У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 року м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Газпром добича
Уренгой», товариства з обмеженою
відповідальністю «Перспектива»,
Сухолиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання права власності
на незавершене будівництво та земельні
ділянки; за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» до ОСОБА_8 про визнання
недійсним договору про інвестування
будівництва житла, за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Перспектива» до
ОСОБА_8 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та зобов'язання
звільнити житловий будинок; за
зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» до Державної податкової
інспекції у Овідіопольському районі
Одеської області, Сухолиманської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області, ОСОБА_8, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Газпром добича
Уренгой», про визнання права власності
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» на рішення апеляційного
суду Одеської області від 15 березня 2013
року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» (далі - ТОВ
«Перспектива») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_8 про усунення
перешкод у користуванні майном і з
урахуванням наступних уточнень
позовних вимог просило: визнати
недійсним договір інвестування
будівництва житла від 11 листопада 2004
року, укладеного з відповідачем;
витребувати із чужого незаконного
володіння незавершений будівництвом
будинок АДРЕСА_1 шляхом виселення з
нього ОСОБА_8 та членів його сім'ї,
визнати за ТОВ «Перспектива» право
власності на будівельні матеріали й
обладнання, що були використані в
процесі будівництва 108 об'єктів у с.
Сухий Лиман Овідіопольського району
Одеської області.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 7
травня 1993 року трестом
«Уренгойгаздоррембуд», якому належала
забудована земельна ділянка, і
кооперативом «Автодорсервіс» для
вирішення питань продовження
будівництва було створено ТОВ
«Перспектива» та що з 15 листопада 2004
року об'єкти незавершеного будівництва
у с. Сухий Лиман, у тому числі будинок
АДРЕСА_1, готовністю 95 %, були внесені до
статутного капіталу ТОВ «Перспектива»,
але ОСОБА_8 з 2004 року незаконно
використовує вказаний будинок для
проживання.

Просило також із цих підстав визнати
право власності на майновий комплекс
селища газовидобувальників у с. Сухий
Лиман Овідіопольського району
Одеської області, що складається з
об'єктів житлових будинків згідно з
наданим позивачем переліком.

22 грудня 2011 року ОСОБА_1, діючи від
свого імені, та як представник ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Газпром добича
Уренгой» (далі - ТОВ «Газпром добича
Уренгой»), ТОВ «Перспектива»,
Сухолиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання права власності
на незавершене будівництво й земельні
ділянки, указуючи, що рішеннями
Сухолиманської сільської ради йому та
його довірителям було виділено
земельні ділянки під забудову
житловими будинками й що
розпорядженнями голови
Овідіопольської районної ради їм
надано дозвіл на будівництво житлових
будинків, а пізніше зареєстровано та
видано будівельні паспорти на забудову
земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4, АДРЕСА_1, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6,
АДРЕСА_7.

Посилаючись на те, що за досягнутою
домовленістю будівництво житлових
будинків здійснював трест
«Уренгойгазавтодор», правонаступником
якого є ТОВ «Газпром добича Уренгой»,
станом на 2008 рік житлові будинки
збудовані на 80-90 %, але ТОВ «Газпром
добича Уренгой» відмовляється
приймати грошові кошти на оплату
здійсненого будівництва та передавати
будинки позивачам, просили суд визнати
за ними право власності на вказані
незавершені будівництва та земельні
ділянки.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 14 січня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ТОВ «Газпром добича
Уренгой», ТОВ «Перспектива»,
Сухолиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання права власності
на незавершене будівництво та земельні
ділянки відмовлено.

Позовні вимоги ТОВ «Перспектива»
задоволено: визнано недійсним договір
№ 1 про інвестування будівництва житла
від 11 листопада 2004 року, укладений між
ТОВ «Перспектива» і ОСОБА_8; визнано за
ТОВ «Перспектива» право
власності на майновий комплекс селища
газовидобувальників у с. Сухий Лиман
Овідіопольського району Одеської
області, що складається з незавершених
будівництвом будівель згідно з
переліком; витребувано з володіння
ОСОБА_8 не введений в експлуатацію
житловий будинок АДРЕСА_1 та
постановлено виселити з нього ОСОБА_8 з
усіма особами, які в ньому мешкають без
надання іншого жилого приміщення й
передати ТОВ «Перспектива».

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15 березня 2013 року рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 14 січня
2013 року в частині визнання права
власності ТОВ «Перспектива» на
майновий комплекс селища
газовидобувальників у с. Сухий Лиман
Овідіопольського району Одеської
області, що складається з незавершених
будівництвом будівель згідно з
переліком, і в частині витребування з
володіння не введеного в експлуатацію
будинку АДРЕСА_1 та виселення з нього
ОСОБА_8 з усіма особами, які в ньому
мешкають, без надання іншого жилого
приміщення, скасовано й ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено; у решті рішення суду
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 березня 2013 року
скасовано, рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 14
січня 2013 року залишено в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 липня 2014 року
справу допущено до провадження
Верховного Суду України в порядку
глави 3 розділу V ЦПК України

Постановою Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 5
листопада 2014 року заяву Сухолиманської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області задоволено,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

У касаційній скарзі ТОВ «Перспектива»,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду
оскаржується в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Перспектива», а тому в іншій частині в
силу ст. 335 ЦПК України не
переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову ТОВ
«Перспектива», виходив із того, що
єдиний комплекс незавершеного
будівництва об'єктів селища
газовидобувальників у с. Сухий Лиман
Овідіопольського району Одеської
області був переданий учасником
ТОВ «Перспектива» у власність як
вклад до статутного капіталу цього
товариства, і застосувавши положення
статті 115 ЦК України, статті 85
Господарського кодексу України, за
якими господарське товариство є
власником майна, переданого йому у
власність засновниками й учасниками як
внески, на підставі статей 331, 392 ЦК
України дійшов висновку про наявність
правових підстав для визнання права
власності на вказане майно за
товариством.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
визнання права власності ТОВ
«Перспектива» на майновий комплекс
селища газовидобувальників у с. Сухий
Лиман Овідіопольського району
Одеської області, що складається з
незавершених будівництвом будівель
згідно з переліком, і в частині
витребування з володіння не введеного
в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 та
виселення з нього ОСОБА_8 з усіма
особами, які в ньому мешкають, без
надання іншого жилого приміщення та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
позові в цій частині, виходив із того,
що предметом позову є незакінчене
будівництвом нерухоме майно, оскільки
ані за складом майна, ані за його
призначенням сукупність речей, щодо
яких існує вимога ТОВ «Перспектива»
про визнання за ним права власності, не
можуть бути визначена як єдиний
майновий комплекс. Законом не
передбачено визнання прав власності на
незакінчене будівництвом нерухоме
майно (ст. ст. 182, 331 ЦК України).

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено із
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 7 червня 1989 року
між виконавчим комітетом
Овідіопольської районної ради
народних депутатів Одеської області та
трестом «Уренгойгаздоррембуд» було
укладено договір № 20, згідно з яким
виконавчий комітет Овідіопольської
районної ради зобов'язався в першому
півріччі 1989 року оформити державний
акт відведення земельної ділянки
площею 15 га у с. Сухий Лиман для
будівництва селища
газовидобувальників
(100 - 150 котеджів), а у 1991 році відвести в
с. Сухий Лиман додаткову земельну
ділянку для газовидобувальників
площею до 15 га згідно з попередньою
домовленістю. Трест
«Уренгойгаздоррембуд» за цим
договором взяв на себе зобов'язання
почати будівництво селища
газовидобувальників на 100 - 150 котеджів,
передати в оренду певне майно й надати
кошти на будівництво об'єктів
соцкультпобуту та газифікації с. Сухий
Лиман. Відповідно до пункту 3.3 договору,
виконавчий комітет Овідіопольської
районної ради народних депутатів
зобов'язався не претендувати на житло,
що буде побудоване трестом
«Уренгойгаздоррембуд».

На підставі розпорядження Ради
Міністрів Української РСР від 27 жовтня
1989 року № 374-р Уренгойському
ремонтно-будівельному дорожньому
тресту «Уренгойгаздоррембуд» було
видано державний акт на право
користування землею, відповідно до
якого за зазначеним землекористувачем
було закріплено в безстрокове
користування 13,0 га землі в с. Сухий
Лиман Овідіопольського району для
будівництва житлових будинків.

На замовлення тресту
«Уренгойгаздоррембуд» було видано
архітектурно-планувальне завдання та
технічні умови на газо-, електро- і
водопостачання, розроблена та
затверджена проектна документація на
селище газовидобувальників тресту
«Уренгойгаздоррембуд» у с. Сухий Лиман
Овідіопольського району Одеської
області.

Для будівництва житлових будинків
трест «Уренгойгаздоррембуд» у травні
1993 року уклав договір підряду на
капітальне будівництво з Одеським
виробничим управлінням «Облавтодор». 7
травня 1993 року було зареєстровано ТОВ
«Перспектива», засновниками якого
стали ремонтно-будівельний дорожній
трест «Уренгойгаздоррембуд» та
кооператив «Автодорсервіс».

23 грудня 1993 року, тобто після створення
ТОВ «Перспектива»,
ремонтно-будівельний дорожній трест
«Уренгойгаздоррембуд» був
реорганізований у відособлений
підрозділ без прав юридичної особи
виробничого об'єднання
«Уренгойгазпром» Російського
акціонерного товариства «Газпром».

Рішенням Сухолиманської сільської
ради від 21 серпня 1996 року № 76
тресту «Уренгойгаздоррембуд» виділено
та передано під індивідуальне
будівництво земельну ділянку площею 3
га.

27 листопада 1998 року між виробничим
об'єднанням «Уренгойгазпром», до
складу якого на той час уже входив
трест «Уренгойгаздоррембуд», і ТОВ
«МКП-Одеса», за погодженням з Одеським
виробничим управлінням «Облавтодор»,
було укладено договір підряду
капітального будівництва щодо
продовження будівництва 108 житлових
котеджів у с. Сухий Лиман.

Об'єкти незавершеного будівництва
селища газовидобувальників
у с. Сухий Лиман Овідіопольського
району були внесені до статутного
капіталу ТОВ «Перспектива» згідно з
протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «Перспектива» від 8
листопада 2004 року № 6 та зі змінами
(новою редакцією) статуту ТОВ
«Перспектива», що були затверджені
загальними зборами учасників
товариства (протокол № 9 від 23 вересня
2005 року) і зареєстровані державним
реєстратором Овідіопольської районної
державної адміністрації.

За змістом частини першої статті 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути
лише майно, яке складається з речей
(стаття 179 ЦК України), сукупності речей
та майнових прав (стаття 190
ЦК України).

Право володіння, користування та
розпорядження своїм майном належить
тільки власникові (стаття 317 ЦК України)

До речей як складової поняття майна,
зокрема нерухомих, відповідно до
положень статті 181 ЦК України належать
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі
речі, обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації (стаття 182 частина
перша ЦК України)

Відповідно до статті 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
визначається постановою Кабінету
Міністрів України № 534 від 20 травня 2009
року та іншими нормативними актами
Кабінету Міністрів України та
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України.

Разом із тим за положеннями частини
першої статті 115 ЦК України
господарське товариство є власником
майна, переданого йому учасником
товариства у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм
матеріального права особа (фізична або
юридична), яка набула право на майно від
іншої особи, є власником
новоствореного нерухомого майна як
об'єкта цивільного обороту лише у разі,
коли їй було передано прийняте до
експлуатації в порядку, визначеному
законодавством, новостворене нерухоме
майно, а у разі необхідності його
реєстрації також майно, яке
зареєстроване за цією особою як
нерухоме майно. В іншому випадку особа
може передати іншій особі лише
матеріали, обладнання, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Вирішуючи питання про законність
набуття права власності на об'єкти
нерухомого майна, за положенням статті
376 ЦК України треба враховувати те, що
право власності на нерухоме майно може
бути визнано за особою лише за умови, що
таке будівництво не є самочинним у
розумінні статті 376 ЦК України та
статті 38 Закону України «Про
містобудівну діяльність».

Апеляційний суд, належним чином
перевіривши докази, врахував вимоги ст.
331 ЦК України та дійшов вірного
висновку про відмову у позові ТОВ
«Перспектива», оскільки до прийняття
об'єкта новоствореного нерухомого
майна до експлуатації в установленому
законом порядку та його державної
реєстрації право власності на нього не
виникає.

Таким чином, апеляційний суд вірно
встановив фактичні обставини справи,
доводи касаційної скарги, матеріали
витребуваної справи, зміст
оскаржуваного судового рішення, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
ЦПК України як підстави для скасування
рішень.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337, 360-7 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 березня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко