Провадження №
Приморський районний суд м. Одеси
головуючого - судді Домусчі Л.В.
при секретарі - Герасименко Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання дій
неправомірними та відібрання дитини,
Позивачка 10.09.2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання дій
неправомірними та відібрання дитини. В
обґрунтування вказує, що вона
перебувала з відповідачем у шлюбі, від
шлюбу народилася донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 19.01.2014 року ОСОБА_2
звернувся до неї з проханням дозволити
погуляти з донькою На той час вона
дозволяла йому бачитися, проводити час
з донькою, гуляти, спорів з цього
приводу не виникало, проте, з
прогулянки ОСОБА_2 доньку не повернув, і
змінив її місце проживання на невідоме.
Вона неодноразово намагалася вийти на
контакт з ОСОБА_2 повернути дитину. Під
час спілкування з ОСОБА_2 через смс -
переписування та телефонні розмови їй
не вдалося з'ясувати місце знаходження
та вмовити повернути доньку, але їй
стало зрозуміло, що він доньку не
поверне. А через деякий час ОСОБА_2
відключив усі свої телефони та
перестав відповідати. Зв'язок з
колишнім чоловіком вона втратила.
Відповідача було об'явлено в розшук,
вона неодноразово зверталася до
органів міліції з проханням
встановлення місцезнаходження її
дитини. 20.06.2014 року вона в останнє
звернулася до Шевченківського ВМ
Приморського РВ УМВС України в
Одеській області. Висновком по
результатам розгляду матеріалу ЖЕУ№
ОСОБА_2 самовільно дитину не забирав, а
взяв її на тимчасове проживання до себе
нібито після усної домовленості зі нею.
На даний час місцезнаходження
відповідача не відомо, малолітня
дитина проживає у невідомому їй місці,
кожного дня дитина зазнає
психологічного тиску, що викликаний
розлученням із матір'ю, що становить
реальну загрозу для фізичного і
психічного стану дитини.
В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (діє на
підставі довіреності від 11.11.2014р.)
позовні вимоги повністю підтримав, з
викладених в позові підстав та просив
допустити негайне виконання рішення в
частині відібрання у відповідача
дитини. При цьому представник зазначив,
що відповідач колишній чоловік
позивачки. В 2013 році шлюб між ними було
розірвано. Відповідач періодично
навідував доньку, яка проживала разом з
матір'ю, ходив з нею на прогулянки, але
одного разу з прогулянки відповідач
доньку не повернув. Позивачка і в січні
і в липні 2014 року зверталась до органів
міліції з заявами знайти її дитину,
міліція нібито проводила перевірку,
але місцезнаходження дитини
встановлено не було, розшуком дитини
ніхто не займався. Незадовго до цих
подій позивачка продала квартиру, та
відповідач позичив у неї гроші у сумі
135000 дол.США. Сторони жили у одному
будинку, вона в кВ. АДРЕСА_2. Ніякої
усної домовленості, що донька буде
проживати разом з батьком не було, він
просто зник з дитиною. Розлучення
трирічної дитини з матір'ю є
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про час і місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, поважних причин неявки суду не
Представник третьої особи органу опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Рачук В.В. у судове
засідання не з'явилася, але надала
заяву в якій просила розглядати справу
без участі представника.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання,
ухвалив слухати справу у відсутності
відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК
України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК
України при заочному розгляді на
підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представник
позивача, дослідивши матеріали справи,
прийшов до слідуючого висновку.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували у
шлюбі з 28.09.2010 року, згідно свідоцтва
про шлюб від 28.09.2010 року.
Від шлюбу у них народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 02.12.2011 року, та яка
проживала разом з матір'ю.
На підставі заочного рішення
Іванівського районного суду Одеської
області від 14.04.2014 року по справі №
499/133/14-ц шлюб між сторонами розірвано.
В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 19.01.2014 року звернувся
до позивачки з проханням погуляти з
донькою, проте з прогулянки ОСОБА_2
доньку не повернув і змінив місце її
проживання на невідоме.
З копії кримінального провадження
Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в
ознаками кримінального правопорушення
передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України
вбачається, що 30.01.2014 року ОСОБА_1
звернулася до Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області із заявою, в якій
просила вжити дії щодо повернення
малолітньої доньки, яку колишній
чоловік ОСОБА_2 вивіз у невідомому їй
напрямку з місця проживання АДРЕСА_1
Також 20.06.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Приморського РВ із заявою про
оголошення розшуку її малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
знаходиться разом зі своїм батьком
ОСОБА_2 у невстановленому місці, якого
просила також голосити у розшук.
Як вбачається з висновку про
результати розгляду матеріалу ЖЕУ №
перевірки матеріали розглянуті. З
вказаного матеріалу вбачається, що
після звернення гр.-ки ОСОБА_1, також до
міліції звернувся ОСОБА_2 із заявою, в
якій просив притягнути до
адміністративної відповідальності
гр-ку ОСОБА_1 за усунення від обов'язків
з виховання їхньої малолітньої дитини
ОСОБА_3. Перевіркою було встановлено,
що шлюб між сторонами розірвано, та по
усній домовленості сторін, малолітня
ОСОБА_3 залишилася тимчасово проживати
з батьком. Рішення суду щодо визначення
місця проживання дитини відсутнє.
Також з кримінального провадження
вбачається, що на веб-сайті МВС в
колонці інформації щодо осіб, які
переховуються від органів влади,
розташована інформація щодо розшуку
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як про особу, що
переховується від органів досудового
розслідування, стаття звинувачення -
ст.286 ч.1 КК України.(порушення правил
безпеки дорожнього руху або
експлуатації транспорту особою, яка
керує транспортним засобом, що
спричинило потерпілому середньої
тяжкості тілесне ушкодження).
Також з наданого до позову висновку
Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ
від 18.09.2013 року), вбачається що, 18.09.2013
року ОСОБА_1 звернулася до
Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області із
заявою про неправомірні дії чоловіка
ОСОБА_2, який висловлювався брутальною
лайкою в її адрес та на адресу її
робітниці ОСОБА_6, погрожуючи фізичною
Постановою слідчого СВ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
від 27.09.2014 року кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. З
вказаної постанови вбачається, що в
ході досудового розслідування
встановлено, що між заявницею і ОСОБА_2
вбачаються цивільно-правові відносини,
які повинні вирішуватися у судовому
Відповідно до частини 3 статті 9
Конвенції про права дитини, дитина, яка
не проживає з одним чи обома батьками,
має право підтримувати на регулярній
основі особисті і прямі контакти з
обома батьками, за винятковими
випадками коли це суперечить інтересам
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини, на
засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства (ст. 7 СК України).
Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно з ст.ст. 150, 151 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини. Батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини
та право обирати форми та методи
виховання, крім тих які суперечать
закону, моральним засадам суспільства.
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 15 Закону
України «Про охорону дитинства», які
регулюють права дитини та її батьків,
дитина має право на регулярні особисті
стосунки з батьками та прямі контакти з
В судовому засіданні встановлено, що
сторони добровільно дійшли згоди, що
малолітня донька буде проживати з
матір'ю, однак відповідач вивіз дитину
у невідомому напрямку.
Відповідно до ч. 4 статті 19 СК України,
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Відповідно до норм Конвенції про права
дитини, кожна дитина має право на
захист зі сторони держави від всіх форм
фізичного або психологічного
насильства, образи, відсутність
піклування або недбайливого ставлення,
грубого звернення або експлуатації.
Батьки зобовязанні піклуватися про
здоровя дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, а також батьки
зобовязані поважати дитину.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року,
як принципове положення визначила, що
дитина повинна зростати в умовах
турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування. Обовязок
виховувати дитину, ростити дитину
найважливіший обовязок матері та
батька.

Повага до дитини має базуватися на
визнанні незаперечної істини: дитина
це маленька людина, зі своїм внутрішнім
світом, своїми уподобаннями, своїми
бажаннями та потребами. Повага до
дитини це повага її прав, визначених
Конвенцією про права дитини та іншими
законодавчими актами.

Відповідно до 2 принципу Декларації
прав дитини від 20.11.1959 року, дитині
законом та іншими засобами повинні
бути забезпечені спеціальний захист та
надані можливості та сприятливі умови,
які дозволили б йому розвиватися
фізично, розумово, морально та духовно.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх заміняють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров`я, фізичний
духовний і моральний розвиток
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей
поважити гідність дитини, готувати її
до самостійного життя і праці.

Відповідно до ст.162 Сімейного кодексу
України, Якщо один з батьків або інша
особа самочинно, без згоди другого з
батьків чи інших осіб, з якими на
підставі закону або рішення суду
проживала малолітня дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її тому,
з ким вона проживала.

Також, відповідно до частини 1 статті 170
ЦПК України, суд може постановити
рішення про відібрання дитини від
батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у
випадках, передбачених пунктами 2 - 5
частини першої статті 164 цього Кодексу,
а також в інших випадках, якщо
залишення дитини у них є небезпечним
для її життя, здоров'я і морального
виховання.

За змістом ст.ст.3,9 Конвенції про права
дитини від 10.11.1989р., яка набрала
чинності для України 27.09.1991р., во всіх
діях-щодо дітей, у тому числі коли
дитина розлучається з одним з батьків,
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини. Статтею 24 передбачено також
право дитини на користування найбільш
досконалими послугами системи охорони
здоров'я та засобами лікування хвороб і
відновлення здоров'я.

З урахуванням того, що малолітня дитина
проживає в невідомому місці,
спеціальне годування та лікування її
неможливе, а також те, що кожного дня
дитина зазнає психологічного тиску, що
викликаний розлученням із матір'ю, суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги позивачки та допустити негайне
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.367 ЦПК України,
суд допускає негайне виконання рішення
суду у справах про відібрання дитини і
повернення її тому, з ким вона
проживала.

На підставі вище вказаного та
керуючись ст.ст.10, 11, 15,16, 57, 60, 61, 208,209
213-215, 218, 224-225, 367 ЦПК України, ст.ст. 3,6, 19,
162, 170 Сімейного Кодексу України,
Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позовіні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання дій
неправомірними та відібрання дитини -
задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 щодо малолітньої
ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її ОСОБА_1.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині відібрання малолітньої
дитини ОСОБА_3 і повернення іі матері -
ОСОБА_1, з якою вона проживала.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси
Домусчі Л.В.

02.12.2014