Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання
заповіту недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 4 серпня 2011
року, рішення Подільського районного
суду м. Києва від 5 лютого 2013 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від

18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 квітня

2014 року,

встановила:

У квітні 2004 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до

ОСОБА_4, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання заповіту недійсним.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30 березня

2005 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

5 жовтня 2005 року, позов задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_6, посвідчений 24
вересня 2003 року Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою на
користь

ОСОБА_4, недійсним.

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з
заявою про перегляд рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30 березня 2005 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 4 серпня

2011 року, заяву задоволено, рішення
Подільського районного суду від

30 березня 2005 року по вказаній справі
скасовано, справу призначено до
судового розгляду.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 5 лютого

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

18 грудня 2013 року, відмовлено ОСОБА_3 в
задоволенні позову. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
22 квітня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на ухвалу Подільського
районного суду

м. Києва від 4 серпня 2011 року та рішення
апеляційного суду Подільського
районного суду від 5 лютого 2013 року
відхилено, вказані судові рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 4 серпня 2011
року, рішення Подільського районного
суду м. Києва від 5 лютого 2013 року,
ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від

22 квітня 2014 року та залишити в силі
рішення Подільського районного суду

м. Києва від 30 березня 2005 року,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Статтею ст. 293 ЦПК України визначено
перелік ухвалу, які можуть бути
оскаржені окремо від рішення суду.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу
Подільського районного суду м. Києва
від 4 серпня 2011 року та рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 5 лютого 2013 року.

Отримавши скаргу, суд апеляційної
інстанції відкрив апеляційне
провадження, призначив справу до
розгляду.

Постановлена апеляційним судом ухвала
від 22 квітня 2014 року не може залишатися
в силі, оскільки її зміст містить
протиріччя та не відповідає вимогам
процесуального закону.

В описовій частині ухвали апеляційного
суду м. Києва від 22 квітня

2014 року зазначено, що з урахуванням
положень ст. 293 ЦПК України ухвала
Подільського районного суду м. Києва
від 4 серпня 2011 року оскарженню в
апеляційному порядку не підлягає.

Проте, у резолютивній частині вказано,
що ухвалу Подільського районного суду
м. Києва від 4 серпня 2011 року слід
залишити без змін.

Крім того, обґрунтовуючи апеляційну
скаргу, ОСОБА_5 зазначав, що скасовуючи
рішення Подільського районного суду м.
Києва від

30 березня 2005 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами, суд першої
інстанції помилково вважав акт
повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від 23
листопада 2010 року нововиявленою
обставиною, оскільки дана експертиза є
новим доказом у справі в розумінні ст. 59
ЦПК України, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин справи. Тобто, не є доказом,
яким підтверджуються нововиявлені
обставини визначені

ст. 361 ЦПК України. Заявник також
посилався на пропуск строку на подачу
заяви про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
встановлений

ст. 362 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12
«Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», визнавши, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі недоліки у розгляді
справи не вплинули на суть
ухваленого рішення, апеляційний суд
згідно зі статтею 308 ЦПК ухвалою
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
рішення без змін і обов'язково
наводить у ній мотиви, з яких доводи
апеляційної скарги відхиляються.

Виходячи зі змісту ст. 315 ЦПК України у
судовому рішенні апеляційний суд
зобов'язаний дати відповіді на всі
доводи апеляційної скарги, оскільки
інакше буде порушено вимоги ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Залишаючи ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 4 серпня 2011
року без змін, апеляційний суд вказане
не врахував та у порушення ст. ст. 212-214,
303, 315 ЦПК України належним чином не
перевірив фактів, викладених у
апеляційній скарзі та не навів мотиви
відхилення зазначених доводів
апеляційної скарги.

Слід звернути увагу суду на те, що
оскільки ст. 307 ЦПК не передбачено права
суду апеляційної інстанції передавати
справу на новий розгляд, після
скасування судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами при новому
розгляді справи суд керується
правилами розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками й доповненнями,
встановленими главами ЦПК щодо
апеляційного провадження та
провадження у зв'язку з нововиявленими
обставинами. При цьому з урахуванням
вимог ст. 303 ЦПК апеляційний суд на
підставі доказів, поданих особами, які
беруть участь у справі, досліджує
обставини, що стали підставою для
перегляду судового рішення, дає
юридичну кваліфікацію фактичних
обставин справи і ухвалює відповідне
судове рішення у справі ( п. 19 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 30 березня 2012
року «Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»).

З урахуванням наведеного, ухвала суду
апеляційної інстанції не може
залишатись в силі та з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відносно доводів касаційної скарги
ОСОБА_5 щодо скасування ухвали
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року, постановленої за результатами
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3,
суд касаційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 318 ЦПК
України залежно від обґрунтованості
скарги, зазначеної в частині першій
цієї статті, суд ухвалює рішення або
постановляє ухвалу відповідно до
статті 307 цього Кодексу. При цьому за
наявності підстав може бути скасовано
рішення або ухвалу апеляційного суду.

Оскільки у ОСОБА_5 відсутні
повноваження діяти в інтересах ОСОБА_3
в суді касаційної інстанції, суд
позбавлений права на перегляд даної
ухвали, а відтак у задоволенні
касаційної скарги в цій частині слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог касаційної
скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська