РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/13592/14-ц

2/643/4986/14

24.09.2014 року Московський районний суд
м.Харкова в складі:

головуючого суді - Сиротникова Р.Є.

при секретарі - Горборуковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності, -
суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
дійсним укладений 21.06.2003 між ним та
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
житлового будинку із надвірними
будівлями, по АДРЕСА_1 та нежитлових
приміщень, розташованих за адресою
АДРЕСА_2, визнати за позивачем, право
власності на житловий будинок із
надвірними будівлями, по АДРЕСА_1 та
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначив, що 21.06.2003 року він придбав у
відповідача у справі - ОСОБА_3 житловий
будинок із надвірними будівлями, по
АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень,
розташованих за адресою АДРЕСА_2.

Вказана угода була оформлена у вигляді
письмового договору купівлі-продажу,
який через скрутний фінансовий стан та
небажання ОСОБА_3 отримувати необхідні
для нотаріального посвідчення угоди
документи, не був у встановленому
законом порядку завірений нотаріально.
ОСОБА_3 пообіцяла позивачу, що протягом
двох-трьох місяців вона вживатиме
заходів щодо оформлення документів у
відповідності до чинного
законодавства.

Гроші за нерухоме майно ОСОБА_3
отримала у день підписання договору,
про що було складено відповідну
розписку.

Наприкінці 2008 року ОСОБА_3 повідомила,
що їде до подруги в Крим. Коли через
кілька місяців позивач намагався
зв'язатися із відповідачем по
мобільному телефону, її номер не
обслуговувався. Після цього позивач
власними силами намагався розшукати
відповідача, але її місцезнаходження
позивачу на теперішній час не відомо.

Крім того, позивач так і не зміг
скористатися іншим об'єктом
нерухомості, що придбав у відповідача -
нежитловими приміщеннями,
розташованими по АДРЕСА_2, оскільки
правовстановлюючі документи на це
приміщення залишились у відповідача,
начебто, для того, щоб продовжити
оформлення документів.

В теперішній час позивач позбавлений
можливості розпоряджатися своїм
майном, оскільки право власності на
спірну квартиру зареєстроване за її
колишнім власником - відповідачем, в
зв'язку із чим позивач вимушений
звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з'явився,
до його початку звернувся до суду із
заявою, в якій підтримав заявлені
позовні вимоги та просив суд позов
задовольнити

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи сповіщений належним чином, про
причини неявки не повідомив, заяв про
розгляд справи за його відсутності не
надав. Зі згоди представника позивача
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з заявою
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено та не було
спростовано відповідачем, що 21.06.2003
року позивач придбав у ОСОБА_3 житловий
будинок із надвірними будівлями, по
АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень,
розташованих за адресою АДРЕСА_2, що
підтверджується договором
купівлі-продажу, копія якого є в
матеріалах справи. Матеріали справи
також містять копію розписки про
отримання відповідачем від позивача
грошей в сумі 270000 гривень.

Відповідно до ст.11, ст. 12 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд. Особа може відмовитися від
свого майнового права. Особа може за
відплатним або безвідплатним
договором передати своє майнове право
іншій особі, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами). У
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін.

Відповідно до ст.210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності або
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.655 ЦК за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 334 ЦК встановлено, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.220 ЦК України - якщо
сторони домовилися що до істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулось повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилась від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Таким чином, позивач фактично стала
власником спірної квартири після
передачі грошей за неї.

Щодо можливості задоволення позову про
визнання за позивачем права власності
на нежитлові приміщення, які
розташовані за адресою АДРЕСА_2 суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даного обов'язку позивачем
не надано жодних доказів на
підтвердження своїх вимог щодо
визнання дійсною угоди та визнання за
ним права власності на належні
відповідачу нежитлові приміщення,
зокрема - не надано доказів на
підтвердження того факту, що спірні
нежитлові приміщення до укладання
угоди між сторонами у справі взагалі
належали відповідачу та вона мала
права їх відчужувати. Тому позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст.4,5,10,11,60,61,209,212,213,214,215,
224-226 ЦПК України і на підставі
ст.ст.210,220,316,334,638,655 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати дійсним укладений 21.06.2003 року
між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу житлового будинку із
надвірними будівлями, по АДРЕСА_1.

Визнати за позивачем, ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок із
надвірними будівлями, по АДРЕСА_1,
загальною площею 71,3 кв.м., з яких
житлова площа - 27,0 кв.м.

В іншій частині - в задоволенні позову
відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м.Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Сиротников Р.Є.