АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/723/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3325/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова
Доповідач Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Лобова О.А,
Петренка В.М.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 16 вересня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства " Марфін Банк"
до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про скасування акту,
звільнення майна з -під арешту,
зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 квітня 2014 року до суду звернувся
представник ПАТ « МарфінБанк» про
звільнення з під арешту автомобіля. В
первісній позовній заяві та заяві про
доповнення позовних вимог позивач
посилався на те, що в забезпечення
зобов'язання за кредитним договором
від 12.06.2008 року №00355/RP6 ОСОБА_4 передав в
заставу банку автомобіль Хонда Акорд,
2008 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, що належить йому на праві
власності. 11 вересня 2013 року при
примусовому виконанні рішення про
стягнення з ОСОБА_4заборгованості на
користь ОСОБА_2 державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Кобеляцького районного управління
юстиції накладено арешт на все рухоме
майно ОСОБА_4, в тому числі і на предмет
застави - вказаний вище автомобіль. На
даний час, в зв'язку з невиконанням
ОСОБА_4 своїх кредитних зобов'язань,
розмір боргу останнього перед банком
становить 220010,13 грн. Накладений
державним виконавцем арешт на вказаний
автомобіль перешкоджає зверненню
банком стягнення на нього. Тому позивач
просив суд скасувати акт опису і арешту
майна від 24 січня 2014 року, складений
державним виконавцем Ленінського ВДВС
Полтавського МУЮ, звільнити з-під
арешту, накладеного 11 вересня 2013 року
постановою державного виконавця ВДВС
Кобеляцького РУЮ, та постановою
державного виконавця Ленінського ВДВС
Полтавського МУЮ від 25.034.2014 року,
зобов'язати Ленінський ВДВС
Полтавського МУЮ виключити з
державного реєстру обтяжень рухомого
майна запис від 11 вересня 2013 року №13896096
про обтяження майна: автомобіля Хонда
Акорд.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 16 вересня 2014 року позовні
вимоги до відділу державної виконавчої
служби Кобеляцького районного
управління юстиції - залишено без
розгляду.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 16 вересня 2014 року позовні
вимоги ПАТ «Марфін Банк»- задоволено
частково.

Знято арешт з автомобіля Хонда Акорд,
2008 року випуску, № шасі (кузова/рами)
НОМЕР_3, державний номерний знакНОМЕР_1,
що належить на праві власності ОСОБА_4,
який було накладено постановою
Державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Кобеляцького районного управління
юстиції від 11 вересня 2013 року у
виконавчому провадженні №39708739.

В задоволенні решти позовних вимог та
позовних вимог до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі по 121
грн.80 коп. з кожного.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 в
зв'язку з чим його представник подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не з'ясував всіх обставин
справи, неправильно оцінив докази, які
мають значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що ПАТ «
МарфінБанк», в силу договірних
правовідносин з ОСОБА_4 мав переважне
право перед іншими кредиторами
задовольнити свої вимоги з вартості
заставного автомобіля. Накладення
арешту на все майно ОСОБА_4, а саме
заставний автомобіль, позбавило банк
такого права. Також арешт позбавив банк
переважного права перед іншим
кредиторами, адже розпорядитися
заставним майном він не має змоги.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, 12 червня 2008 року ВАТ «Морський
транспортний банк», правонаступником
якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №00355/RP6,
згідно з яким ПАТ «Марфін Банк» надав
останньому кредит у розмірі 57 171,00
доларів зі сплатою 12,5 % річних на строк
до 11 червня 2015 року (а.с.12-14).

В цей же день 12 червня 2008 року ВАТ
«Морський транспортний банк» та ОСОБА_4
укладено договір застави
транспортного засобу №00413-СР6, згідно з
яким ОСОБА_4 з метою забезпечення свого
зобов'язання перед банком за кредитним
договором від 12 червня 2008 року №00355/RP6
передав в заставу банку автомобіль
Хонда Акорд, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, що належить йому
на праві власності (а.с.15-17).

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі заяви стягувача, що надійшла
до відділу 09 вересня 2013 року, 11 вересня
2013 року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Кобеляцького районного управління
юстиції відкрито виконавче
провадження №39708739 з примусового
виконання судового рішення за
виконавчим листом № 553/461/13-ц від 02.09.2013
року, виданим Ленінським районним
судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 307122,77
грн. Постановою про відкриття
виконавчого провадження одночасно
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_4 (а.с.19-20).

В ході здійснення виконавчого
провадження державним виконавцем
виявлено зареєстроване за боржником
майно, а саме: автотранспортні засоби
SUBARU В9 TR1BECA 3.0 ЗНГ, днз НОМЕР_2, та HONDA ACCORD,
днз НОМЕР_1, які не знаходилися за
адресою боржника, вказаною у
виконавчому документі.

Актом від 24 січня 2014 року державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Полтавського МУЮ на підставі постанови
доручення ВДВС Кобеляцького РУЮ від
22.01.2014 року здійснено опис арештованого
майна - автомобіля Хонда Акорд, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 (а.с.33-34).

Згідно зі ст. 60 Закону України "По
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Виходячи зі змісту наведеної норми
Закону, право на звернення до суду з
позовом про визнання права на майно і
про звільнення майна з-під арешту
належить особі, яка вважає себе
власником спірного майна.

Наведене свідчить про те, що суд,
розглядаючи такий позов, повинен повно
та всебічно встановити обставини, на
які посилається позивач, щодо
виникнення права власності на спірне
майно, і ці обставини позивач повинен
довести належними та допустимими
доказами відповідно до ст. 60 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Договір застави є окремим видом
договорів. Відповідно до статей 1, 3
Закону України "Про заставу" застава є
способом забезпечення дійсної та
реальної вимоги та має похідний
характер від забезпеченого нею
зобов'язання.

Стаття 17 Закону України "Про заставу"
надає право заставодавцю
розпоряджатись заставленим майном,
якщо інше не передбачено законом чи
договором. При цьому заставодавець
може відчужувати заставлене майно
тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 19 Закону України "Про
заставу" за рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення.

Відповідно до ст. 16
зазначеного закону, право застави
виникає з моменту укладення договору
застави, а в разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору.

Задоволення прав чи вимог декількох
обтяжувачів, на користь яких
встановлено обтяження одного й того ж
рухомого майна, здійснюється згідно з
пріоритетом, який визначається в
порядку, встановленому Законом України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження.

Відповідно
до ч.ч.1,2 ст.50 Закону України "Про
виконавче провадження" підставою для
зняття арешту з майна боржника є
закінчення виконавчого провадження,
або повернення виконавчого документу
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Зі змісту положень параграфу шостого
глави 49 ЦК України вбачається, що
кредитор (заставодержатель) не набуває
права власності на предмет застави, а
право володіння предметом застави
виникає у нього лише у випадках, прямо
встановлених договором (ч.4 ст.586 ЦК
України). Право розпорядження
предметом застави виникає у кредитора
(заставодержателя) на підставі рішення
суду, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК
України).

Статтею 20 ЗУ «Про заставу»
встановлено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо
в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється
за рішенням суду або
третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, згідно розрахунку
заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ
«Марфін Банк» за кредитним договором
від 12.06.2008 року №00355/RP6, його
заборгованість перед банком становить:

14081,94 доларів США - всього за кредитом та
відсотками;

4080,84 доларів США - пеня за не повернення
основного боргу;

1904,01 доларів США - пеня за несплату
відсотків,

а всього:20066,79 доларів США.

Згідно з ч.4 ст.54 Закону України "Про
виконавче провадження" про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Відповідно до ч.7 ст.54 Закону України
"Про виконавче провадження" спори, що
виникають під час виконавчого
провадження щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.

Аналогічні положення закріплені і в
пункті 5.3 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5.

В силу ст. 14 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом. Обтяжувачі,
які зареєстрували обтяження одного і
того ж рухомого майна одночасно, мають
рівні права на задоволення своїх вимог.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі якщо
сума, стягнута з боржника, недостатня
для задоволення всіх вимог за
виконавчими документами, вона
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості,
встановленому цією статтею: у першу
чергу задовольняються забезпечені
заставою вимоги щодо стягнення з
вартості заставленого майна.

Враховуючи вищевикладені норми
законодавства України, державний
виконавець мав правові підстави для
накладення арешту на заставне майно.

Визначена вартість спірного
автомобіля у договорі застави., не є
належним доказом визначення реальної
вартості заставного автомобіля, а тому
відсутні підстави вважати доведеною ту
обставину, що вартість предмета
застави (автомобіля) не перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю .

Вартість заставного
автомобіля у виконавчому проваджені
визначається у порядку ст.58 ЗУ «Про
виконавче провадження» і у разі якщо
буде встановлено, що вона (вартість) не
перевищує суму заборгованості ОСОБА_4
перед ПАТ « МарфінБанк»перед останній
відповідно до ч.3 ст.54 ЗУ «Про виконавче
провадження» буде вправі вимагати
зняття арешту із заставного
автомобіля.

Твердження банку, що накладений
державним виконавцем арешт
перешкоджає йому задовольнити свої
вимоги до боржника шляхом
звернення стягнення на предмет застави
ніякими доказами не підтверджуються і
суперечать положенням статей 20,21
Закону України "Про заставу", які
визначають порядок звернення
стягнення на предмет застави.

Одночасно, колегія суду погоджується з
посиланням позивача на те, що він має
пріоритетне право на предмет
обтяження.Також, колегія суддів
враховує, що в разі реалізації предмета
застави кошти у першу чергу будуть
спрямовані для задоволення
забезпечених заставою вимог щодо
стягнення вартості заставленого майна.

Таким чином, права позивача щодо
забезпечення його вимог в першу чергу
не порушені

Позивач не довів, що на даний час,
накладений відповідачем арешт може
вплинути на його права як
заставоутримувача.

Зокрема, із наданих доказів вбачається,
що термін дії договору про надання
кредиту та заставу транспортного
засобу не закінчився. Накладений
відповідачем арешт не перешкоджає
виконанню договірних умов.

З огляду на викладені вище фактичні
обставини справи, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, заслуговують на увагу
та вимоги її підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги те, що позов
не підлягає задоволенню, то відповідно
до вимог ст. 88 ЦПК України судові
витрати стягненню з відповідача на
користь позивача також не підлягають

Керуючисьст.303, ст.307 ч.1 п.3, ст.309 ч.1 п.4,
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Київського районного
суду м.Полтави від 16 вересня 2014 року
скасувати, ухваливши нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства "
Марфін Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції про
скасування акту, звільнення майна з
-під арешту, зобов'язання вчинити певні
дії.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя: __________
О.О.Буленко

______________ О.А.Лобов ____________ В.М.Петреко