Справа № 235/4534/14-ц
Провадження 2/235/1782/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області у складі головуючого
судді Токарєва А.Г.

при секретарі Ященко А.В.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника третьої особи органу
опіки

та піклування Красноармійської
міської ради - Сернецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Красноармійську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 яка діє в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням і
зняття з реєстрації, усунення перешкод
в здійсненні права користування
квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

12.08.2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_4 яка діє в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням і зняття з реєстрації,
усунення перешкод в здійсненні права
користування квартирою, зазначивши на
підтвердження своїх позовних вимог, що
вона та її син ОСОБА_7 є власниками
квартири АДРЕСА_1 у рівних долях.

Ця квартира належить їм на праві
приватної власності згідно свідоцтва
про право власності № 10482 від 17 лютого
2006 року та зареєстрованим в БТІ м.
Красноармійськ за реєстраційним
номером 14309392.

З 26 вересня 1986 року вона зареєстрована
в цій квартирі разом зі своїм сином
ОСОБА_7, що підтверджується довідкою КП
«Красноармійський центр єдиного
замовника» від 04.08.2014 року. Вказує, що
вона фактично мешкала в цій квартирі з
вересня 1986 року по 2009 року.

27.11.2004 року її син уклав шлюб з
відповідачкою ОСОБА_4, та зареєстрував
її в їхній квартирі.

Під час шлюбу у них народилися дві
доньки: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2, які теж були
зареєстровані в даній квартирі.

12 грудня 2013 року рішенням
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області шлюб розірвано.

У зв'язку з тим, що її батьки мешкають
окремо і потребують догляду, то вона
була вимушена на деякий час мешкати у
них вдома за адресою: АДРЕСА_2.

Після цього відповідачка перестала
пускати її у квартиру та вона не може
навіть сплатити комунальні послуги,
так як лічильники знаходяться у
квартирі.

На теперішній час вона бажає
повернутися в свою квартиру і там
мешкати. Але відповідачка перешкоджає
їй скористатися своїм правом, як
власника житла, на проживання в своїй
квартирі. Незважаючи на те, що у неї є
ключі від квартири, вона не може увійти
до неї, через те що відповідачка
поставила додатковий замок від якого у
неї немає ключа

В зв'язку з чим просить зобов'язати
ОСОБА_4, не чинити їй перешкоди у
користуванні власною квартирою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні нею
права користування своїм майном -
квартирою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняти її з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи без її участі, повністю
підтримала викладені вимоги та просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги, та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, про час і місце судового
засідання повідомлялася належним
чином, причину неявки суду не
повідомила. Зі згоди позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_7 до судового
засідання не з'явився надав суду заявку
про розгляд справи без його участі
позовні вимоги підтримує.

Представник Органу опіки та піклування
в судовому засіданні просила відмовити
позивачу в задоволенні позову в
частини зняття з реєстрації
відповідачки та її неповнолітніх
дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимогам ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод в здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Гарантуючи захист права
власності, Цивільний кодекс України
надає власникові право вимагати
усунення яких-небудь порушень його
права, навіть якщо ці порушення не
відносяться до позбавлення його права
володіння (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Права власника квартири вказані
в ст. 383 ЦК Україні і ст. 150 ЖК України
передбачають право власника
використовувати житлом для власного
проживання, проживання членів його
сім'ї, інших осіб по його розсуду і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження і втручання в права
власника можуть бути допущені лише на
підставах, передбаченим законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користується жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
відносяться чоловік наймача, їх батьки
і діти, незалежно від того, чи є вони
неповнолітніми або дорослими.

Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі у витратах
вирішуються в судовому порядку.

В судовому засіданні судом
встановлено, що позивачам належить на
праві приватної власності згідно
свідоцтва про право власності № 10482 від
17 лютого 2006 року та зареєстрованим в
БТІ м. Красноармійськ за реєстраційним
номером 14309392 квартири АДРЕСА_1 у рівних
долях (а.с. 6-7).

В зазначеній квартирі, зареєстровані
окрім позивачки та третьої особи
ОСОБА_7, ще відповідачка ОСОБА_4, та
неповнолітні доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.
8).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено,
що власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї.

Вимогами ст.. 386 ЦК України передбачено,
що держава забезпечує рівний захист
прав усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Як зазначено в ст.. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
у зв'язку із цим під час розгляду
позовів про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, судам необхідно чітко
розмежовувати правовідносини, які
виникають між власником та попереднім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, а також членами
сім'ї попереднього власника житла.

Таким чином, позивач ОСОБА_3, як власник
квартири, має право володіти,
користуватися та розпоряджатися
квартирою на власний розсуд,
використовувати її для власного
проживання, проживання членів своєї
сім'ї або продажу.

Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41
Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК
України є непорушним і вона не може
бути противоправно його позбавлена.
Наявність відповідачки в квартирі,
обмежує права , як власника, і вона на
підставі ст.. 391 ЦК України має право
вимагати в судовому порядку усунення
перешкод у здійснені такого права.

Факт перешкоджання позивачці у
користуванні власною квартирою
відповідачкою підтверджується
відповідними довідками про прийняття і
реєстрацію заяви про кримінальне
правопорушення та відповідної
постанови про закриття кримінального
провадження від 08.10.2014 року (а.с. 29-32).

Тому позовні вимоги в частині усунення
перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права
користування своїм майном - квартирою
що розташована за адресою: АДРЕСА_1
підлягають задоволенню.

Однак обраний ОСОБА_3 спосіб захисту
порушеного права - визнання
відповідачки та її неповнолітніх дітей
такими, що втратили право користування
жилим приміщення, не ґрунтується на
вимогах закону, оскільки відповідно до
ст.72 ЖК України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
проводиться в судовому порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивачем взагалі не було надано
відповідних доказів чи відомостей. Що
відповідачки не проживає у
вищевказаній квартирі більше ніж часу
встановлено діючим законодавством.

Навпаки згідно постанови від 08.10.2014
року, відповідачка виїхала з квартири
розташованої за адресою АДРЕСА_1, 05
жовтня 2014 року (а.с. 31-32).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
не підлягають задоволенню.

В той же час не підлягають задоволенню
позовні вимоги про зняття відповідачки
з її неповнолітніми дітьми.

Зняття з реєстрації місця проживання в
житлових приміщеннях колишніх членів
сім'ї їх власника або інших осіб
відповідно до Закону України від 11.12.2003
року № 1382-ІV «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» належить до компетенції
органів реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб.

Згідно зі ст.. 7 цього Закону (у редакції
Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) цими
органами зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення померлою; свідоцтва про
смерть; паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та підстав
для проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Це означає, що належним способом
захисту цивільних прав у такому разі є
пред'явлення позову про позбавлення
права власності або визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, які є підставою
для зняття особи з реєстрації місця
проживання відповідними
уповноваженими органами.

Така позиція підтверджується
висновками Верховного суду України,
викладеними в постанові від 16 січня 2012
року у справі № 6-57цс11.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. , 8, 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224, 228 ЦПК
України, суд

В ИР І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
яка діє в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням і зняття з
реєстрації, усунення перешкод в
здійсненні права користування
квартирою - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, не чинити
перешкоди ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у
користуванні власною квартирою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні
ОСОБА_3 права користування своїм майном
- квартирою що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів після
проголошення рішення.

Суддя А.Г. Токарєв