Справа № 367/3570/13 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О. В.Провадження
№ 22-ц/780/7106/14 Доповідач у 2 інстанції
МережкоКатегорія 58 17.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М..

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 16 липня 2014 року в справі за
позовом прокурора міста Ірпеня в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство „Святошинське
лісопаркове господарство" про визнання
недійсним рішення, державних актів на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач Прокурор міста
Ірпеня Київської області звернувся до
суду із позовом до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: КП.
„Святошинське лісопаркове
господарство" про визнання недійсними
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року №2092/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення отримав державний
акт серії ЯЖ №922152 на право власності на
вказану земельну ділянку площею 0,15га,
кадастровий номер :01:042:0144.

Спірна земельна ділянка знаходиться за
межами селища Коцюбинське. Вказана
земельна ділянка була передана у
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство» на підставі
Постанови Ради Міністрів УРСР від 20
червня 1956 року №673 без виключення її із
Держлісфонду України. Згідно
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Спірну земельну ділянку передано у
власність ОСОБА_2 без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», без відома
уповноваженого органу та постійного
користувача, яким є КП «Святошинське
лісопаркове господарство».

Позивач зазначав, що при прийнятті
рішення Коцюбинською селищною радою не
було дотримано вимоги ст.ст.20, 21
Земельного кодексу України, ст.57
Лісового кодексу України, рішення щодо
зміни цільового призначення спірної
земельної ділянки з « лісового фонду»
на землі «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд» не
приймалось. Позивач зазначає, що у
порушення вимог ст. 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
державна експертиза проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_2 не
проводилась. Відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а отже
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято у порушення
вимог ст.39 Земельного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону України «Про
планування і забудову територій».

Позивач вважав, що рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2092/25-5 не відповідає
вимогам закону, порушує право
державної власності на спірну земельну
ділянку, а тому підлягає визнанню
недійсним, виданий ОСОБА_2 на підставі
вказаного рішення, державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Зазначає, що оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 не приймалось, відповідно до
ст.346 ЦК України право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

В подальшому, спірну земельну ділянку
придбав ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 07.10.2009 року,
реєстровий номер № 928. ОСОБА_1 отримав
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 300998.

Рішення Коцюбинської селищної ради
прийнято, і Державні акти видані в
порушення вимог чинного законодавства
в зв»язку з чим є недійсними.

Позивач просив, визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25.12.2008 року №2092/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнати недійсним державний
акт серії ЯЖ №922152 на право власності на
земельну ділянку кадастровий номер
земельної ділянки :01:042:0144, виданий
на ім'я ОСОБА_2. Визнати недійсним
державний акт серії ЯЛ №300998 на право
власності на земельну ділянку
кадастровий номер земельної ділянки
:01:042:0144, виданий на ім'я ОСОБА_1
Визнати право власності держави на
земельну ділянку площею 0,15га,
кадастровий номер земельної ділянки
:01:042:0144. Судові витрати по справі
покласти на відповідачів.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 липня 2014 року
позовні вимоги прокурора м. Ірпеня
задоволено частково. Визнано недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25.12.2008 р. №2092/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний
акт серії ЯЖ №922152 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:042:0144), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 Визнано
недійсним державний акт серії ЯЛ №300998
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:042:0144),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_1 В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 16
липня 2014 року, та ухвалити нове в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЛ №300998 на право власності
на земельну ділянку, що виданий на ім"я
ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилався
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначав,
що наявність порушень з боку органу
публічної влади при укладенні договору
щодо майна не може бути підставою для
позбавлення цього майна іншої особи,
яка жодних порушень не вчинила.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Як видно із матеріалів справи, рішенням
Коцюбинської селищної ради від
25.12.08 № 2092/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га . На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЖ № 922152 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:042:0144 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради № 2092/25-5 від 25.12.2008 року та
виданого ОСОБА_2 державного акту на
його підставі, суд встановив, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Коцюбинською селищною радою було
порушено вимоги ст. 39 Земельного
кодексу України і ст. 3 Закону України
«Про планування і забудову територій».
Крім того, суд вважав, що Коцюбинською
селищною радою спірне рішення прийнято
з порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське.

У вказаній частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому згідно
вимог ст. 303 ЦПК України перегляду в
апеляційному порядку не підлягає.

Разом з тим, визнаючи недійсним
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу не відповідає
вимогам закону, оскільки рішення ради,
на підставі якого видано державний акт
на земельну ділянку ОСОБА_2, визнається
недійсним.

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновками суду
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 відчужив зазначену земельну
ділянку відповідачу ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 07.10.2009
року та ОСОБА_1 отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 300998 на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:042:0144 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

При задоволенні позову в цій частині
суд залишив поза увагою підстави
позову прокурора, який обґрунтовував
вимоги тим, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст. 228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним. Саме
у зв'язку з нікчемністю договору
прокурор вважав, що державний акт,
виданий ОСОБА_1 необхідно визнати
недійсним.

Суд першої інстанції, дійшов вірного
висновку про необґрунтованість
посилань прокурора на нікчемність
договору купівлі-продажу від 07.10.2009
року, оскільки прокурор не надав
доказів, що даний правочин порушує
публічний порядок. Однак, дійшовши
таких висновків, суд у порушення вимог
ст. 81, 131, 152 Земельного кодексу України,
ст. 204 Цивільного кодексу України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_1,
недійсним.

Суд першої інстанції також не взяв до
уваги, що правовою підставою видачі
ОСОБА_1 державного акту є договір
купівлі-продажу від 07.10.2009 року, про що
зазначено у державному акті серії ЯЛ №
300998. Відповідно, без вирішення питання
щодо правомірності набуття ОСОБА_1
права на спірну ділянку за
цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, підстави для визнання
недійсним державного акту, виданого на
підставі цієї угоди, відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_1 державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 300998, колегія суддів вважає, що дані
вимоги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131
Земельного кодексу України (в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки в тому числі на підставі
придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204
Цивільного кодексу України, згідно
якої правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, згідно якої захист
порушених прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
в тому числі шляхом заявлення позову
про визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки від 07.10.2009 року не є таким, що
порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що
ОСОБА_1 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 07.10.2009 року, який не
визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 Цивільного
кодексу України щодо презумпції
правомірності правочину, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 300998, виданого ОСОБА_1 на
підставі вказаного договору та з
підстав вказаних прокурором у позові.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту, виданого на ім'я
ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
України підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 липня 2014 року в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_1 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 300998 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовної
вимоги прокурора міста Ірпеня про
визнання недійсним виданого ОСОБА_1
державного акту серії ЯЛ № 300998 на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:042:0144 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: