АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах
дітей Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації про надання
дозволу без згоди батька на тимчасове
вивезення дитини за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про надання дозволу без
згоди батька на тимчасове вивезення
дитини за межі України. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що з вересня 2002 року по
листопад 2009 року позивач та відповідач
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син - ОСОБА_6. При цьому, після
розірвання шлюбу дитина проживає разом
з позивачем і оскільки відповідач не
бере участь у вихованні дитини та
припинив надавати на неї матеріальну
допомогу всі витрати по вихованню,
утриманню, оздоровленню, лікуванню та
розвитку неповнолітнього сина
повністю фінансуються позивачем.

Разом з тим, позивач зазначає, що
неповнолітній ОСОБА_6 має проблеми із
зором, який на разі має тенденцію
погіршення, деякі проблеми з
підшлунковою залозою та проблеми
пов'язані з захворюванням бронхітом. У
зв'язку з цим позивач, з визначеною
черговістю, проводить курси лікування
неповнолітнього в офтальмологічній
клініці, оздоровлення його на
мінеральних водах у відповідних
санаторіях та обстеження сина у
стоматолога, офтальмолога та інших
лікарів. При цьому, відповідно до
обстеження у лікаря Центру первинної
медико-санітарної допомоги № 2
Дніпровського району м. Києва у 2012-2013
роках неповнолітній ОСОБА_6
спостерігається з діагнозом:
алергічний обструктивний бронхіт. На
підставі вказаного лікарі надають
позивачу рекомендації про проведення
оздоровчого відпочинку дитини в
країнах з сухим кліматом.

Крім цього, позивачем вказувалось, що
неповнолітній ОСОБА_6 бере активну
участь у житті класу та ліцею, відвідує
гуртки, а поза ліцеєм займається
додатково англійською, німецькою та
російською мовами, цікавиться
математикою, українською та світовою
літературами, природознавством, багато
читає та має хист до поглиблення
вивчення іноземних мов. При цьому,
туристичний гурток, який відвідує
ОСОБА_6, інколи виїжджає на змагання та
збори в сусідню Польщу та Словаччину
де, серед іншого, займаються додатковим
практичним вивченням та використанням
англійської та німецької мов. Також,
вчителем англійської мови ОСОБА_7,
опираючись на рівень володіння ОСОБА_6
англійської мови та його потенціалу з
подальшого вивчення, наполегливо
рекомендовано позивачу здійснювати
поїздки дитини за кордон, а саме на
території країни, мову якої він вивчає,
для навчального спілкування з носіями
мови.

Проте, не зважаючи на вищезазначене,
відповідач безпідставно не надає згоди
на виїзд дитини за межі України. При
цьому, жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували відмову
відповідача, останній не наводить, а на
останнє письмове звернення позивача,
направлене відповідачу 20.11.2013, щодо
надання дозволу для виїзду дитини за
межі України з ціллю розвитку,
оздоровлення та належної освіти,
відповідач, отримавши дане звернення
30.11.2013, зазначене питання взагалі
залишив поза своєю увагою. В наслідок
зазначеного неповнолітній ОСОБА_6 не
зміг оздоровитися в зимовий період, під
час шкільних канікул, і позивач був
змушений скасовувати заплановані
поїздки на термальні курорти Угорщини
та Словаччини.

На підставі зазначеного та з метою
захисту прав і інтересів своєї
неповнолітньої дитини, позивач, з
урахуванням уточнень, просила надати
йому дозвіл без згоди відповідача на
тимчасове вивезення малолітньої
дитини ОСОБА_6 за межі України за
наступним графіком: з 1 по 22 серпня 2014
року - до Французької Республіки; з 17
жовтня по 3 листопада 2014 року - до
Королівства Іспанія; з 25 грудня 2014 року
по 11 січня 2015 року - до Федеративної
республіки Німеччина.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 червня 2014 рокупозов
задоволено.

Надано ОСОБА_2 дозвіл без згоди батька
ОСОБА_5 на тимчасове вивезення
малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України за
наступним графіком:

- з 1 по 22 серпня 2014 року - до
Французької Республіки;

- з 17 жовтня по 3 листопада 2014 року - до
Королівства Іспанія;

- з 25 грудня 2014 року по 11 січня 2015 року -
до Федеративної республіки Німеччина.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
частково надавши дозвіл на виїзд за
межі України ОСОБА_6 за наступним
графіком: з 1 по 10 серпня 2014 до
Французької Республіки; з 25 грудня 2014
року по 11 січня 2015 року до Федеративної
республіки Німеччина. Посилається на
не правильне застосування норм
матеріального права. Зокрема вказує, що
суд не звернув уваги на те, що в наданій
позивачем довідці від лікаря про
перебування дитини в державах із сухим
кліматом, відсутня така держава як
Королівство Іспанія. Крім того, вважає
неприпустимим виїзд дитини з матір'ю до
Королівства Іспанія на десять днів
раніше ніж розпочнуться шкільні
канікули.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Позивач та її представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просили рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, про
причини неявки суд не повідомила.
Колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу за відсутності
третьої особи, оскільки її неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, що з'явились з судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов та надаючи дозвіл
на тимчасове вивезення дитини за
кордон без дозволу батька, суд першої
інстанції виходив з необхідності
захисту прав дитини на відпочинок та
лікування.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим і колегія суддів
повністю з ним погоджується, з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що з вересня 2002 року по 12
листопада 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають малолітнього сина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження Серії НОМЕР_1.

Після розірвання шлюбу дитина
залишилась проживати з позивачем, що не
заперечувалось сторонами у судовому
засіданні та підтверджується довідкою
ТОВ «Рада» № К-22 (форма № 3) від 03 жовтня
2013 року.

У зв'язку з безпідставними відмовами
відповідача щодо надання згоди на
виїзд їхньої дитини за межі України
позивач, з метою захисту прав та
інтересів сина, просила суд надати їй
дозвіл без згоди відповідача на
тимчасове вивезення малолітнього
ОСОБА_6 за межі України з метою
відпочинку та оздоровлення.

Судом обґрунтовано встановлено, що
відповідач певний час добровільно
надавав дозволи на виїзд малолітнього
ОСОБА_6 за кордон, зокрема, в такі країни
як Об'єднані Арабські Емірати,
Турецької Республіки, Арабської
Республіки Єгипет та Ізраїлю, про що
свідчить нотаріально завірена заява
відповідача від 19.10.2012 Серії ВРС № 450418.

Проте, виходячи з наданих пояснень, а
також наявних у матеріалах справі
доказів, зокрема, копії ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29.11.2013 про відкриття
провадження у справі, розпорядження
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації № 726 від 26.12.2013
про визначення участі батька - ОСОБА_5 у
вихованні дитини - ОСОБА_6 та листування
між сторонами щодо надання дозволу на
виїзд дитини за кордон, у зв'язку з
неприязними стосунками між колишнім
подружжям, за останнім зверненням
позивача відповідач, всупереч
інтересам дитини, не надав
відповідного дозволу на виїзд
малолітнього ОСОБА_6 за межі України.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України,
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989, підписаною Україною
21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991 в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ч. 2ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України
в'їзду в Україну громадян
України»оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цьогоЗаконуправо на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Таким чином, задоволення судом вимог
про надання дозволу виїзду дитини за
кордон можливе лише за відсутності
згоди одного з батьків.

Законодавчо виїзд неповнолітньої
дитини за кордон України передбачений,
зокрема, Правилами перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 р. № 57, з відповідними змінами.

Відповідно до цих Правил, перетинання
громадянами України державного
кордону здійснюється в пунктах
пропуску через державний кордон та
пунктах контролю, якщо інше не
передбачено законом, за одним з таких
документів, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну, зокрема
проїзний документ дитини.

Виїзд з України громадян, які не
досягли шістнадцятирічного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою у числі
іншого можливий також за рішенням суду
про надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг
шістнадцятирічного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Вказаною постановою зазначено, що є
умова, за якою дитина має можливість
виїзду за межі України і цією умовою є
рішення суду про надання дозволу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 рок № 57, виїзд за межі України
громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, і без згоди та
супроводу другого з батьків може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, надавши вірну оцінку
наявним у справі доказам та
проаналізувавши норми права, які
регулюють спірні правовідносини
сторін, суд першої інстанції дійшов
цілком законного та обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність надання дозволу на
виїзд дитини до Королівства Іспанія, у
зв'язку з тим, що ця країна не була
вказана у довідці лікаря і час
перебування в даній країні не
співпадає з шкільними канікулами, є
необґрунтованими і безпідставними та
спрямовані на обмеження прав дитини на
відпочинок і лікування, що є
неприпустимим в силу вимог закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді