Справа № 504/2287/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді -
Барвенка В.К.,

при секретарі -
Мельниковій В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, позовну заяву ОСОБА_1
до Крижанівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування, після смерті ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
до відповідача, і просила визнати за
нею право приватної власності на
земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали, просили
його задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте голова
Крижанівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області подав письмову заяву, просив
розглядати справу за своєї
відсутності.

Розглянувши доводи та пояснення
позивача, доводи представника
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні правовідносини:

За життя, ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право власності на землю серії
І-ОД № 027649, виданого25.09.1997 року
Крижанівською сільською радою
Комінтернівського району Одеської
області, і зареєстрованого у Книзі
записів державних актів на право
власності на землю за № 516, належала
земельна ділянка, площею 0,064 га, цільове
призначення «для будівництва і
обслуговування жилого будинку
(присадибна ділянка)», розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, який був
посвідчений ОСОБА_3, приватним
нотаріусом Комінтернівського
районного нотаріального округу
Одеської області, і зареєстрований у
реєстрі за № 351 від 03.05.2012 року, яким
заповів, в тому числі спірну земельну
ділянку, своїй дружині- ОСОБА_1

На час відкриття спадщини заповіт не
змінювався та не скасовувався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
встановлено судом згідно свідоцтва
про смерть, серії НОМЕР_1, виданого
16.05.2012 року виконкомом Крижанівської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області, актовий запис
про смерть № 23.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась
спадщина, яку прийняла ОСОБА_1

Інші спадкоємці відсутні.

Постановою від 07.08.2014 року державним
нотаріусом Комінтернівської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
(спірну земельну ділянку), за
відсутності належної державної
реєстрації права власності на спірну
земельну ділянку за спадкодавцем.

Встановивши дійсні виниклі
правовідносини, суд звертається до
законодавства, яким вони врегульовані.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України
визначений перелік прав та обов'язків,
які не входять до складу спадщини. Цей
перелік складають ті права і обов'язки,
які нерозривно пов'язані з особою.

В силу положення ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Оскільки, Законом України «Про
нотаріат» не передбачена можливість
видачі спадкоємцям свідоцтва про право
на спадщину за законом чи за заповітом
за відсутності правовстановлюючого
документу, суд вважає, що тільки в
судовому порядку позивач має
можливість захисту свого права та
законного інтересу.

Відповідно до положення ст. 6
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ, громадяни
України мають право на отримання у
власність земельних ділянок, в тому
числі для ведення садівництва.

В силу положення ч.1 ст. 22
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені ст. 23
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ.

Проте дію ст. 23 Земельного Кодексу
України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ
зупинено відносно власників земельних
ділянок, визначених Декретом Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок» (далі -Декрет).

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
а саме: ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Отже, суд дійшов висновку, що п. 3
Декрету визначено порядок посвідчення
права приватної власності громадян на
земельні ділянки та документи, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Таким документом може бути відповідний
запис у земельно-кадастрових
документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень
Земельного Кодексу України 2001 року
громадяни, що одержали у власність
земельні ділянки у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Суд враховує, що позивач подав
докази реєстрації відповідною Радою
народних депутатів, права власності на
земельну ділянку за спадкодавцем у
земельно-кадастровому документі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за
життя право власності на земельну
ділянку за ОСОБА_2 було зареєстровано
в установленому законом порядку, отже
виникло, в зв'язку із чим суд вважає
необхідним позовні вимоги
задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1217, 1218, 1219, 1220, ч.3 ст.1268, 1270, ч. 1 ст. 1297
ЦК України, ст. ст. 6, ч.1 ст. 22, 23
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року № 561-ХІІ, п. 7 Перехідних
положень Земельного Кодексу України 2001
року Декретом Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок», ст.
ст. 10, 11, 15, 57, 60, 208, 212, 215, 218, 223, 293, 294, 296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0,064 га, цільове призначення «для
будівництва і обслуговування жилого
будинку (присадибна ділянка)», яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням
за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко