Справа№592/8257/14-ц
Провадження №2/592/1988/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.,

при секретарі - П'янтківському А.П.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Старовойтової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Суми
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом та
свої остаточні позовні вимоги від
17.12.2014 року мотивує наступним. У
відділеннях відповідача йому
неодноразово відмовляють у оплаті
рахунків без надання картки
відповідача мотивуючи це внутрішнім
розпорядженням, яке вони колись бачили,
але нікому надати не можуть,
непридатністю програмного
забезпечення для проведення будь-яких
операцій без картки, тощо. При цьому
частина касирів та працівників залу
продовжують проводити зазначені
операції, у зв'язку з цим не зрозуміло,
чи то секретне розпорядження не всі
бачили, чи то програмне забезпечення у
кожного своє. Відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 4
ЗУ «Про захист прав споживачів»,
Споживачі мають право на необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію. У зв'язку з
цим положенням я неодноразово
звертався особисто до працівників
відповідача за роз'ясненнями,
телефонував на лінію клієнтської
підтримки, звертався письмово з
проханням повідомити, які саме
операції, чи у яких відділеннях, чи у
яких працівників не можна проводити
без карток. До судового розгляду не
надано жодного зрозумілого
роз'яснення. На його лист від 04.10.12 року
відповідач надав вибачення, але так і
не повідомив, чи маю він право
проводити операції без карток. На його
заяву від 26.06.14 року не надано
відповіді. Систематично відмовляючи
йому у наданні послуг, а так само у
наданні інформації про причини відмови
відповідач порушує вимоги закону, та
принижує його, як другосортну людину
лише з тієї причини, що він не бажає
користуватися карткою відповідача. У
зв'язку з приниженням його честі та
гідності фізичної особи через
ненадання відповіді на звернення та
відмов у проведенні платежів просить
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі десять гривень.

У судовому засіданні позивач уточнені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі і просить суд позов
задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача Старовойтова О.О. уточнені
позовні вимоги не визнала, зазначила,
що за загальним правилом, без наявності
пластикової картки клієнт може
обслуговуватися в касі банку та в ТСО.
При обслуговуванні у спеціаліста по
обслуговуванню клієнта наявність
картки є обов'язковою (технічно
спеціаліст по обслуговуванню клієнта
не може здійснювати операцій без
картки), так як наявність картки є
способом ідентифікації клієнта. На
звернення позивача, яке отримано
відповідачем 26.04.2014 року, було надано
вичерпну відповідь від 12.07.2014 року №
20.1.0.0.0/7-120419/214, шляхом направлення
простою поштою (не рекомендованим
листом) письмової відповіді на адресу
вказану позивачем. Позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди у зв'язку з
приниженням честі та гідності фізичної
особи вважає необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Просила відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши позивача, представників
відповідача та третьої особи,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що
24.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся з
заявою до Голови правління ПАТ КБ
«Приватбанк» з інформаційним запитом,
яка була прийнята відповідальним
працівником відповідача (а.с. 3).

На звернення ОСОБА_1, яке отримано
відповідачем 26.04.2014 року, було надано
відповідь датовану 12.07.2014 року за
вихідним № 20.1.0.0.0/7-120419/214 на адресу
вказану позивачем (а.с. 28).

У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
встановлено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 214 - 215 ЦПК
України, підставою для задоволення
позову в цивільному судочинстві є
доведеність факту порушення прав,
свобод чи інтересу особи, яка
звернулась до суду за їх захистом.

Відповідно до ст. 275, 297 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.

Захист особистого немайнового права
може здійснюватися також іншим
способом відповідно до змісту цього
права, способу його порушення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення. Кожен має право на повагу до
його гідності та честі. Гідність та
честь фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.п.3, 4,
6, 15 постанови Верховного Суду України
№1 від 27 лютого 2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» вибір способу захисту
особистого немайнового права, зокрема
права на повагу до гідності та честі,
права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві. Разом
із тим, особа, право якої порушено, може
обрати як загальний, так і спеціальний
способи захисту свого права, визначені
законом, який регламентує конкретні
цивільні правовідносини. У зв'язку з
цим суди повинні брати до уваги, що
відповідно до статті 275 ЦК України
захист особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Позови про захист гідності, честі
чи ділової репутації вправі
пред'явити фізична особа у разі
поширення про неї недостовірної
інформації, яка порушує її особисті
немайнові права, а також інші
заінтересовані особи (зокрема, члени
її сім'ї, родичі), якщо така інформація
прямо чи опосередковано порушує їхні
особисті немайнові права.

Юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим

благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Всупереч вищезазначеним вимогам ЦПК
України, позивач не надав суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості своїх позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
стягнення моральної шкоди.

На рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги подано не було.

Суддя
О.В.
Литовченко