У х в а л а

13 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Журавель В.І.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 листопада 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про зобов'язання вилучити
персональні дані з платіжного
доручення, визнання поєднання прав
кредитора і обов'язків боржника по
погашенню споживчого кредиту,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість у розмірі 41 323 грн 67 коп.
за кредитним договором від 1 березня 2006
року.

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» вилучити його
персональні дані з платіжного
доручення від 23 січня 2013 року № IHN938006K4,
визнати поєднання прав кредитора і
обов'язків боржника банку у
правовідносинах з ним по погашенню
споживчого кредиту, стягнути на його
користь моральну шкоду в розмірі 41 323
грн 67 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26 червня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області 26 вересня
2013 року, позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» 18 985
грн 56 коп. заборгованості за договором
від 1 березня 2006 року. У задоволенні
іншої частини позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
зобов'язання вилучити персональні дані
з платіжного доручення, визнання
поєднання прав кредитора і обов'язків
боржника по погашенню споживчого
кредиту, стягнення моральної шкоди.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 листопада 2013 року
вбачається, що суди першої та
апеляційної інстанцій, з висновками
яких погодився і суд касаційної
інстанції, виходили із того, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності, оскільки п. 5.5 умов надання
кредиту фізичним особам встановлена
позовна давність тривалістю 5 років,
кінцевий термін повернення кредиту 3
березня 2008 року, а до суду позивач
звернувся 4 лютого 2013 року.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Зі змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня, 11 червня та 18 червня
2014 року вбачається, що суд касаційної
інстанції скасував судові рішення і
направив справи на новий розгляд з тих
підстав, що судами, з врахуванням
конкретних обставин справ, зокрема, не
було встановлено початок перебігу
строку позовної давності.

Отже підставами скасування судових
рішень було порушення норм
процесуального права щодо
встановлення фактичних обставин, тому
таке не свідчить про їх тотожність із
встановленими судом фактичними
обставинами у справі, в якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву і в якій судами зроблено
висновок про те, що строк позовної
давності на звернення до суду з позовом
на захист порушеного права не був
пропущений.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014
року, на яку заявник також посилається
як на підставу неоднакового
застосування норм матеріального права,
вбачається, що скасовуючи рішення
апеляційного суду і залишаючи в силі
рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду першої інстанції про те,
що публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
пропустило строк звернення до суду, про
застосування якого заявлено
відповідачем.

З огляду на викладене, відсутні
підстави вважати, що у справах, в яких
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановлені ухвали від 14, 21
травня, 11 червня та 18 червня 2014 року, на
які заявник посилається, як на підставу
перегляду, тотожними є встановлені
судом фактичні обставини, які мають
значення для вирішення спору, який
розглядався, а відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справи, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку він просить переглянути, не
може бути підставою для допуску справи
до провадження.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про зобов'язання
вилучити персональні дані з платіжного
доручення, визнання поєднання прав
кредитора і обов'язків боржника по
погашенню споживчого кредиту,
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: В.І.
Журавель Т.Л.
Ізмайлова М.І.
Наумчук Д.О. Остапчук