АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/7517/14
Справа: № 420/568/14-ц
Категорія: договірні
Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

За участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 на рішення
Новопсковського районного суду
Луганської області від 11 вересня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, у якому вказував на те, що
13.07.2013 року вони з відповідачем ОСОБА_4
домовились про виготовлення останнім
протягом тижня з матеріалів позивача
металевого каркасу для пасічної будки,
оббитого оцинкованою жерстиною за 1
000,00 грн.

При цьому він, позивач передав
відповідачу ОСОБА_4 весь необхідний
матеріал на суму 7 940,00 грн., а також 1
000,00 грн. в рахунок оплати за виконання
роботи, так як останній запевнив, що він
має право на виконання таких робіт як
приватний підприємець.

При домовленості з відповідачем він,
позивач розраховував, що отримає
зварений з його матеріалу каркас
пасічної будки, оббитий жерстю, на
колесах з фаркопом до 20.06.2013 року. Але
цього не сталося, в зв'язку з чим він
вимушений був звернутися спочатку до
міліції, а потім до суду.

Рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 22.04.2014 року
було встановлено, що ОСОБА_4 не мав
права на укладення з ОСОБА_2 договору на
виготовлення готових металевих
виробів, договір підряду не був
укладений, відповідно ОСОБА_4 незаконно
та безпідставно отримав від позивача
матеріал на суму 7 940,00 грн. та 1 000,00 грн.
авансу за роботу.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що на теперішній час
відповідач ОСОБА_4 добровільно
повернув йому частину отриманого
матеріалу - колеса та балку на суму 1
000,00 грн., позивач ОСОБА_2 просив суд на
підставі ст. 1212, 1213 ЦК України
витребувати у відповідача ОСОБА_4 на
його користь безпідставно отримане
майно, а саме: трубу 40 х 20 - 108 метрів
погонних на суму 1 728,00 грн.; швелер №16 -
15 метрів погонних на суму 1 800,00 грн.;
трубу 20х20 - 24 метри погонних на суму 264,00
грн.; трубу 40х40 - 4 метри погонних на суму
88,00 грн.; оцинковки лист товщиною 0,7 мм -
11 штук на суму 935,00 грн.; профлист - 7 штук
на суму 455,00 грн.; один замок на суму 120,00
грн.; фарбу сурик - 1 штуку на суму 21,00
грн.; саморізи - 250 штук на суму 112,50 грн.;
заклепки - 10 штук на суму 50,00 грн.; навіси
точені - 2 штуки на суму 60,00 грн.; швелер
№10 - 4 метри погонних на суму 304,00 грн.;
кісточку - 1 штуку на суму 2,50 грн., а у
разі відсутності у відповідача вище
переліченого майна, стягнути з нього на
користь позивача 5 940,00 грн. в рахунок
відшкодування його вартості, 1 000,00 грн.
отриманого авансу за роботу, а також
судові витрати, понесені позивачем по
справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник підтримали заявлені
позовні вимоги та просили суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 заявлені до нього
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти задоволення цих
позовних вимог, посилаючись на їх
безпідставність.

При цьому його представник пояснив, що
сторони в усній формі домовилися про
виготовлення металевого каркасу
пасічної будки з матеріалу позивача
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 добросовісно
виконав умови договору - прийняв у
позивача матеріал для виготовлення
замовленого виробу, отримав аванс за
роботу та виготовив потрібний позивачу
металевий каркас для пасічної будки.
Проте, позивач відмовився оплачувати
виконані роботи, поясняючи це їх
низькою якістю, з чим відповідач не
погоджується, оскільки замовник ОСОБА_2
неодноразово контролював процес
зварювальних робіт по виготовленню
металевого каркасу, довозив матеріали
й жодних нарікань чи претензій до
якості виконаних робіт не мав. Крім
того, відповідач, який є суб'єктом
підприємницької діяльності, має всі
законні підстави виконувати роботи по
виготовленню готових металевих
виробів, у тому числі й металевого
каркасу, замовленого позивачем, що
підтверджується документами про його
реєстрацію як фізичної
особи-підприємця. Відповідач виконав
замовлені роботи в повному обсязі та
готовий передати виготовлений каркас
позивачу в разі виконання ним своїх
договірних зобов'язань, щодо оплати
виконаних робіт.

Рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 11 вересня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, позивач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі просять скасувати це судове
рішення та ухвалити по справі нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позивачем вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянти
посилаються на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позовних вимог, суд
першої інстанції повно й всебічно
дослідив обставини справи,
представлені докази і надав їм належну
правову оцінку.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних
прав розуміють як закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
визначений законодавцем у ст. 16 ЦК
України.

Як правило, власник порушенного права
може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України
кожній особі гарантовано та закріплено
право на судовий захист своїх прав та
вільний вибір способів такого захисту.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття
або збереження майна; б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи; в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
бо отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання
майна за рахунок іншої сторони в
порядку виконання договірного
зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Таким чином, у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 ЦК України, у
тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно потерпілому.

Як встановлено по справі й ця обставина
сторонами спору не заперечується, між
ними мала місце домовленість (угода)
про виготовлення відповідачем ОСОБА_4 з
матеріалу позивача ОСОБА_2 металевого
каркасу для пасічної будки на
замовлення останнього.

На виконання цієї домовленості позивач
ОСОБА_2, як замовник передав
відповідачу ОСОБА_4 необхідні
матеріали для виконання замовлення та
сплатив йому відповідний аванс, а
останній здійснив частину робіт по
виготовленню замовленого виробу.

Таким чином, матеріали для
виготовлення каркасу пасічної будки
були передані позивачем на свій страх і
ризик відповідачу в добровільному
порядку, тобто останній набув вказане
майно за наявності достатніх правових
підстав, у спосіб, що не суперечить
цивільному законодавству, та
використав його для виконання
прийнятого замовлення в інтересах
самого ж позивача.

При цьому, як свідчить висновок від
25.07.2013 року про результати перевірки
повідомлення ОСОБА_2 стосовно
неправомірних дій ОСОБА_4 щодо нього,
проведеної працівниками
Новопсковського РВ ГУМВС України у
Луганській області, після виконання
відповідачем ОСОБА_4 робіт по
виготовленню металевого каркасу для
пасічної будки на замовлення ОСОБА_2,
між останніми виникли розходження щодо
суми оплати за виконану роботу (а.с. 4).

Отже, правовідносини, що виникли між
сторонами ініційованого позивачем
ОСОБА_2 цивільно-правового спору,
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилався позивач ОСОБА_2 як на
підставу своїх позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано відмовив у
задоволенні заявлених позивачем
ОСОБА_2 вимог за їх безпідставністю,
оскільки останній невірно обрав спосіб
захисту своїх цивільних прав та
інтересів.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, наведених на її
обґрунтування, які фактично зводяться
до не згоди з ухваленим районним судом
по справі рішенням та суб'єктивної його
переоцінки, то ці доводи апелянтів, у
даному випадку є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті розглянутого
цивільно-правового спору, не
спростовують і не дають підстав для
висновку| про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 11 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: