АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2684/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 5, 39 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Фетісова Т. Л. УХВАЛА
05 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоФетісової Т.
Л.суддівОхріменко Н. І. при
секретаріВосколович Ж.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 09 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на частку у
спільному майні подружжя та частину
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
частку у спільному майні подружжя та
частину спадкового майна, яким просила
суд визнати за нею право власності на ?
частину будинку з відповідною частиною
надвірних споруд та 1/2 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1 як на
частку в спільному майні подружжя, а
також на ? частину цих же будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
та земельну ділянку в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з
відповідачки на її користь судові
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки -
ОСОБА_7 Після його смерті відкрилася
спадщина у вигляді житлового будинку з
надвірними спорудами та земельної
ділянки, площею 586 кв.м., по АДРЕСА_1. При
житті чоловік склав заповіт згідно
якого спадкоємцями є позивачка та
відповідачка по даній справі - їх дочка.
У визначений законом 6-місячний строк
позивачка та відповідачка прийняли
спадщину, подавши до нотаріальної
контори відповідні заяви, однак
отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом позивачка не
26.12.2012 її чоловік ОСОБА_7 уклав договір
довічного утримання з ОСОБА_8, згідно
якого він передав у власність ОСОБА_8
житловий будинок з надвірними
спорудами та земельну ділянку під ним
по АДРЕСА_1, що є спадковим майном.
Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 05.02.2014 вказаний договір
довічного утримання визнано недійсним,
отже власником будинку та земельної
ділянки знову став чоловік позивачки,
однак, нотаріальна контора не може їй
видати свідоцтво про право на спадщину,
так як не була проведена державна
реєстрація будинку та земельної
ділянки за її померлим чоловіком і у
зв'язку з його смертю провести таку
реєстрацію наразі неможливо.

Хоч свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 20.12.2012 та
державний акт на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 видані на ім'я чоловіка
позивачки, остання вважає, що це майно є
спільною власністю подружжя, оскільки
з чоловіком вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 13.11.1954.
Житловий будинок з надвірними
спорудами збудовано спільно нею та її
чоловіком за спільні кошти під час
шлюбу, про що свідчить договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 13.03.1959.

З огляду на викладене, позивачка
вважає, що вона має право на ? частину
майна свого чоловіка, як на частку в
спільному майні подружжя, та на ?
частину цього ж майна в порядку
спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 09.07.2014
позов задоволено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду,
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати заочне рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити .

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що, у
даному випадку, у позивачки відсутня
можливість отримати свідоцтво про
право на спадщину у нотаріальному
порядку, так як не проведено державну
реєстрацію права власності на майно,
яке складає спадщину, за спадкодавцем,
а у позивачки відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно, виходячи з чого,
нотаріус відмовив у видачі їй
свідоцтва про право на спадщину, отже
відповідне право позивачки має бути
захищено у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що, встановивши дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, та
ухвалив у справі законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого колегія суддів не
вбачає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки -
ОСОБА_7, після чого відкрилася спадщина
у вигляді житлового будинку з
надвірними спорудами та земельної
ділянки, площею 586 кв.м., по АДРЕСА_1, яку
прийняли сторони у справі, подавши до
нотаріальної контори відповідні заяви,
однак отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом позивачка не
може через те, що відсутня державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно, що є предметом спадкування, за
спадкодавцем. Указане підтверджується
письмовою відмовою нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6
від 25.02.2014 (а.с.22-24).

При цьому, 26.12.2012 спадкодавець ОСОБА_7
уклав договір довічного утримання з
ОСОБА_8, згідно якого він передав у
власність ОСОБА_8 майно, що є предметом
спадкування. Рішенням апеляційного
суду Черкаської області від 05.02.2014,
залишеним без змін ухвалою ВССУ від
30.04.2014, указаний договір довічного
утримання визнано недійсним, отже
власником будинку та земельної
ділянки, які складають спадкове майно,
знову став чоловік позивачки, тобто
спадкодавець.

При цьому колегія суддів враховує, що в
матеріалах справи наявне свідоцтво про
право власності на житловий будинок
від 20.12.2012 та державний акт на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.4 та 10
відповідно), на ім'я чоловіка позивачки
(тобто наявні правовстановлюючі
документи спадкодавця на спадкове
майно).

Зі спадкодавцем позивачка перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 13.11.1954, а
житловий будинок з надвірними
спорудами збудовано спільно нею та її
чоловіком за спільні кошти під час
шлюбу, про що, зокрема, свідчить договір
про надання ОСОБА_7 (спадкодавцю) в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 13.03.1959
(а.с.7-8).

Отже, з урахуванням положень ч.ч.1, 2 ст.60,
ч.1 ст.70 СК України про те, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що позивачка має право
власності на ? частину будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
та 1/2 частину земельної ділянки
кадастровий номер :06:042:0040 по
АДРЕСА_1, як на частку в спільному майні
подружжя.

Таким чином до спадщини, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_7, ввійшли ? частина
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд та 1/2 частина
земельної ділянки кадастровий номер
:06:042:0040 по АДРЕСА_1, яку, відповідно
до положень ст.1261 ЦК України (про те, що
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки),
у рівних долях, тобто по ? частині від
домоволодіння та земельної ділянки,
успадковують сторони у справі -
позивачка, як дружина спадкодавця, а
відповідачка - як його донька. Згідно
заповіту ОСОБА_7 від 08.09.2012 житловий
будинок з надвірними спорудами та
земельною ділянкою по АДРЕСА_1
успадковують в рівних долях ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Як вірно вказано судом першої
інстанції, з роз'яснень, наданих судам у
п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику у справах про спадкування»,
вбачається, що за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають, а в
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З урахуванням відсутності
правовстановлюючих документів на ім'я
позивачки на майно, яке становить її
частку у спільній сумісної власності
подружжя, та відсутності державної
реєстрації права власності за
спадкодавцем на нерухоме майно, яке
успадковується позивачкою, як
спадкоємцем, колегія суддів вважає, що
своє право власності на зазначене
майно позивачка може захистити у
судовому порядку, шляхом його визнання,
що слідує, зокрема, зі змісту ст.392 ЦК
України про те, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності у разі відсутності
документа, який засвідчує його право
власності.

При цьому колегія суддів відхиляє
апеляційні доводи про те, що суд першої
інстанції порушив право відповідачки
на участь у розгляді справи, з
посиланням на її хворобу, оскільки на
момент ухвалення оскарженого заочного
рішення суду не було надано доказів
наявності хвороби у відповідачки, а
відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений, якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Апеляційний суд враховує, що
відповідачка мала представника згідно
угоди від 31.03.2014 (а.с.39) - адвоката ОСОБА_9,
яка також у судове засідання не
з'явилася, заперечення відповідачки
проти позовних вимог, пояснення ,
наведені нею у судовому засіданні в
апеляційній інстанції, правильності
висновків суду не спростовують.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК
України заочне рішення підлягає
скасуванню, зокрема, якщо докази, на які
посилається відповідач, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що у даному випадку не має
місця.

Колегія суддів оцінює критично
апеляційні доводи про те, що спадкове
майно на даний час, належить ОСОБА_8, яку
не залучено до участі у справі, на
підставі відповідного договору
довічного утримання, укладеного між
нею та спадкодавцем, оскільки цей
договір визнано недійсним згідно
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 05.02.2014, залишеним без змін
ухвалою ВССУ від 30.04.2014. Дані судові
рішення набрали законної сили.

Колегія суддів не погоджується з
апеляційними доводами про те, що ОСОБА_5
є неналежним відповідачем у справі,
оскільки вона є іншим спадкоємцем щодо
майна, право на спадкування якого у
сторін у справі виникло після смерті
ОСОБА_7, отже вирішення питання про
право на спадкове майно впливає на
права та обов'язки обох сторін у справі.
При цьому згідно положень ст. 11 ЦПК
України, яка встановлює принцип
диспозитивності цивільного процесу,
позивач вільний у виборі відповідача у
справі шляхом пред'явлення позову до
будь-якої особи, яка, на його думку,
порушує, оспорює чи не визнає його
права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Оскільки позивачкою сплачено 2
562,21 грн. судового збору (а.с.1, 28-а), цю
суму судом правомірно при ухваленні
заочного рішення вирішено стягнути з
відповідачки на користь позивачки. При
цьому законодавством не передбачено
вирішення питання про розподіл судових
витрат в залежності від того, чи вчиняв
відповідач дії, що порушують права
позивача. Указане питання вирішується
лише в залежності від задоволення чи
відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, правильності висновків
суду не спростовують і не дають підстав
для її задоволення, тому суд апеляційну
скаргу відхиляє, а заочне рішення суду
першої інстанції залишає без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 09 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на частку у
спільному майні подружжя та частину
спадкового майна, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :