У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»
до ОСОБА_3, Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» про
стягнення майнової шкоди в порядку
регресу за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»
на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19 липня
2013 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и
л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Інвестиційно-фінансовий
консалтинг» звернулось до суду із
вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 2 жовтня 2008 року у м.
Олександрія Кіровоградської області
на автодорозі «М 04
Знамянка-Луганськ-Ізварено» з вини
ОСОБА_3, яка керувала автомобілем
«Пежо-207», державний номер НОМЕР_1,
сталась дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої належний ОСОБА_4
автомобіль «Форд Фієста», державний
номер НОМЕР_2, отримав механічні
пошкодження. Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
група «ТАС». ОСОБА_4 20 жовтня 2007 року із
Закритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО» укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту. Розмір майнової
шкоди, завданої ОСОБА_4 внаслідок
пошкодження його автомобіля, складає 1
970 грн, які Закрите акціонерне
товариство «Страхова компанія «ВУСО»
виплатило. Згідно договору
відступлення права вимоги, укладеного
23 грудня 2009 року між Закритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ВУСО» та Публічним
акціонерним товариством
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»,
останнє набуло право вимоги щодо
стягнення сплаченої суми страхового
відшкодування. Публічне акціонерне
товариство «Інвестиційно-фінансовий
консалтинг» просило стягнути
солідарно з відповідачів шкоду,
завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1
970 грн, в порядку регресу.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19 липня
2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ТАС» 1 970 грн на
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від
16 жовтня 2013 року рішення
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 19 липня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позову.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ТАС» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Інвестиційно-фінансовий
консалтинг» 1 460 грн на відшкодування
майнової шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»
510 грн франшизи.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 19 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 16 жовтня 2013 року, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що Публічне
акціонерне товариство
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»
на підставі ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. ст. 993, 1191 ЦК України
набуло право солідарної вимоги до осіб,
відповідальних за шкоду, в порядку
регресу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову, виходив з ліміту
відповідальності за укладеним 7 лютого
2008 року між ОСОБА_3 і Приватним
акціонерним товариством «Страхова
група «ТАС» полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і встановленого ним
розміру франшизи.

Проте з таким
висновками судів погодитись повністю
не можна.

Судами встановлено, що 2 жовтня 2008
року у м. Олександрія Кіровоградської
області на автодорозі «М 04
Знамянка-Луганськ-Ізварено»

сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля«Пежо-207»,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля «Форд Фієста»,
державний номер НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_4, під його керуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю «Форд Фієста»,
державний номер НОМЕР_2, який
застрахований Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»,
завдано технічних ушкоджень.

Постановою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 2
грудня 2008 року ОСОБА_3 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України, і притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Згідно рахунку № 1-10 від 6 жовтня 2008
року, складеного приватним підприємцем
ОСОБА_5, вартість відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля «Форд
Фієста», державний номер НОМЕР_2
становить 1 970 грн, яку Закрите
акціонерне товариство «Страхова
компанія «ВУСО» відповідно до умов
договору добровільного страхування
наземного транспорту від 29 жовтня 2007
року, укладеного з ОСОБА_4, приватному
підприємцю сплатило.

23 грудня 2009 між Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
та позивачем укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого Закрите акціонерне товариство
«Страхова компанія «ВУСО» відступила
позивачу своє право вимоги за
договорами добровільного страхування
наземного транспорту до осіб,
відповідальних за завдані збитки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
512 ЦК України кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, позивач отримав право вимоги в
межах суми 1 970 грн. до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно з положеннями статті 993
Цивільного кодексу України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

До обов'язків
страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст.
20 Закону України «Про страхування»,
належить здійснення страхової виплати
у разі настання страхового випадку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

За змістом вказаної норми у випадку
виплати страхового відшкодування
безпосередньо страхувальнику виплата
здійснюється без ПДВ, який
повертається страхувальнику після
надання документів про оплату
запчастин/відновлюваного ремонту на
суму, що включає ПДВ, в межах суми
страхового відшкодування. У разі, якщо
страхові суми не перераховуються
безпосередньо потерпілим, а
спрямовуються на придбання у платника
податку на додану вартість послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкта, які мають бути
використані в процесі його ремонту, то
розрахунок суми виплати на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком.

Отже, при проведенні
автотоварознавчого дослідження
вартість робіт та деталей зазначається
з урахуванням ПДВ або без його
врахування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», чинним на
час виплати Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
страхової виплати, податкові
зобов'язання у особи, яка надає послуги,
виникають з дати вчинення замовником
та виконавцем послуги певних дій,
направлених на отримання послуги.
Таким чином, підстави для виникнення
податкових зобов'язань з надання
послуг щодо проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу можуть виникнути
лише внаслідок фактичного надання
послуги з проведення такого ремонту за
умови, що виконавець цієї послуги є
платником ПДВ.

Тобто, у випадку непроведення
фактичного ремонту транспортного
засобу або проведення його особою, яка
не є платником ПДВ, податкові
зобов'язання не виникають.

Суд першої інстанції, у порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України, не встановивши,
чи включений у рахунок № 1-10 від 6
жовтня 2008 року до суми вартості
відновлювального ремонту податок на
додану вартість, чи є суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_6
платником податку на додану вартість;
чи враховувався при визначенні розміру
відновлювального ремонту знос
транспортного засобу, розрахований у
встановленому законом порядку, ухвалив
рішення з такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Крім того, згідно зі ст. 256 ЦК України
особа може звернутись до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу в межах строку позовної
давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи наявна заява
Публічного акціонерного товариства
«Страхова Група «ТАС» про
застосування позовної давності, подана
ним до суду першої інстанції, проте
будь-якого висновку з цього питання суд
першої інстанції не зробив.

У пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», роз'яснено,
установивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Таким чином, застосування позовної
даності є підставою для відмови в
позові в разі доведеності позовних
вимог.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, не врахував вищезазначені
норми матеріального права, не
визначився з нормою матеріального
права, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, питання про
застосування позовної давності не
обговорив.

Суд апеляційної інстанції на допущені
судом першої інстанції порушення
норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув, у порушення
вимог ст. ст. 303, 305 ЦПК України, не
перевірив доводів апеляційної скарги,
у рішенні не зазначив конкретних
обставин й фактів, що спростовують такі
доводи, і також допустив неправильне
застосування норм матеріального права.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Інвестиційно-фінансовий консалтинг»
задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19
липня 2013 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 16
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

О.В.Савченко