Справа № 357/7376/14 Головуючий у І
інстанції Буцмак Ю. Є.Провадження №
22-ц/780/7182/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 24 вересня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулися до суду з вказаним позовом
та просили стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KS12080093 від 28 квітня 2006 року в
розмірі 13 731,12 грн. та понесені витрати
по сплаті судового збору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 3
жовтня 2014 року представник позивача
Шуліка А.В. подала апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що в даному випадку
правовідносини між сторонами не
припинилися, що не позбавляє банк
нараховувати заборгованість згідно
договору та отримання сум,
передбачених ст. 625 ЦК України. Суд
першої інстанції не перевірив суми
нарахованої заборгованості, чи
виконаний судовий наказ, яким чином
банк зараховував кошти, які надішли від
відповідача, та ухвалив рішення лише на
поясненнях та доказах, які надавалися
відповідачем. Представник позивача
вказує, що судовим наказом з ОСОБА_1
стягнуто заборгованість станом на
травень 2009 року, однак кредитний
договір розірвано не було, а тому
банком правомірно нараховувалися
відсотки за кредитом та штрафні
санкції з моменту закінчення строку
дії договору.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк».

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
28 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приват
Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № DNH4KS12080093, за
умовами якого останній було надано
строковий кредит у розмірі 2 148,92 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Наполягаючи на своїх вимогах позивач
вказав, що у зв'язку з невиконанням
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, станом 24 березня 2014 року
відповідач має заборгованість в
розмірі 21 318,16 грн.

Судовим наказом Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ЗАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KS12080093 в сумі 8 717,09 грн. та вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Тому з урахуванням стягнутої суми
заборгованість відповідача перед
банком складає 12 601,07 грн., а також штраф
(фіксована частина) - 500 грн. та штраф
(процентна складова) - 630,05 грн., що має
відображення у розрахунку
заборгованості наданим позивачем.

Зі змісту заяви позичальника від 28
квітня 2006 року убачається, що кредитні
кошти надавалися строком на 12 місяців
для купівлі телефону «Самсунг» та
сплати комісії банку і компанії.

Як встановлено з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ DNH4KS12080093 та не заперечувалося
сторонами, відповідач на наступний
місяць після отримання кредиту,
припинила сплачувати щомісячні
платежі для погашення заборгованості.

З метою захисту порушених прав, у
травні 2009 році ЗАТ КБ «Приват Банк» (на
той час) звернувся до суду із заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_1заборгованості за кредитним
договором в сумі 8 717,09 грн.

Позивач не надав суду доказів щодо суми
нарахованої заборгованості;
зарахування коштів які було стягнуто з
відповідачки на виконання судового
наказу; тобто, яким чином банк
зараховував кошти, які надійшли від
відповідача. Якщо за судовим наказом
було стягнуто весь борг, то з чого
складається заборгованість
відповідачки.

Представник позивача в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з'явився, просив відкласти розгляд
справи, в зв'язку з зайнятістю в іншому
процесі. Колегія вважає причину неявки
неповажною, оскільки позивач має
юридичний відділ, що складається не з
двох осіб, як заявлено в клопотанні.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає
про не дослідження в судовому
засіданні доказів, які сам позивач і не
надав в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Обґрунтовуючи вимоги позову
збільшенням строку позовної давності
за домовленістю сторін, ПАТ КБ
«Приватбанк» не надав суду доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_1була
ознайомлена з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка», за п. 5.5. яких, строк
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки (пені), штрафів за кредитним
договором встановлюється сторонами
тривалістю п'ять років.

Відсутність підпису відповідача на
самих умовах фактично надає можливість
банку надавати умови в будь-якій
редакції, з будь-яким строком позовної
давності та стверджувати, що зазначені
умови погоджені з відповідачем.

За таких обставин зазначення в заяві на
видачу кредиту про ознайомлення
відповідача з умовами надання кредиту,
без ідентифікації самих умов, як таких,
що погоджені підписом відповідача, не
може бути належним доказом
ознайомлення та погодження
відповідача саме з тією редакцією умов
на якій наполягає банк.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову з підстав його недоведеності в
даному випадку відповідає матеріалам
справи, ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до ст. 307 ЦПК України
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» необхідно
відхилити, Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: