АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 755/3727/13
Головуючий у 1-ій інстанції - Антипова
Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі

головуючої судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Дніпровського району м.Києва
в інтересах держави в особі Київської
міської ради та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві та за апеляційною скаргою
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» -
Фролькіса Сергія Едуардовича на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 01.04.2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан», третя особа Державна
реєстраційна служба України про
визнання права власності та
зобовязання вчинити дії та за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан» до ОСОБА_3 про визнання
права власності

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 квітня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан», третя особа: Державна
реєстраційна служба України про
визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» до ОСОБА_3 про визнання права
власності задоволено.

Визнано за ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» право власності на
торгівельний комплекс, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, і складається з
будівель:

літ. «А», загальною площею 3420 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ «Б» загальною площею 2850 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ «В» загальною площею 900 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ «Г» (другий поверх) загальною
площею 136,1 кв.м. (фундамент з/бетон), 1995
року будівництва;

літ. «Д» загальною площею 12,8 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ. «Е» загальною площею 120 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ. «Ж» загальною площею 12,9 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва;

літ. «З» загальною площею 230 кв.м.
(фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням
суду,заступник прокурора
Дніпровського району м. Києва подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення в частині
задоволення зустрічного позову ТОВ
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
- фірма «Сапсан» скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову у його
задоволенні. Посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що в
матеріалах справи відсутні докази, на
яких ґрунтуються висновки суду щодо
наявності у ТОВ
«Комерційно-впроваджувальна фірма
«Сапсан» права власності на
торгівельний комплекс, загальною
площею 15 363,6 кв.м., з огляду на те, що в
експлуатацію було введено
торговельний комплекс із лотків із
павільйонів і лотків, площею лише 1828,00
кв.м., тобто майже усі об'єкти, на які
судом визнано право власності, в
експлуатацію не введені. Судом не
встановлено фактичний період
проведення будівництва об'єктів
нерухомості площею 13525,6 кв. м. не надано
оцінки тому факту, що будівництво
спірного об'єкту здійснювалось з
порушенням вимог чинного земельного та
містобудівного законодавства, без
належних дозвільних документів, а отже
є самочинним будівництвом.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Сапсан-СП» - Фролькіс С.Е. просить
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 01.04.2013 року в частині
задоволення зустрічного позову ТОВ
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
- фірма «Сапсан» скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні зустрічного позову про
визнання права власності відмовити.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, представник апелянта зазначив,
що при постановленні рішення суд
першої інстанції без належних правових
підстав вирішив питання про їх права та
обов'язки. Визнання права власності
задоволено за рахунок майна апелянта,
яка виділена йому у довгострокове
землекористування для обслуговування
торгівельного комплексу.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 просили
апеляційну скаргу прокурора та
апеляційну скаргу ТОВ «Сапсан СП»
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.
Представники відповідача Фролькіс С.Е.
та Мусійчук Н.М., вважаючи рішення
незаконним, наполягали на задоволенні
апеляційних скарг з наведених доводів.
Представник КМР та прокурор
підтримали доводи апеляційних скарг.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ТОВ «Сапсан -СП» та
апеляційна скарга прокурора
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач за
зустрічним позовом ТОВ «КВВФ «Сапсан»
на збудований ним торгівельний
комплекс, розташований за адресою
АДРЕСА_1 яку в подальшому було змінено
на адресу: АДРЕСА_1 набув право
власності на підставі ст.331 ЦК України,
оскільки ним було здійснено всі дії,
передбачені законодавством щодо
визнання права власності на це майно.

Апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у
лютому 2013 року до суду звернувся ОСОБА_3
з позовом про визнання права власності
та витребування майна. В обгрунтування
своїх вимог зазначав, що 07 липня 1994 року
він та ТОВ «КВВФ «Сапсан» уклали
договір позики, відповідно до якого
позивач надав відповідачу грошові
кошти в розмірі 350 000 доларів США для
будівництва торгівельного комплексу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі
строком повернення до 07 липня 2010 року. В
установлений строк відповідач грошові
кошти не повернув, в зв'язку із чим
просив, з урахуванням збільшення
позовних вимог, визнати за ним право
власності на торгівельний комплекс, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
складається з будівель: літ. «А»,
загальною площею 3420 кв.м. (фундамент
з/бетон), 1995 року будівництва; літ «Б»
загальною площею 2850 кв.м. (фундамент
з/бетон), 1995 року будівництва; літ «В»
загальною площею 900 кв.м. (фундамент
з/бетон), 1995 року будівництва; літ «Г»
(другий поверх) загальною площею
136.1кв.м. (фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва; літ. «Д» загальною площею
12,8 кв.м. (фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва; літ. «Е» загальною площею
120 кв.м. (фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва; літ. «Ж» загальною площею
12,9 кв.м. (фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва; літ. «З» загальною площею
230 кв.м. «фундамент з/бетон), 1995 року
будівництва; та зобов'язати ТОВ «КВВФ
«Сапсан» надати на його користь
проектну, технічну, робочу
документацію та документи про
прийняття в експлуатацію
торговельного комплексу, який
знаходиться за даною адресою.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3
судом першої інстанції відмовлено і
рішення суду в цій частині не
оскаржується.

Відповідач звернувся до суду із
зустрічним позовом, просив визнати за
ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» право власності на
вищезазначений торгівельний комплекс,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування зустрічних позовних
вимог відповідач посилався на те, що,
відповідно до договору позики від 07
липня 1994 року ОСОБА_3 було надано
грошові кошти в сумі 350 000 доларів США на
будівництво торгівельного комплексу
за адресою: АДРЕСА_1. За п. 4 договору
позики у випадку неповернення
відповідачем позики ОСОБА_3 має право
вимагати торгівельний комплекс, який
буде збудований за позичені кошти, а на
даний час встановити що саме та яка
частина торгівельного комплексу
будувалась за кошти ОСОБА_3 неможливо.
Крім того, позивачем не було надано
доказів на підтвердження витрачання
грошових коштів за цільовим
призначенням - на будівництво
торгівельного комплексу.

При вирішенні зустрічних
позовних вимог судом було встановлено,
що 24 червня 1994 року Розпорядженням №559
Представника Президента України
(Дніпровська районна державна
адміністрація м. Києва) ТОВ «КВВФ
«Сапсан» надано дозвіл на установку
торгівельного комплексу із
павільйонів терміном на три роки на
території, прилеглій до універмагу
«Дитячий світ», після розробки і
погодження проекту в установленому
порядку.

Проект винесено на розгляд і
затверджено на засіданні Художньої
ради відповідно дo Протоколу №12 від 20
травня 1995 року.

Пізніше ТОВ «КВВФ «Сапсан» отримано
від Спеціального відділу по
благоустрою Виконавчого комітету
Дніпровської районної ради народних
депутатів м. Києва ордер №26 за
будівництво павільйонів, згідно
проекту, за адресою: АДРЕСА_1.

13 жовтня 1994 року Головним управлінням
архітектури та містобудування м. Києва
«Головкиївархітектура» ТОВ «КВВФ
«Сапсан» видано дозвіл №07-1862184.5 на
розробку ескізного проекту розміщення
торговельного комплексу із
павільйонів в районі Універмагу
«Дитячий світ», покладено на
товариство обов'язок вести
проектування відповідно до планового
завдання замовника та
архітектурно-планувального завдання •
Головкиївархітектура».

28 листопада 1994 року
«Головкиївархітектура» видало ТОВ
«КВВФ «Сапсан»
архітектурно-планувальне завдання на
розробку торгівельного комплексу із
павільйонів у Дніпровському районі м.
Києва за адресою: АДРЕСА_1.

15 травня 1995 року Рішенням виконавчого
комітету Дніпровської районної ради
№296 затверджено проект відведення
земельної ділянки та надання ТОВ «КВВФ
Сапсан» в тимчасове користування
земельну ділянку терміном на 3 роки.

6 червня 1995 року ТОВ «КВВФ «Сапсан»
отримало дозвіл на виконання
будівельних робіт №110. Дозвіл видано на
спорудження торгівельного комплексу
із павільйонів за вищезгаданою
адресою.

08 червня 1995 року Головним управлінням
контролю за благоустроєм Виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів, ТОВ «КВВФ «Сапсан»
було надано ордер №95100024 на виконання
робіт по будівництву торгового
комплексу з павільйонів АДРЕСА_1

21 липня 1995 року «Київводоканал» видав
ТОВ «КВВФ «Сапсан» технічні умови на
каналізування торговельного комплексу
за вказаною адресою, а 27 листопада 1995
року отримано рішення ВЕО «Київенерго»
№15349А на електропостачання даного
торгівельного комплексу.

Розпорядженням №53 від З0 січня 1996 року
дозволено здійснити корегування
проекту установки торговельного
комплексу АДРЕСА_1.

4 лютого. 1997 року Розпорядженням
Дніпровської районної державної
адміністрації м. Києва №88 ТОВ «КВВФ
«Сапсан»дозволено організацію ринку
на відведеній території під
торгівельний комплекс.

Відповідно до висновку експертизи №192
від 27 січня 1997 року, проведеної
Київським НДІСЕ за дорученням ТОВ
«КВВФ «Сапсан», на земельній ділянці
розташовано 8 павільйонів, здійснено
підключення до зовнішньої мережі
(електро та водопостачання,
водовідведення, тощо) і благоустрій
території, (а.с. 51-95).

Враховуючи акт приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництва об'єкту, будинку, споруди
№115 від 13 травня 1997 року, складений по
формі БНіП 3.01.04-87, що підтверджує
прийняття ТОВ «КВВФ «Сапсан» в
експлуатацію об'єкту капітального
будівництва - торгівельного комплексу,
розміщеного на виділеній земельній
ділянці, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що ТОВ «КВВФ «Сапсан»
набуло право власності на збудований
ним господарським способом
торгівельний комплекс, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, яку в подальшому було
змінено на адресу: АДРЕСА_1.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що права позивача за зустрічним
позовом, як власника майна, відповідно
до ст. 331 ЦК України було порушено, а
також з того, що відповідачем було
здійснено всіх передбачених
законодавством дій щодо визнання права
власності на це майно.

Судова колегія не погоджується з
такими висновками суду, вважає, що вони
не відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Зокрема, суд вважав, що належним
доказом наявності у відповідача ТОВ
«КВВФ «Сапсан» права власності на
торгівельний комплекс, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, і складається із
вказаних вище будівель загалом площею
більше ніж 7 600 кв.м, акт про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва
об'єкту №115 від 13 травня 1997 року.

Проте, із вказаного акту від 13 травня 1997
року вбачається, що в експлуатацію було
введено лише об'єкт, площею 1 828 кв.м.

Відомості про прийняття в експлуатацію
іншої частини торгівельного комплексу,
про державну реєстрації права
власності на який визнано судом за ТОВ
«КВВФ «Сапсан», а також відомості про
державну реєстрацію права власності на
даний об'єкт нерухомого майна у
матеріалах справи відсутні.

Також у матеріалах справи відсутні
докази того, що відповідачу видавались
компетентними органами необхідні
дозвільні документи на будівництво
всіх споруд, на які судом було визнано
право власності.

Отже, висновок суду про те, що
відповідачем було здійснено всіх
передбачених законодавством дій щодо
визнання права власності на спірне
майно, не відповідає обставинам справи
та доказам, що містяться у матеріалах
справи.

Доводи представника позивача
про те, що всі спірні будівлі були
побудовані та введені в експлуатацію
до 1997 року, у зв'язку з чим відповідач
набув на них права власності, оскільки
діючим на той час законодавством не
була передбачена державна реєстрація
права власності на нерухоме майно, не
грунтуються на матеріалах справи, у
яких докази введення в експлуатацію
вказаних об'єктів відсутні.

Посилання суду в рішенні на положення
ст. 392 ЦК України, за якими власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також те, що зустрічний позов
пред'явлений з метою захисту права
власності, яке оспорюється позивачем
за первісним позовом ОСОБА_3, судова
колегія визнає такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, позивачем ОСОБА_3
заявлений позов про передачу йому у
власність майна відповідача у зв'язку з
невиконанням відповідачем умов
договору про повернення позики, при
цьому ним право власності відповідача
не оспорювалось.

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи питання про визнання права
власності на нежитлові будівлі,
фактично прийняв рішення, що
стосується інтересів Київської
міської ради, як власника земельної
ділянки, на якій вони знаходяться, а
також що стосується інтересів ТОВ
«Сапсан», як орендаря земельної
ділянки, та інтересів Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, як органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю ,
чим порушив вимоги ч.2 ст. 35 ЦПК України,
не залучивши їх до участі у справі.

Наявний у матеріалах справи витяг з
реєстру, де внесено запис про
реєстрацію права власності спірного
нерухомого майна за ОСОБА_8 на підставі
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя від 22.07.2013 року (а.с.233)
не спростовує доводів апеляційних
скарг, оскільки такий договір був
укладений після постановлення
оскаржуваного рішення від 01.04.2013 року.

З огляду на наведене, судова колегія
приходить до висновку, що рішення суду
в частині задоволення зустрічного
позову, є таким, що не відповідає
обставинам справи та вимогам закону,
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Дніпровського району м.Києва
задовольнити.

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» -
Фролькіса Сергія Едуардовича
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 01.04.2013 року в частині
вирішення зустрічного позову
скасувати.

Ухвалити в цій частини нове рішення,
наступного змісту.

У задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан» до ОСОБА_3 про визнання
права власності - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення шляхом подання
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді