Справа № 140/1625/14-ц Провадження №
22-ц/772/3910/2014Головуючий в суді першої
інстанції Підлипняк М. Д.Категорія 31
Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Жданкіна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Немирівського районного
суду від 27 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

В заяві зазначала, що відповідач 03.01.2012
року, біля 17год.30 хв., перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, умисно
наніс їй удар кулаком в обличчя, чим
заподіяв тілесні ушкодження у вигляді
забою м'яких тканин обличчя справа,
струсу головного мозку, закритого
перелому правої виличної кістки без
зміщення уламків, які згідно висновку
судово-медичної експертизи
відносяться до категорії середніх
тілесних ушкоджень. Постановою
Немирівського райсуду від 14.05.2014 року
відповідач ОСОБА_2 був звільнений від
кримінальної відповідальності за
скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122
КК України, на підставі ЗУ «Про
амністію» як інвалід 3-ї групи.

Внаслідок отриманої травми
вона-позивач тривалий час, в період з 04
січня по 25 січня 2012 року знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
Немирівській ЦРЛ. На лікування
потратила кошти в сумі 1000 грн., чим їй
заподіяно матеріальну шкоду.

Крім того, злочином їй заподіяно
моральну шкоду, що виразилась в її
моральних стражданнях внаслідок
отриманої травми і перенесеного болю, в
порушенні нормального життєвого ритму,
оскільки тривалий час не могла вести
звичайний образ життя через
знаходження на лікуванні. До того ж
вона є поважною в селі людиною, працює
учителем школи, а отже діями
відповідача принижено її професійну
честь та гідність, їй необхідно було
докладати багато зусиль, щоб наладити
своє життя після отриманої травми.
Моральну шкоду вона оцінила в сумі 20000
грн.

Тому просила стягнути з відповідача на
її користь матеріальну шкоду в сумі 1000
грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а
також 500 грн. витрат на юридичну
допомогу.

Рішенням Немирівського районного суду
від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 1000 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди та
10000 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

В решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду, як постановлене з
порушенням вимог закону, змінити,
скасувавши його в частині стягнення
матеріальної шкоди в сумі 1000 грн., а
іншу частину рішення залишити в силі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та позивача
ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково по слідуючих
підставах.

Як видно зі змісту апеляційної
скарги, рішення суду оскаржується
відповідачем лише в частині стягнення
з нього на користь позивача
матеріальної шкоди в сумі 1000 грн., а в
іншій частині він просить рішення суду
залишити в силі.

Отже, рішення суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн.
та в частині відмови в задоволенні
решти позовних вимог (стягнення витрат
на правову допомогу) ніким із сторін не
оспорюється, а тому, відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, рішення суду у
вказаній частині не є предметом
розгляду суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог щодо відшкодування матеріальної
(майнової) шкоди, суд встановив, що
неправомірними та винними дії
відповідача позивачу було заподіяно
тілесні ушкодження у вигляді забою
м'яких тканин обличчя справа, струсу
головного мозку, закритого перелому
правої виличної кістки без зміщення
уламків, які згідно висновку
судово-медичної експертизи
відносяться до категорії середніх
тілесних ушкоджень. Ці обставини
підтверджено постановою Немирівського
районного суду від 14.05.2014 року, якою
відповідача ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі п.«г» ст.1 ЗУ «Про амністію»
від 08.04.2014 року, але яка не звільняє його
від відшкодування заподіяної злочином
шкоди (а.с.7-8).

Також судом встановлено, та
підтверджено документально, що
позивачка з 04 січня по 25 січня 2012 року
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Немирівській ЦРЛ з приводу лікування
травми, заподіяної їй відповідачем
(а.с.53).

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам, а також
майну, зокрема, фізичної особи
відшкодовується особою, яка їх завдала,
у повному обсязі.

Задоволюючи позовні вимоги ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, суд
виходив з того, що позивачем доведено,
що вона на своє лікування, як потерпіла
від злочинних дій відповідача,
потратила власні кошти в сумі 1000 грн.,
яка і зазначена нею в позовній заяві.
При цьому суд врахував як доказ довідку
Немирівської ЦРЛ, в якій зазначено
період лікування ОСОБА_3 та вартість
ліків в загальній сумі 1411,68 грн. (а.с.52).

Проте висновок суду в частині
відшкодування матеріальної шкоди,
зокрема її розміру, не можна визнаним
повністю обґрунтованим.

Так, при відшкодуванні шкоди діє
презумпція заподіювача шкоди, однак
розмір шкоди в силу положень ст.ст.10, 60
ЦПК України зобов'язаний довести саме
позивач.

Врахувавши, при визначенні розміру
матеріальної шкоди, довідку
Немирівської ЦРЛ, яка завірена
печаткою лікаря і лікарні (а.с.52), суд не
звернув увагу, що даною довідкою
підтверджено лише знаходження
позивача на стаціонарному лікуванні та
отримання нею певного лікування і
певних ліків. Проте, зазначення в цій
довідці цін на ліки і сума їх загальної
вартості само по собі не свідчить про
придбання позивачем саме цих ліків і за
ці ціни, тобто дана довідка не може
слугувати доказом розміру
матеріальної шкоди, заподіяної
позивачу.

Разом з тим, з фіскальних чеків (а.с.48) та
аптечних накладних №207а від 10.01.2012 року
(а.с.49) і №1а від 04.01.2012 року (а.с.50),
виданих ПП ОСОБА_5 і представлених суду
позивачем, вбачається, що останньою,
для свого лікування від наслідків
злочинних дій відповідача, було
придбано медикаментів (ліків) на
загальну суму 496,45 грн., яка і є розміром
матеріальної шкоди. Тому вимога
позивача щодо відшкодування
матеріальної шкоди підлягає
задоволенню лише в розмірі 496,45 грн..

За таких обставин рішення суду в
частині відшкодування матеріальної
шкоди підлягає зміні, а сума
відшкодування цієї шкоди, стягнута з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, підлягає
зменшенню з 1000 грн. до 496,45 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 , 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволити частково.

Рішення Немирівського районного
суду від 27 листопада 2014 року змінити,
зменшивши стягнуту з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму у відшкодування
матеріальної шкоди з 1000 грн. до 496 грн. 45
коп. (чотириста дев'яносто шість
гривень сорок п'ять копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку у Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/