Справа №784/4619/13 28.10.2014 28.10.2014 28.10.2014
Провадження № 22ц/784/41/14 Головуючий у
першій інстанції Губницький Д.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Кудрі В.М.,

за участю представників позивачки
ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 04 жовтня 2013 року за
позовом

ОСОБА_5 та

ОСОБА_6

до

ОСОБА_7,

комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Миколаївської міської
ради «Зоря»

(далі - ЖКП «Зоря»)

про виселення, зобов'язання привести
квартиру у попередній стан та змінити
умови договору найму жилого
приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

01 лютого 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7
та ЖКП «Зоря» про виселення,
зобов'язання привести квартиру у
попередній стан та змінити умови
договору найму жилого приміщення.

Позивачі зазначали, що вони проживали
та були прописані у квартирі АДРЕСА_3 у
м. Миколаєві. Вказана квартира
знаходилась на балансі ДП НВКГ «Зоря» -
«Машпроект». 05 серпня 1998 року ДП НВКГ
«Зоря» - «Машпроект», у зв'язку з
приватизацією, ОСОБА_5 видано свідоцтво
про право власності на дану квартиру.
На підставі договору купівлі-продажу
від 07 вересня 1998 року, зареєстрованого
на товарній біржі «Нерухомість -Центр»,
ОСОБА_5 продала її ОСОБА_7 Рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 червня 2001 року
приватизація спірної квартири визнана
недійсною. Рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 26
грудня 2007 року визнано за ОСОБА_6 право
користування квартирою АДРЕСА_3 у м.
Миколаєві та вселено її у вказану
квартиру. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 у м.
Миколаєві, укладений 07 вересня 1998 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, зареєстрований на
товарній біржі «Нерухомість-Центр» 04
вересня 1998 року за № 1-110. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.
Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 03 квітня 2008
року рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26 грудня 2007 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання права
користування жилим приміщенням і
вселення в нього, а також задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_7
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення. Визнано за ОСОБА_5 право
користування квартирою АДРЕСА_3 у м.
Миколаєві та вселено її у вказану
квартиру. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу, укладеного 07
вересня 1998 року на товарній біржі
«Нерухомість-Центр» відмовлено. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін. Вказане рішення суду набрало
законної сили. На підставі даного
рішення суду Ленінським районним судом
був виданий виконавчий лист № 2-149. Між
тим, до теперішнього часу рішення суду
про визнання права користування жилим
приміщенням і вселення в нього не
виконано, оскільки відповідач ОСОБА_7
об'єднав квартири № 8 та № 9 в одне
офісне приміщення, яке не є жилим та не
має окремого входу. На підставі цього
державний виконавець звертався до
суду: з поданням про примусовий вхід до
квартири АДРЕСА_3 у м. Миколаєві та з
заявою про встановлення способу
примусового виконання рішення суду про
вселення, в задоволенні яких також було
відмовлено.

Посилаючись на вищезазначене,
позивачі просили усунути перешкоди в
користуванні ними жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_3 у м. Миколаєві з боку
ОСОБА_7 шляхом виселення останнього та
інших осіб з даного приміщення,
зобов'язати ОСОБА_7 привести за свій
рахунок спірне приміщення у попередній
стан, шляхом демонтажу стіни в межах
дверного отвору для встановлення
вхідної двері та жилого приміщення
квартири у відповідності з по
поверховим планом вказаним у
технічному паспорті. Також просили
змінити умови договору найму жилого
приміщення спірної квартири
зобов'язавши ЖКП «Зоря» розірвати
договір найму з ОСОБА_7 та укласти цей
договір з ними.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 04 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позову в повному обсязі. На думку
апелянтів, оскаржене рішення є
незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивачки ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачки та ОСОБА_8 (син ОСОБА_6.)
проживали та були зареєстровані в
спірній квартирі, яка знаходилась на
балансі ЖЕК НВКГ «Заря-Машпроект». 05
серпня 1998 року ОСОБА_5 отримала
свідоцтво про право власності на цю
квартиру в порядку приватизації (а.с. 97)
та 07 серпня 1998 року продала її
відповідачу ОСОБА_7 (а.с. 98). Договір
купівлі-продажу був зареєстрований на
товарній біржі «Нерухомість-Центр» та
ОСОБА_7 зареєстрував своє право
власності на вказану квартиру
відповідно до діючого на той час
законодавства. У зв'язку з продажем
цієї квартири ОСОБА_6 з сином та ОСОБА_5
виписались до квартири АДРЕСА_1, яка
була придбана ОСОБА_5 15 січня 1999 року за
договором купівлі-продажу,
зареєстрованому на товарній біржі
«Нерухомість-Центр» (а.с. 99).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 червня 2001 року
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру, видане ОСОБА_5 в
порядку приватизації, визнане
недійсним (а.с. 101).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 липня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3 у м. Миколаєві, за
заявою їх представника, залишені без
розгляду (а.с. 123). До теперішнього часу
жодна із сторін договору
купівлі-продажу не заявляла про його
недійсність.

Тобто, на даний час ОСОБА_7 залишається
власником спірної квартири. В зв'язку з
цим, позовні вимоги про зобов'язання
привести квартиру у попередній стан та
змінити умови договору найму жилого
приміщення є передчасними,
задоволення цих вимог не буде
поновленням порушених прав позивачів,
так як ОСОБА_7 залишається власником
спірної квартири та його право
власності на спірну квартиру ні ким не
оспорюється.

Статтею 1 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналась 17 липня 1997 року відповідно
до Закону від 17 липня 1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, №
4, № 7, та № 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Зазначене також
передбачено ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України та ст. 48 Закону України «Про
власність».

Крім того, як вбачається зі змісту
позовної заяви, позивачі в
обґрунтування своїх вимог посилаються
лише на те, що відповідач відмовляється
виконувати рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 26
грудня 2007 року і рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 03
квітня 2008 року, якими визнано за ними
право користування квартирою АДРЕСА_3 у
м. Миколаєві та вони вселені до цієї
квартири.

Тобто, позивачі не зазначили підставу
позову (юридичні факти), на основі яких
обґрунтовують свої вимоги відповідно
до норм матеріального права.

З технічного паспорту та експлікації
приміщень вбачається, що квартири № 8 і
№ 9 (яка також належить відповідачу на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу) по АДРЕСА_1 в м.
Миколаєві відповідачем самочинно
об'єднані в одне приміщення та
переведені у нежитлові приміщення
офісу загальною площею 145,6 кв.м. (а.с.
81-84). Тобто, квартира №? 8 за вказаною
адресою на даний час, як житловий
об'єкт, не існує.

Також, відповідно до листів КЖНП ММР
«Зоря» від 15 липня 2013 року та 05 вересня
2012 року, житловий будинок по АДРЕСА_1
знаходиться в господарському віданні
КЖНП ММР «Зоря» та дозвіл на
перепланування спірної квартир не
надавався (а.с. 21).

Колегією суддів призначалась по справі
судова будівельна-технічна експертиза
з питань наявності технічної
можливості приведення квартири № 8 у
попередній стан та, які будівельні
роботи необхідно для цього виконати та
їх вартість (а.с. 206). Проте, вказана
експертиза експертною установою не
була виконана в зв'язку з ненаданням
відповідачем доступу до квартири № 8 за
спірною адресою (а.с. 258).

Проте, колегія суддів звертає увагу
позивачів на положення ст. 152 ЖК
України, що переобладнання та
перепланування квартири, яка належить
громадянинові на праві приватної
власності, проводяться з дозволу
Виконавчого комітету місцевої ради.

Здійснення змін у квартирі проводиться
при наявності проектів та з дозволу
виконкому відповідної місцевої Ради
народних депутатів, які відповідачем
суду не надані. Крім того, контроль за
утриманням квартир, що належать
громадянам, згідно до ст. 154 ЖК України
здійснюють Виконавчі комітети
місцевих рад.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Між тим, позивачами не надані суду
докази, які б підтверджували
відсутність у відповідача права
власності на спірну квартиру, що
надавало би право на його виселення з
зобов'язанням про приведення квартири
у попередній стан.

Відповідно до частини другої статті 383
ЦК України власник квартири може на
свій розсуд здійснювати ремонт і зміни
у квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно - технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Зі змісту зазначеної норми закону,
власник квартири може здійснювати в
ній ремонт або зміни, тобто
перепланування і переобладнання.

Тому, доводи апеляційної скарги, що
рішення суду рішення є незаконним та
необґрунтованим спростовуються
вищезазначеними обставинами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 04
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді