Справа №592/7164/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1850/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року

м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе», третя особа - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 вересня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 9000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім.
Фрунзе», посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

Зазначає, що суд стягнув з підприємства
моральну шкоду за відсутності вини
відповідача в захворюваннях позивача,
права якого на безпечні та нешкідливі
умови праці не порушені. Позивач не
довів належними та допустимими
доказами спричинення йому моральної
шкоди, стягнута сума моральної шкоди є
необґрунтованою та недоведеною.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, але в
судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 з 03.02.1984 року по
25.01.2013 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем, був
звільнений у зв'язку з виходом на
пенсію за віком на пільгових умовах
(а.с. 5-7).

В результаті роботи він отримав
професійне захворювання згідно з
встановленим діагнозом, а саме:
хронічне обструктивне захворювання
легень першої стадії токсико-пилової
етіології, фаза загострення. Емфізема
легень першого ступеню. Легенева
недостатність першого ступеню.
Захворювання професійне, встановлено
вперше ППЛЕК 14.11.2012 року в клініці НДІ
ГП та ПЗ ХНМУ. Вегетативно-сенсорна
поліневропатія верхніх кінцівок з
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях та ангіоспазмами пальців рук,
міофіброз м'язів передпліч та
надлопаткової області, двосторонній
плечелопатковий періартроз,
двохсторонній деформуючий остеоартроз
ліктьових та п'ясно-зап'ясткових
суглобів зі стійким больовим синдромом
і порушенням функцій верхніх кінцівок.
Захворювання професійне, від тривалого
впливу локальної вібрації та фізичного
перенапруження, вперше встановлено
ППЛЕК 14.11.2012 року в клініці НДІ ГП та ПЗ
ХНМУ. Хронічна двостороння
сенсоневральна приглухуватість з
помірним ступенем зниженням слуху
(третя ступень) за класифікацією ОСОБА_4
та ОСОБА_5 Захворювання професійне від
тривалого впливу шуму на виробництві,
вперше встановлено ППЛЕК 14.11.2012 року
НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (а.с.9).

Позивачу згідно довідки МСЕК від 22.01.2014
року встановлено шістдесят відсотків
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності (а.с. 10-11).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що в зв'язку із
отриманням за час роботи на
підприємстві професійних захворювань,
позивач втратив професійну
працездатність на 60%, став інвалідом
третьої групи, в результаті чого
переносить моральні страждання, тому
обґрунтовано поклав обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди на
роботодавця, що відповідає вимогам
ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів, погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції, вважає,
що розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначено судом з
урахуванням всіх обставин та вимог
закону, з дотриманням вимог розумності
та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо
недоведеності позивачем факту
спричинення моральної шкоди є
необґрунтованими, оскільки у даному
випадку факт спричинення моральної
шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
професійні захворювання у позивача
виникли в зв'язку з неефективним
використанням ним засобів
індивідуального захисту та
недосконалістю технологій, що у
виникненні професійного захворювання
є вина самого позивача, висновків суду
не спростовують, оскільки не
спростовують факту наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні безпечних та нешкідливих
умов праці та не є підставою для
позбавлення позивача права на
отримання відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -