справа № 462/5282/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного
С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чабан Г.М.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка
діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_5, до Публічного акціонерного
товариства «Укргазпромбанк»,
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України
Клюковського Максима Володимировича,
третя особа - відділ у справах дітей
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради, про визнання
договору іпотеки недійсним, скасування
рішень про державну реєстрацію права
власності та скасування реєстраційних
записів,

встановив:

ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_5, звернулася з
позовом в суд про визнання іпотечного
договору від 30.11.2011 року, укладеного між
нею та ПАТ «Укргазпромбанк» недійсним;
скасування рішення про державну
реєстрацію прав та їх обмежень від
10.09.2013 року щодо житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обмежень від 13.09.2013 року щодо земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2; скасування
реєстраційних записів про реєстрацію в
Державному реєстрі іпотек за №4732 від
30.11.2011 року, про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна за №986 від 30.11.2011 року,
про реєстрацію в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за №4734 від 30.11.2011 року. Свої
позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що
30.11.2011 року між ПП ВКФ «Будмаркет» та
ПАТ «Укргазпромбанк» було укладено
договір банківського кредиту №15-КЛ/11-Л,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 1700000 грн. на
строк до 25.05.2012 року. З метою належного
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором, 30.11.2011 року між
ОСОБА_4 (прізвище змінено на ОСОБА_4 у
зв'язку з реєстрацією шлюбу) та банком
укладено іпотечний договір, згідно
якого в іпотеку банку передано
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0466 га за адресою:
АДРЕСА_2. Вважає, що даний договір
іпотеки є недійсним, оскільки
укладений з порушенням законодавства,
зокрема, при його укладенні не було
враховано інтереси її малолітнього
сина ОСОБА_5, котрий весь час проживав у
вказаному будинку, однак у порушення
вимог ст. 224 ЦК України, ст.17 Закону
України "Про охорону дитинства та ч.2
ст. 12 Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей" згода органом
опіки та піклування на укладення
договору іпотеки не надавалась. На
підставі наведеного також просить
скасувати відповідні рішення про
державну реєстрацію права власності та
реєстраційні записи в Державному
реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав,
покликаючись на мотиви такого, який
просить задовольнити.

Представник відповідача ПАТ
«Укргазпромбанк» - Чабан Г.М. в судовому
засіданні проти позову заперечила,
посилаючись на його безпідставність.
Зазначила, що станом 30.11.2011 року, тобто
на момент укладення з ПАТ
«Укргазпромбанк» договору
банківського кредиту та іпотечного
договору, ОСОБА_4 при наданні
необхідного пакету документів
приватному нотаріусу ОСОБА_6, яким
посвідчувався вказаний договір
іпотеки, було представлено довідку ф.2
ЛКП «Сріблястий», з якої вбачалося, що
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована лише
ОСОБА_4 Факт, що малолітній ОСОБА_5 на
той час не був зареєстрований в
житловому будинку за зазначеною
адресою також підтверджується заявою
ОСОБА_4 від 30.11.2011 року на ім'я голови
правління ПАТ «Укргазпромбанк», в якій
вона зазначала, що син зареєстрований
та проживає разом із батьком ОСОБА_9 по
АДРЕСА_3. Відмітила, що в самому
іпотечному договорі позиваче було
заявлено про те, що передача в іпотеку
нерухомого майна не порушує права
дітей іпотекодавця та будь-яких інших
членів його сім'ї. Вважає, що реєстрація
позивачем малолітнього сина у будинку
пізніше, тобто вже після укладення
іпотечного договору, не є підставою для
визнання такого договору недійсним.

Відповідачі - приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та державний реєстратор
Державної реєстраційної служби
України Клюковський М.В., які належним
чином були повідомлені про час, день та
місце розгляду справи, що
стверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень, які
знаходяться в матеріалах справи, до
суду не прибули, заяви про розгляд
справи за їхньої відсутності не подали,
про причини неявки не повідомили.

Представник відділу в справах дітей
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради ОСОБА_3 у
вирішенні справи покладається на
розсуд суду. Між тим, зазначив, що ніхто
не звертався у відділ в справах дітей
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради щодо надання
згоди на зняття малолітнього ОСОБА_5 з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.
Зауважив, що відповідальність за дії
щодо зняття малолітньої дитини з
реєстрації за місцем проживання,
відтак фактично позбавлення дитини
права користування житлом,
покладається на її батьків, оскільки
очевидно за їх спільною заявою
малолітній був знятий з реєстрації, а в
такому випадку дозволу органу опіки і
піклування не вимагається.

Заслухавши пояснення представників
сторін і третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2011 року між ПП
ВКФ «Будмаркет» та ПАТ
«Укргазпромбанк» було укладено
договір банківського кредиту №15-КЛ/11-Л,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 1700000 грн. на
строк до 25.05.2012 року (а.с. 5-10).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про
іпотеку», іпотечний договір
укладається між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Так, з метою належного виконання
зобов'язань ПП ВКФ «Будмаркет» за
кредитним договором, між ОСОБА_4
(прізвище змінено на ОСОБА_4 після
реєстрації шлюбу 28.04.2012 року згідно
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.17)
та ПАТ «Укргазпромбанк» 30.11.2011 року
укладено іпотечний договір, який
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, відповідно до якого в
іпотеку банку передано належні ОСОБА_4
на праві приватної власності житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,0466 га за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.11-14). Нотаріусом накладено
відповідні заборони на відчуження
зазначеного у договорі майна (а.с. 15).

З метою задоволення вимог за кредитним
договором відповідач набув право
власності на предмет іпотеки в порядку,
передбаченому Законом України «Про
іпотеку» шляхом позасудового
врегулювання на підставі іпотечного
договору, що підтверджується витягами
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 9267925 від 03.09.2013 року та №
9404654 від 13.09.2013 року (а.с. 69,70).

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Згідно
з п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання правочину
недійсним.

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_5,
просить визнати недійсним вказаний
договір іпотеки від 30.11.2011 року із
підстави невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки та
піклування.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
Кодексу та іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч.1). Особа, яка
вчиняє правочин повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2). Волевиявлення
учасників правочину має бути вільним
та відповідати його внутрішній волі
(ч.3). Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей (ч.6).

Статтею 224 ЦК України встановлено, що
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування є нікчемним.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про
охорону дитинства" батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 177 СК України
батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; видавати письмові
зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.

Правилами ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» (у
редакції, чинній на момент укладення
договору іпотеки) передбачено, що
органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування, що надається відповідно до
закону.

Отже, одним із правочинів, які не можуть
вчиняти батьки або особи, які їх
замінюють, без дозволу органів опіки та
піклування, відповідно до ст. 177 СК
України, ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» та ч.3
ст. 17 Закону України "Про охорону
дитинства" є відмова від майнових прав
дитини, до яких відноситься і право
користування жилим приміщенням.

Як вбачається зі свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 батьками
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 (тепер -
ОСОБА_4) та ОСОБА_9 (а.с.18).

З довідки ЛКП «Затишне» № 1809 від 04.09.2014
року (а.с. 44) видно, що ОСОБА_5 13.11.2009 року
разом з матір'ю ОСОБА_4 був знятий з
реєстрації в квартирі по АДРЕСА_3,
співвласником якої є його батько.

Згідно даних домової книги (а.с. 19-21)
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 був
зареєстрований в період з 08.12.2009 року до
18.11.2011 року та з 27.12.2011 року по даний час.
В довідках ЛКП «Нове» № 1009 від 15.05.2013
року, № 2939 від 19.09.2013 року та № 934 від
14.04.2014 року син ОСОБА_4 значиться
зареєстрованим за цією адресою, проте
дата його реєстрації у цих довідках
відсутня (а.с. 72 -74).

Між тим, судом встановлено, та
підтверджується матеріалами справи, а
саме довідкою ф.2 ЛКП «Сріблястий» № 431
від 19.11.2011 року (а.с. 71), що на час
укладення договору іпотеки за адресою:
АДРЕСА_1, була зареєстрована лише
ОСОБА_4 Дану обставину підтвердив у
судовому засіданні і представник
позивача.

Крім цього, із заяви ОСОБА_4 від 30.11.2011
року, адресованої голові правління ПАТ
«Укргазпромбанк», вбачається, що її
малолітній син ОСОБА_5 зареєстрований
та проживає у його батька ОСОБА_9 за
адресою: АДРЕСА_3, в квартирі, яка на
праві власності належить ОСОБА_9 (а.с. 75
).

Згідно з п.1.6 договору іпотеки від 30.11.2011
року, «іпотекодавець заявляє, що на
день підписання договору не існує
інших осіб, які мають права та вимоги на
предмет іпотеки; передача в іпотеку
нерухомого майна, зазначеного в п.1.3
цього договору, не порушує прав дітей
іпотекодавця та будь-яких членів його
сім'ї» (а.с. 12).

Слід також зауважити, що при підписанні
28.10.2013 року протоколу про наміри
реалізації житлового будинку та
земельної ділянки між ПАТ
«Укргазпромбанк» та ОСОБА_4 (а.с. 76)
сторони в п.6 цього документу зазначили,
що ні в процесі укладення цього
протоколу, ні в процесі виконання його
умов не були, не будуть і не можуть бути
порушені права та інтереси малолітніх
та неповнолітніх дітей.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 44
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5, згідно зі ст.32 ЦК України,
ст.177 СК України та ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З огляду на зазначене, на вказану дату
укладення договору іпотеки малолітній
ОСОБА_5 не був зареєстрований в
житловому будинку АДРЕСА_1, відтак не
мав права користування предметом
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки, а реєстрація дитини після
укладення договору не є підставою для
визнання такого договору недійсним із
підстави невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки та
піклування. Таким чином, доводи
позивача про підстави недійсності
оскаржуваного договору не знайшли
свого підтвердження, іпотечний договір
укладений з дотриманням вимог
законодавства, а тому позовна вимога
про визнання договору іпотеки від
30.11.2011 року недійсним є безпідставною,
не грунтується на законі, а отже
задоволенню не підлягає.

Крім цього, оскільки вимога позивача
про визнання договору іпотеки
недійними є, на переконання суду,
безпідставною, у суду немає підстав
задовольняти наступні, похідні вимоги
позивача, а саме: про скасування
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обмежень від 10.09.2013 року щодо
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1;
скасування рішення про державну
реєстрацію прав та їх обмежень від
13.09.2013 року щодо земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2; скасування
реєстраційних записів про реєстрацію в
Державному реєстрі іпотек за №4732 від
30.11.2011 року, про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна за №986 від 30.11.2011 року,
про реєстрацію в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за №4734 від 30.11.2011 року.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу - обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Враховуючи все вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено підставність та
обґрунтованість своїх позовних вимог,
а відтак, у задоволенні позову слід
відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України
судові витрати стягуються за судовим
рішенням у справі, коли оплата судових
витрат була відстрочена або
розстрочена до ухвалення цього
рішення. З огляду на те, що при
відкритті провадження у справі суд
відстрочив позивачу сплату судового
збору до ухвалення судового рішення у
справі, а розглянувши справу, дійшов
висновку, що в позові слід відмовити, то
із ОСОБА_4 необхідно стягнути 243,60 грн.
судових витрат на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 82, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 224 ЦК України, ст. 177
СК України, ст.ст.1, 18 Закону України
«Про іпотеку», ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей», суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, до
Публічного акціонерного товариства
"Укргазпромбанк", приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Клюковського Максима
Володимировича, третя особа - відділ у
справах дітей Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання договору іпотеки
недійсним, скасування рішень про
державну реєстрацію права власності та
скасування реєстраційних записів -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний С.Ю.