У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «СОС
Сервіс Україна» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «СОС
Сервіс Україна» (далі - ТОВ «СОС Сервіс
Україна») на рішення апеляційного суду
м. Києва від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила а
поновити її на роботі в ТОВ «СОС Сервіс
Україна» на посаді заступника
генерального директора з фінансової та
адміністративної діяльності з дня
звільнення, скасувати наказ ТОВ «СОС
Сервіс Україна» від 30 грудня 2013 року №
2013-46к про звільнення з роботи, стягнути
з ТОВ «СОС Сервіс Україна» на свою
користь середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу по день прийняття
рішення, другу частину мотиваційної
винагороди за III та IV квартали
2013 року в розмірі 30 % від
середньомісячного окладу за звітний
період, що складає 5 400 грн за кожен
квартал, а всього 10 800 грн, та стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 30
тис. грн.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона працювала у ТОВ «СОС Сервіс
Україна» на посаді заступника
генерального директора з 1 грудня 2011
року. Наказом від 31 грудня 2013 року її
було звільнено на підставі
п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки її
було проінформовано про зміни в
організації виробництва і праці, які
запроваджуються з 1 січня 2014 року, та
про зміну в зв'язку з цим істотних умов
праці: посада заступника генерального
директора з посадовим окладом в
розмірі 18 тис. грн з 1 січня 2014 року
скорочувалася, а тому їй пропонувалося
зайняти посаду бухгалтера з посадовим
окладом 5 500 грн та попереджено, що у
випадку відмови від продовження роботи
у відповідача на зазначених умовах,
трудовий договір буде розірвано на
підставі п. 6 ст. 36 КЗпП
України. Таким чином, на її думку,
підприємством фактично було проведено
скорочення штату працівників, а
передбачених ст. 32 КЗпП України змін
істотних умов праці не було. Також
зазначає, що її не могли звільнити з
підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, відповідно до ч. 3 ст.184 КЗпП, та
безпідставно не виплатили мотиваційну
винагороду в сумі 10 800 грн. Внаслідок
незаконних дій ТОВ «СОС Сервіс
Україна», які полягають в порушенні її
конституційного права на працю, їй
спричинена моральна шкода.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 квітня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_4 було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 червня 2014 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_4
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4
на роботі в ТОВ «СОС Сервіс Україна» на
посаді заступника генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності з 31 грудня
2013 року. Стягнуто з ТОВ «СОС Сервіс
Україна» на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 97 945 грн 33 коп., моральну шкоду у
розмірі 500 грн. У задоволенні решти
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «СОС Сервіс
Україна», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. ст. 32, 36,
40, 184, 235, 237-1 КЗпП України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення апеляційної інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«СОС Сервіс Україна» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник