У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,
Парінової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «БТА Банк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 в особі його представника
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 03 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «БТА
Банк» (далі - ПАТ «ВТА Банк») звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що 13 березня
2007 року між ВАТ «БТА Банк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 053/04,
згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 850 тис. доларів США строком до 13
березня 2027 р., зі сплатою за
користування кредитом 14,50 % на рік.

На виконання вимог кредитного договору
та на підставі заяви позичальника від 13
березня 2007 року, останньому було надано
кредит у вигляді готівкових коштів
через касу банку.

18 червня 2008 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором відповідно до
договору іпотеки, посвідченого 13
березня 2007 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за № 1012з, було передано в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконує, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Ураховуючи те, що відповідачем
порушено зобов'язання за кредитним
договором та вимоги позивача про
усунення порушення не виконані,
загальна сума заборгованості за
кредитним договором згідно з
розрахунком заборгованості станом на 30
вересня 2013 року складає 53 202 933 грн.
64 коп., яка включає: прострочену
заборгованість за кредитом у розмірі
839 318,53 дол. США, що еквівалентно 6 708 673
грн 01 коп.; прострочену заборгованість
зі сплати процентів у розмірі 606 211,13
дол. США, що еквівалентно сумі 4 845 445 грн
56 коп.; пеню, нараховану за несвоєчасне
погашення кредиту та процентів, - 40 402 526
грн. 78 коп.; 3% річних за несвоєчасне
погашення кредиту та сплату процентів
‒? 1 246 288 грн. 29 коп.

Банк просив звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, м. Київ, за ціною 3 709
377 грн 85 коп. без ПДВ, яка належить
ОСОБА_3 шляхом набуття права власності
ПАТ «БТА Банк» у рахунок часткового
погашення заборгованості за вказаним
кредитним договором; припинити право
власності ОСОБА_3 на цю квартиру;
визнати за ПАТ «БТА Банк» право
власності на зазначену квартиру.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 03 червня 2014 року, позов ПАТ «БТА
Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки, посвідченим 13
березня 2007 року ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, за реєстровим №
1012з, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, м. Київ,
за ціною 3 709 377 грн 85 коп. без ПДВ, яка
належить ОСОБА_3, шляхом набуття права
власності на неї за ПАТ «БТА Банк» у
рахунок часткового погашення
заборгованості за кредитним договором
від 13 березня 2007 року № 053/04 та
додаткової угоди від 18
червня 2008 року № 1.

Припинено право власності ОСОБА_3 на
вказану квартиру.

Визнано за ПАТ «БТА Банк» право
власності цю на квартиру.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «БТА
Банк» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ «БТА Банк»
відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що право кредитора задовольнити
свої вимоги про стягнення
заборгованості з позичальника, який
допустив порушення своїх зобов'язань
за кредитним договором, шляхом
звернення на предмет іпотеки у спосіб
визнання за кредитором права власності
на цей предмет передбачено Законом
України «Про іпотеку» та умовами
іпотечного договору. Позивач
дотримався порядку звернення
стягнення на предмет іпотеки, направив
боржнику вимогу, яку останній не
виконав,після чого провівши оцінку
реальної вартості предмета Іпотеки,
звернувся до суду з позовом.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що 13 березня 2007 року між
ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 053/04, за умовами
якого банк надав позичальнику кредитні
кошти в сумі 850 000 дол. США, на придбання
нерухомості, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, зі сплатою процентів у розмірі
14,5 % відсотків річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, 13
березня 2007 року між ПАТ «БТА Банк» та
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за
умовами якого останній передав банку в
іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

Унаслідок порушення ОСОБА_3 договірних
зобов'язань станом на 30 вересня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 53
202 933 грн. 64 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом у сумі 839
318,53 дол. США, що еквівалентно 6 708 673 грн.
01 коп., за процентами у сумі 606211,13 дол.
США, що еквівалентно 4 845 445 грн. 56 коп.,
пені, нарахованої за несвоєчасне
погашення кредиту та процентів, ‒?
40 402 526 грн 78 коп., трьох
процентів річних за несвоєчасне
погашення кредиту та сплату процентів
у сумі 1 246 288 грн 29 коп.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, заявник указує зокрема на, те,
що судами не перевірено суму
нарахованої заборгованості та не
застосовано строки позовної давності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки;

Разом із тим суди, дійшовши висновку
про нарахування пені усупереч вимогам
ч. 2 ст. 258 ЦК України, взяли до уваги
розрахунок банку, який перевищує понад
один рік.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік вимог, у тому числі,
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Крім того, незалежно від подання заяви
про застосування позовної давності (п.
п. 3, 4 ст. 267 ЦК України), вимоги ч. 2 ст. 258
ЦК України про строк позовної давності
є обов'язковими для суду, нарахування
пені не може перевищувати одного року.

Вирішуючи спір, суди на викладене
належної уваги не звернули, не
врахували змісту ч. 2 ст. 258 ЦК України, у
порушення вимог ст. ст. 212‒?214 ЦПК
України не встановили обставини, що
мають значення для справи, дійсні права
й обов'язки сторін, які випливають із
кредитного договору, не встановили та
не навели у рішенні розрахунку розміру
заборгованості за кредитом, яка
підлягає стягненню у межах
встановленого строку позовної
давності.

Таким чином, судами не встановлені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, щодо
суми заборгованості, в тому числі щодо
відліку строку позовної давності та
його застосування за заявою.

Крім цього, п. 42 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки.

Враховуючи, що судами на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України при
вирішенні справи не враховані норми
матеріального та процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини, не
встановлені та не перевірені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі його
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 03 червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Суддя: М.В.
Дем'яносов О.В. Кафідова В.М. Коротун
І.К. Парінова