Номер провадження: 22-ц/785/8481/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 29 травня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3 - «Про стягнення безпідставно
набутих грошових коштів», -

ВСТАНОВИЛА:

24.10.2013 року ПАТ «Марфін Банк»
звернулось до суду із зазначеним
позовом, який у подальшому був
уточнений, по якому просило стягнути з
відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 18300 доларів США, а також судовий
збір у розмірі 1462,72 грн.

В обґрунтування вимог, позивач
посилався на те, що 12.09.2011року між ПАТ
«Марфін Банк» та ОСОБА_3 був укладений
договір банківського рахунку №
АС, відповідно до умов якого,
ОСОБА_3 було відкрито поточний рахунок
№ НОМЕР_1 у доларах США. У період з 15.09.2011
року по 26.01.2012 року ПАТ «Марфін Банк»
помилково здійснив видаткові операції
за поточним рахунком на користь
довіреної особи та на той час дружини
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в загальній сумі 18300
доларів США без належних правових
підстав, чим завдав вкладнику збитки
на дану суму.

Представник позивача до суду не
з'явився, однак надав до суду заяву, в
якій просив розглянути справу за його
відсутності, а також зазначив, що
заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та не заперечує проти
ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце
судових засідань повідомлялася
належним чином, але до суду не
з'явилась, про поважність причин
відсутності не повідомила, заперечення
на позовну заяву не надала.

Третя особа ОСОБА_3 про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином, але до суду не не
з'явився, про поважність причин
відсутності не повідомив, заперечення
або письмові пояснення на позовну
заяву не надав.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 29.05.2014 року позов ПАТ
«Марфін Банк» задоволений, стягнуто з
відповідача на користь позивача
грошові кошти у розмірі 18300 доларів США,
та 1462,72 грн. витрат по сплаті судового
збору.

01.09.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане заочне рішення суду,
по якій просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

12.09.2011 року між ПАТ «МАРФІН БАНК» та
ОСОБА_3 був укладений договір
банківського рахунку № АС,
відповідно до умов якого, банк відкрив
клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у
доларах США.

Відповідно до п. 2.1.1 цього договору банк
зобов'язався своєчасно, тобто в порядку
і в строки, встановлені чинним
законодавством України і
нормативно-правовими актами НБУ
виконувати розрахунково-касові
операції за дорученням клієнта.

Відповідно до п.п. 3.1.4, 3.2.1 договору
банківського рахунку від 12.09.2011 року
банк має право здійснювати примусове
списання коштів з рахунку клієнта у
порядку, передбаченому чинним
законодавством України. Клієнт має
право самостійно розпоряджатися
коштами, що знаходяться на його
поточному рахунку в порядку,
встановленому чинним законодавством
України.

Пунктом 4.3 договору банківського
рахунку від 12.09.2011 року передбачено, що
за несвоєчасне повернення банку
помилково зарахованої на рахунок
клієнта суми, клієнт (неналежний
отримувач) повинен повернути суму
переказу та сплатити банку пеню в
розмірі 0,1 % суми помилкового переказу
за кожний день, починаючи від дати
звершення помилкового переказу до дати
повернення коштів включно, яка не може
перевищувати 10 % суми переказу.

Роздруківкою банку про рух коштів на
вказаному рахунку підтверджується, що
на підставі довіреності від 17.09.2011 року
з цього рахунку були видані готівкові
кошти 02.11.2012 року у розмірі 8100 доларів
США, 04.01.2012 року у розмірі 5100 доларів
США, 26.01.2012 року у розмірі 5100 доларів
США.

Одночасно, з копії довіреності від
17.09.2011 року, вбачається, що ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися
належним йому рахунком НОМЕР_2,
відкритим на його ім'я в ВАТ «Морський
транспортний банк».

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 11.04.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області
від 28.08.2013 року, було зобов'язано ПАТ
«МАРФІН БАНК» зарахувати на поточний
рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я
ОСОБА_3 у ПАТ «Марфін Банк» за договором
банківського рахунку № АС
грошові кошти у розмірі 18300 доларів США,
стягнуто з ПАТ «МАРФІН БАНК» на користь
ОСОБА_3 пеню у розмірі 1830 доларів США,
компенсацію моральної шкоди у розмірі
5000 грн., судові витрати у сумі 1659 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
вказане рішення суду є чинним станом на
момент розгляду справи судом та
встановлює, що довіреність від 17.09.2011
року не давала повноважень на вчинення
будь-яких дій відносно рахунку №
НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір
банківського рахунка укладається для
відкриття клієнтові або визначеній ним
особі рахунка у банку на умовах,
погоджених сторонами.

Згідно до ст. 1071 ЦК України банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Відповідно до ст. ст. 237, 239 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Згідно до ст. ст. 241, 244 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Представництво, яке
грунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Представництво за довіреністю може
грунтуватися на акті органу юридичної
особи. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про те, що судом обґрунтовано був
встановлений факт отримання ОСОБА_2 в
ПАТ «МАРФІН БАНК» у період з 15.09.2011 року
по 26.01.2012 року грошових коштів у розмірі
18300 доларів США без достатньої правової
підстави, оскільки номер рахунку, який
був зазначений у довіреності ОСОБА_3, не
відповідає номеру рахунку, зазначеному
у договорі банківського рахунку найого
ім'я - № АС від 12.09.2011року.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Статі 1213, 1214 ЦК України передбачають, що
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості повернути
в натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна. Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави. З цього часу вона відповідає
також за допущене нею погіршення майна.
Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, має право вимагати
відшкодування зроблених нею
необхідних витрат на майно від часу, з
якого вона зобов'язана повернути
доходи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду про те, що позовні
вимоги позивача про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 29 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

17.12.2014 року
м. Одеса