Ухвала іменем україни 9 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: Макарчука М.А.
Нагорняка В.А. Писаної
Т.О. розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
визнання припиненим договору поруки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 10 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовною заявою до ПАТ «БМ Банк» про
визнання припиненим договору поруки. В
обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 16 березня 2007 року
між сторонами було укладено договір
поруки № 22-2007/ДС-3 в забезпечення
зобов'язань ТзОВ «Р.Е.Й.В.» по Договору
не відновлювальної кредитної лінії
№ 2007-22/ДС від 16 березня 2007 року за
умовами якого банк надав позичальнику
кошти у межах ліміту користування в
розмірі 1000 000,00 Євро,
з оплатою 5 % річних до дати
фінансування акредитиву Виконуючим
банком; в розмірі LIBOR (EUR) 6 М + 4 % річних,
починаючи з дати фінансування
акредитиву виконуючим банком; в
розмірі LIBOR (EUR) IY + 8 % річних, починаючи з
дати виконання Банком платежу за
акредитивом терміном до 02 березня 2010
року. Згідно п.1.4 нової редакції
Договору не відновлювальної кредитної
лінії №2007-22/DС від 16 березня 2007 року,
яка викладена в Додатковому договорі
№ 18 від 30 березня 2012 року
передбачено, що кредит в сумі 928 000,00
Євро повертається позичальником на
позичковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «БМ
Банк», МФО 380913 не пізніше 28 лютого 2013
року.

Оскільки з ним, як поручителем
додаткової угоди про збільшення обсягу
відповідальності не укладало, то
вважав, що його порука припинилася і з
цих підстав просив задовольнити його
вимоги.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15 квітня 2014 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 10 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 10 червня 2014 року скасувати,
і постановити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 цього ж Кодексу
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Згідно з ч.1 ст..553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 559
цього ж Кодексу порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Судами встановлено, що 16 березня 2007
року між ТОВ «Р.Е.Й.В.» від імені якого
діяв директор товариства ОСОБА_4, і ПАТ
«БМ Банк» було укладено Договір
невідновлювальної кредитної лінії№
2007-22/ДС, за умовами якого банк надав
позичальнику кошти у межах ліміту
користування в розмірі 1000000,00 Євро, з
оплатою 5 % річних до дати фінансування
акредитиву Виконуючим банком; в
розмірі LIBOR (EUR) 6 М + 4 % річних, починаючи
з дати фінансування акредитиву
виконуючим банком; в розмірі LIBOR (EUR) IY + 8
% річних, починаючи з дати виконання
Банком платежу за акредитивом терміном
до 02 березня 2010 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитною угодою між банком та
ОСОБА_4 16 березня 2007 року було укладено
договір поруки № 22-2007/ДС-3. Відповідно
до пункту 1.1 договору поруки відповідач
поручився перед банком за повне та
своєчасне виконання боржником
зобов'язання за кредитним договором, а
також додатковими угодами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому.

Судом також встановлено, що після
укладання кредитної угоди банк і ТОВ
«Р.Е.Й.В.» від імені якого діяв директор
товариства ОСОБА_4 неодноразово
укладали додаткові угоди в тому числі 30
березня 2012 року, відповідно до якого
повернення кредиту в розмірі 928 000 євро
має відбутися 28 лютого 2013 року.

Встановивши такі обставини, суд
прийшов до правильного висновку, що
ОСОБА_4 як директор ТОВ «Р.Е.Й.В.» при
укладанні Договору невідновлювальної
кредитної лінії№ 2007-22/ДС, і як
поручитель при укладанні договору
поруки, передбачав можливість внесення
змін до основного договору в тому числі
і щодо строку виконання зобов'язання і
надав свою згоду, як поручителя, на
збільшення обсягу відповідальності, і
з цих підстав обґрунтовано відмовив у
позові.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій і ґрунтуються на
посиланнями на норми матеріального
права без урахування встановлених
судами обставин справи та умов
договору поруки.

Судові рішення постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 15 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 10 червня 2014
року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Нагорняк В.А.
Писана Т.О.