Справа №
Провадження № 2/314/1452/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вільнянський районний суд Запорізької
головуючого судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач звернувся з позовною заявою
про розірвання шлюбу, в якій зазначив,
що 30 червня 1990 року сторони уклали шлюб,
який був зареєстрований у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис № 99 від 30.06.1990 року.
Шлюбні відносини між ними не склалися,
спільне господарство не ведеться. З 3
жовтня 2013 року шлюбні відносини між
сторонами припинені. Наміру на
збереження сім'ї немає.
Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, просив суд його
задовольнити в повному обсязі, на тих
підставах, що в ньому зазначені.
Відповідач у судове засідання не
з'явилась, про час та місце слухання
справи була повідомлена належним
чином, причини неявки суду не
повідомила, своїх заперечень не надала.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. За
згодою позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши
письмові матеріали справи, приходить
до висновку, що позовна заява підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 30 червня
1990 року сторони уклали шлюб, який був
зареєстрований у відділі реєстрації
актів цивільного стану Вільнянського
районного управління юстиції
Запорізької області, актовий запис № 99
від 30.06.1990 року (а.с. 3).

З 3 жовтня 2013 року шлюбні відносини між
сторонами припинені, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, бажання до
примирення у сторін відсутнє.

Згідно ст. 111 СК України суд
приймає міри до збереження шлюбу, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час мешкають
окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, суд приходить
до висновку, що шлюб не може бути
збережений, оскільки зазначені факти
свідчать про те, що він фактично
розпався, спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стало неможливим, його
формальне існування обмежує особисту
свободу позивача та порушує його
особисті інтереси, що має істотне
значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Оскільки відповідач у судове
засідання не з'явилась, заперечень по
справі не надала, заяви про вибір
прізвища не надала, суд вважає за
доцільне залишити відповідачу
прізвище набуте нею під час укладення
шлюбу.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 224-228, 294
ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного
Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований відділом
реєстрації актів цивільного стану
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис № 99 від 30.06.1990 року.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2».

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив. За письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
рішення може бути подано протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
В.О.Кіяшко

10.10.2014