 71 618 грн. 45 коп. менше від
фактичної вартості ремонту автомобіля.
Вказану суму невиплаченого
відшкодування позивач за зустрічним
позовом просив стягнути з ОСОБА_4 Крім
цього, ОСОБА_3 вважає, що з вини ОСОБА_4
йому було спричинено моральну шкоду,
оскільки у зв'язку із пошкодженням його
автомобіля, який використовувався ним
щоденно як в робочих цілях, так і в
інтересах сім'ї, він був позбавлений
можливості вести звичайний спосіб
життя. Крім того, були суттєво порушені
його життєві плани, оскільки
проведення вимушеного незапланованого
ремонту автомобіля вимагало
додаткових витрат, зусиль та тривалого
часу, що позначилося на сімейному
бюджеті, у зв'язку з чим, він став погано
спати, нервово до всього ставитися.
Дані обставини негативно вплинули на
стан його психічного здоров'я, через що
він став дуже важко психологічно
переносити всі обставини, пов'язані з
рухом на дорозі, а також на його
відносини в сім'ї, з друзями та
колегами. Враховуючи вищевикладене,
відповідач просив стягнути з позивача
в рахунок відшкодування заподіяної
моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Білопільського районного
суду Сумської області від 15 серпня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 091
грн. майнової шкоди, 10000 грн. моральної
шкоди, 2 093 грн. 37 коп. судових витрат, а
всього 22 184 грн. 37 коп.

Стягнуто з НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_4 49 490 грн. в рахунок відшкодування
майнової шкоди та 4 884 грн. 54 коп. судових
витрат, а всього 54 374 грн. 54 коп.

Зобов'язано Управління державної
казначейської служби у Білопільському
районі Сумської області повернути
ОСОБА_4 судовий збір у сумі 600 грн. 94 коп.,
який згідно квитанції №051640536 від 03
липня 2013 року був сплачений на рахунок
№0037, код отримувача: 38020201, МФО:
837013, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Сумській
області.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частини стягнення з нього
на користь ОСОБА_4 майнової та
моральної шкоди, а також витрат на
правову допомогу та ухвалити нове
рішення по суті заявлених вимог за
первісним позовом.

Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи оскаржуване
рішення, взяв до уваги лише пояснення
ОСОБА_4, які не були підтверджені
належними доказами, чим порушив
об'єктивність та всебічність розгляду
справи. Не погоджується з розміром
стягнутих на користь ОСОБА_4
матеріальних збитків, оскільки
вартість ремонту автомобіля НОМЕР_3, 1998
року випуску, значно перевищує його
ринкову вартість, а тому ремонт
зазначеного автомобіля є економічно
необґрунтованим, оскільки він є
фізично знищеним. Крім того, вважає
недоведеним розмір моральної шкоди,
яка підлягає стягненню на користь
ОСОБА_4 Позивач за первісним позовом не
надав суду доказів та документального
обґрунтування понесених ним витрат на
роботу проведену адвокатом погодинно з
визначенням вартості проведених ним
робіт відповідно до вимог Закону та
актів виконаних робіт на підтвердження
надання правової допомоги. Вважає, що
суд не врахував ступінь складності
справи, необхідний і фактично наданий
адвокатом обсяг правової допомоги, час
витрачений на це з урахуванням
принципів розумності, виваженості та
справедливості.

Рішення суду у частині вирішення
зустрічних позовних вимог не
оскаржується, не є предметом перегляду
Апеляційним судом Сумської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який
апеляційну скаргу підтримує з мотивів
у ній викладених, перевіривши рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні,
виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_4 у частині
відшкодування майнової шкоди, місцевий
суд дійшов до висновку, що позивачем
надано достатньо доказів на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

Визначаючи розмір моральної шкоди у 10
000 грн., суд виходив зі ступеня
моральних страждань, їх тривалості,
негативних наслідків, засад розумності
і справедливості.

Але повністю з таким висновком суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4 є власником
вантажопасажирського автомобіля Ford
Transit D, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998
року випуску, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
виданим Сумським ОРЕВ ДАІ ГУ УМВС
України (а. с. 5, т. 1).

ОСОБА_3 на праві власності належить
автомобіль HYNDAI Tucson, реєстраційний
номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, що
вбачається зі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5, виданого
Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС
України в Сумській області (а.с.138, т.1).

З протоколу про адміністративне
правопорушення від 05 вересня 2012 року
серії АМ1 №270609 вбачається, що 01 вересня
2012 року о 19 годині 33 хвилини в м.
Білопілля по вул.П. Бані водій ОСОБА_4,
керуючи в стані алкогольного сп'яніння
автомобілем Ford Transit Connekt, державний
номер НОМЕР_1, при виїзді з узбіччя на
головну дорогу, не впевнився у
відсутності транспортних засобів, в
результаті чого спричинив
дорожньо-транспортну пригоду. Своїми
діями ОСОБА_4 порушив п.п. 10.1, 1.2 Правил
дорожнього руху України (а. с. 221, т. 2).

Згідно постанови інспектора дізнання
ВДАІ Білопільського РВ УМВС України в
Сумській області від 05 вересня 2012 року
в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено
на підставі п.2 ст. 6 КПК України 1960 року,
у зв'язку з відсутністю в їх діях складу
злочину, передбаченого ст. 286 КК України
(а.с. 223, т. 2).

Постановою Білопільського районного
суду від 24 грудня 2012 року, яка набрала
законної сили, закрите провадження у
справі за ст.124 КуПАП відносно ОСОБА_4 у
зв'язку з відсутністю події складу
адміністративного правопорушення. За
змістом вказаної постанови, в діях
водія автомобіля HYNDAI Tucson,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3
вбачається невідповідність вимогам п.
12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України,
які з технічної точки зору знаходяться
у причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою, що
сталася по вул. П.Бані в м.Білопілля 01
вересня 2012 року о 19 годині. В даній
дорожній ситуації, у разі вибору водієм
автомобіля HYNDAI Tucsson, р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_3
швидкості руху в населеному пункті
більше 60 км/год, тому в його діях
вбачаються невідповідності вимогам п.
12.4 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля Ford Transit,
реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 не
вбачаються невідповідності вимогам
п.10.1 ПДР України, які б з технічної
точки зору знаходились в причинному
зв'язку з дорожньо-транспортною
пригодою (а.с. 6-8. т.1).

Відповідно до висновку судової
автотехнічної експертизи №24 від 07
березня 2014 року водій автомобіля HYNDAI
Tucson мав технічну можливість попередити
зіткнення шляхом виконання вимог по 13.1,
12.4, 12.3 Правил дорожнього руху дорожньої
розмітки 1.1. Водій автомобіля Ford Transit
повинен був діяти відповідно до вимог
п. 12.3, 10,1, 2,9 а Правил дорожнього руху
України.

В діях водія автомобіля Ford Transit не
вбачається невідповідність вимогам
Правил дорожнього руху, які б
знаходились у прямому причинному
зв'язку з виникненням
дорожньо-транспортної пригоди.

З технічної точки зору в діях водія
автомобіля HYNDAI Tucson вбачається
невідповідність вимогам п. 13.1, 12.4, 12,3
Правил дорожнього руху та дорожньої
розмітки 1.1, з яких невідповідність
вимогам п. 13.1, 12.3 ПДР та дорожньої
розмітки 1.1 знаходиться в причинному
зв'язку з виникненням
дорожньо-транспортної пригоди (а.с.37-43,
т. 2).

Ринкова вартість автомобіля Ford Transit D,
державний номерний знак НОМЕР_1, станом
на час ДТП без урахування пошкоджень,
завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
урахуванням строку його експлуатації,
пробігу, технічного стану на час
скоєння ДТП та цін складає 72 618 грн.
Після дорожньо-транспортної пригоди
вартість цього ж автомобіля з
урахуванням пошкоджень, завданих
внаслідок ДТП, з урахуванням строку
його експлуатації, пробігу, технічного
стану на час скоєння ДТП та цін складає
12 227 грн. Вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля Ford Transit D,
державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 01 вересня 2012 року,
складає 72 618 грн., що підтверджується
висновком судової автотоварознавчої
експертизи №016/0808/2014 від 27 травня 2014
року (а.с.84-197, т. 2).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 внаслідок заподіяння шкоди
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди при
керуванні автомобілем HYNDAI Tucson,
державний номерний знак НОМЕР_2 також
застрахована у ВАТ Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
що підтверджується полісом №АА 7724332
від 29 вересня 2011 року (а.с.224, т.2).

За умовами вищевказаного страхового
полісу ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну майну одного
потерпілого, складає 50 000 грн., розмір
франшизи, на яку завжди зменшується
страхове відшкодування майну
потерпілих, становить 510 грн.

Аналогічні розміри страхових виплат і
франшизи визначені і в ст. ст. 9, 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно роз'яснень, що містяться в абз. 4
п. 4 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року у
разі прийняття судом постанови про
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення, суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу
України передбачено, що майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України особи,
діяльність яких пов'язана з
використанням джерела підвищеної
небезпеки зобов'язані відшкодувати
шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, якщо не доведуть, що шкода
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки
відшкодовується за наявності вини всіх
осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

За змістом ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоду майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

За змістом абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» визначено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

У відповідності до абз. 1, 4 п. 15 цієї ж
Постанови, якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі.
Грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст.990 ЦК України страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

У відповідності до роз'яснень, які
містяться в п. 19 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» з урахуванням
змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону
України "Про страхування" у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (пункт 5 частини
першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини
першої статті 991 ЦК) може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

При цьому суди також повинні мати на
увазі, що порушення страхувальником
визначеного договором страхування
строку подання документів, що
стосуються страхового випадку, не є
порушенням визначеного договором
строку повідомлення про настання
страхового випадку.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що
особа, яка застрахувала цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати(страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

З урахуванням вищезгаданих норм закону
та фактичних обставин справи, доказів,
наданих суду, колегія суддів знаходить
вірним та обґрунтованим висновок суду
першої інстанції в частині стягнення
майнової шкоди на користь ОСОБА_4 з
ОСОБА_3

Вина ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження
в ході розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду в цій
частині.

Визначаючи суму майнової шкоди, суд
першої інстанції, поклавши в основу
висновки судової автотоварознавчої
експертизи, обґрунтовано виходив з
того, що вартість автомобіля без
урахування пошкоджень, завданих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, з урахуванням строку його
експлуатації, пробігу, технічного
стану на час скоєння ДТП та цін складає
72 618 грн., після дорожньо-транспортної
пригоди вартість цього ж автомобіля з
урахуванням пошкоджень, завданих
внаслідок ДТП, з урахуванням строку
його експлуатації, пробігу, технічного
стану на час скоєння ДТП та цін складає
12 227 грн., а тому різниця підлягає
стягненню на користь позивача ОСОБА_4 В
тому числі, зі страхової компанії - у
розмірі ліміту відповідальності за
вирахуванням франшизи - 49 490 грн.50 000 грн.
- 510 грн.), з ОСОБА_3 10091 грн.

Не спростовуються доводами
апеляційної скарги розрахунки сум
судових витрат, стягнутих з
відповідачів, у тому числі з ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, вона
тривалий час, з липня 2013 року
знаходилася у провадженні суду першої
інстанції, неодноразово слухалась у
судових засіданнях з участю адвоката
позивача за первісним позовом,
витрачений час на участь у судових
засіданнях становить близько 8 годин.
Крім того, неодноразово уточнювались
позовні вимоги, шляхом подачі ОСОБА_4
уточнених позовних заяв, подавалась до
суду письмові клопотання, заяви.

З урахуванням складності, об'єму,
тривалості розгляду справи, участі у
судових засіданнях адвоката позивача,
застосовуючи положення Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», колегія
суддів знаходить вірним висновок суду
першої інстанції в частині визначення
судових витрат за надання правової
допомоги у розмірі 5 000 грн., які згідно
квитанції №555040 від 15 квітня 2014 року (т.2
а.с.210) були сплачені ОСОБА_4 адвокату
ОСОБА_6

Водночас, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції у частині стягнення
моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 керував транспортним засобом у
стані алкогольного сп'яніння, в
результаті ДТП тілесні ушкодження
позивач не отримав, заподіяння
моральної шкоди пов'язується ним з
пошкодженням автомобіля, з урахуванням
чого колегія суддів вважає, що
визначений судом першої інстанції
розмір моральної шкоди у 10 000 грн. є
завищеним.

Заподіяння шкоди саме в такому розмірі
не доведене позивачем. З урахуванням
наданих суду доказів та фактичних
обставин справи, колегія суддів вважає
за необхідне зменшити розмір
моральної шкоди до 5 000 грн.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення.

Згідно з ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білопільського районного суду
Сумської області від 15 серпня 2014 року
змінити у частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.,
а не 10 000 грн. , як зазначено у рішенні
суду першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 майнової шкоди залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: