Провадження №6/761/1835/2014
У Х В А Л А

іменем України

07 жовтня 2014 року
м.Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі
Кривошия О.О.

розглянувши подання Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Селезньова Максима Олександровича,
заінтересована особа: Публічне
акціонерне товариство «Банк Кіпру»,
ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

25.09.2014р. до Шевченківського районного
суду міста Києва надійшло подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження та тимчасове відмовлення у
праві виїзду за межі України гр.ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до
виконання нею зобов'язань по сплаті на
користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості в сумі 183559068,62грн.,
покладених на боржника виконавчим
написом приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 №1253 від 12.11.2007р.

Дана заява була зареєстрована за
№761/28677/14-ц (провадження №6/761/1835/2014) та
після автоматичного розподілу 29.09.2014р.
була передана судді Кравцю Д.І. для
розгляду.

Однак, в подальшому, розпорядженням
Керівника апарату Шевченківського
районного суду м.Києва від 03.10.2014 за
№01-24-570, у відповідності до п.3.1.11
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, цивільну справу
№761/28677/14-ц (провадження №6/761/1835/2014)
призначено на повторний автоматичний
розподіл, оскільки вказана справа
надійшла до провадження судді Кравця
Д.І. помилково, у зв'язку з перебуванням
судді 29.09.2014р. на відпочинку, згідно
наказу голови Шевченківського
районного суду м.Києва від 23.09.2014р.
№02-04-521.

Шляхом автоматичного розподілу у
відповідності до ст.11-1 ЦПК України,
вказану цивільну справу, 06.10.2014
передано на розгляд судді
Гриньковській Н.Ю.

Свою заяву державний виконавець
обґрунтовує тим, що на виконанні у ВПВР
Державної виконавчої служби України
перебуває виконавче провадження ВП
№5670353 від 14.12.2007р. з примусового
виконання виконавчого напису, виданого
12.11.2007р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого у
реєстрі за №1253 про звернення стягнення
на нежитлову будівлю (готель
«ІНФОРМАЦІЯ_1»), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4628,7
кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі
Договору купівлі - продажу нежилого
приміщення, посвідченого ОСОБА_4,
приватним нотаріусом Коломийського
міського нотаріального округу
Івано-Франківської області 26 вересня
2002 року за реєстровим номером №Д-1183, та
зареєстрованого Коломийським бюро
технічної інвентаризації УЖКГ
Івано-Франківської області 27 вересня
2002 року у реєстраційну книгу № 2НФ за
реєстровим №250; на житловий будинок
(літ.А), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, загальною площею 645,60 кв. м. (в
т.ч. житлова площа 332,3 кв. м.), що належить
ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі -
продажу житлового будинку,
посвідченого ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу 12 грудня 2006 року
за реєстровим №4329. За рахунок коштів,
отриманих від реалізації зазначених
будівель, запропоновано задовольнити
вимоги Акціонерного банку
«АвтоЗАЗбанк» у розмірі:
заборгованість за простроченим
кредитом - 17550000,00 грн.; заборгованість
за простроченими процентами
(нарахованими з 21 березня 2007 року по 08
жовтня 2007 року - 1806605,48 гри.; пеня за
простроченими процентами (за період з 28
квітня 2007 року по 11 листопада 2007 року) -
88437,54грн. Всього, станом на 12.11.2007р.
заборгованість за Кредитним договором
№002-177/2006 від 11.12.2006р. становить
19445043,02грн. З метою відшкодування
кредитору внесеної за вчинення
виконавчого напису плати також
стягнути з боржника 165054,70грн.

Заявник вказує на те, що 14.12.2007р.
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, відповідно до якої
боржнику встановлено семиденний строк
для добровільного виконання вимог
вказаного виконавчого документу.
Однак, у встановлений строк для
самостійного виконання вимог
виконавчого документу, а також, на
сьогоднішній день, боржником не
здійснено жодних дій для погашення
заборгованості, повністю або частково.
Отже, заявник посилаючись на те, що
оскільки, боржником, на сьогоднішній
день, не виконано вимог виконавчого
документу, що може бути розцінено як
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього, а
тимчасові виїзди чи виїзд на постійне
проживання за межі України боржника
ускладнюють та можуть зробити
неможливим проведення виконавчих дій,
які можуть бути проведені виключно за
присутності боржника, а також
враховуючи значну суму заборгованості,
захист прав та інтересів стягувача,
просив тимчасово обмежити виїзд за
кордон та тимчасово відмовити у виїзді
за межі України ОСОБА_2

Представник заявника у судове
засідання не з'явився, сповіщений
належним чином про час та місце
слухання справи.

Суд, на підставі ч.2 ст.377-1 ЦПК України,
вважає за можливе розглянути подання
за відсутності сторін та інших
заінтересованих осіб.

Розглянувши подання, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що вказане подання задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Закон України від 21.01.1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Також п.5 ст.6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" визначено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон ухилення особи
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні" від
11.12.2003р. №1382-IV свобода пересування
обмежується щодо: осіб, до яких
відповідно до процесуального
законодавства застосовано запобіжні
заходи, пов'язані з обмеженням або
позбавленням волі; осіб, які за вироком
суду відбувають покарання у вигляді
позбавлення або обмеження волі; осіб,
які згідно із законодавством
перебувають під адміністративним
наглядом; осіб, які згідно із
законодавством про інфекційні
захворювання та психіатричну допомогу
підлягають примусовій госпіталізації
та лікуванню; шукачів притулку та осіб,
які звернулися за наданням їм статусу
біженця до прийняття відповідного
рішення компетентним органом (про
надання цим особам притулку чи статусу
біженця); іноземців та осіб без
громадянства, які не мають законних
підстав для перебування на території
України; осіб, яких призвано на дійсну
строкову службу до Збройних Сил
України та інших, утворених відповідно
до законів України, військових
формувань; іноземців, які перебувають у
складі військових іноземних
підрозділів і які мають статус
військового.

Відповідно до п.п.3,5,11 ч.3 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999 № 606-XIV зі змінами, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну; накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; викликати
фізичних осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ.

При цьому, згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається з матеріалів заяви,
постановою державного виконавця ВПВР
ДВС України від 14.12.2007р. відкрито
виконавче провадження з ВП №5670353 з
примусового виконання виконавчого
напису, виданого 12.11.2007р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого у реєстрі за №1253 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за іпотечними договорами від 11.12.2006р. та
12.12.2006р., укладеними між АБ
«АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_2 перед
АБ «АвтоЗАЗбанк» за Кредитним
договором №002-177/2006 від 11.12.2006р. у
розмірі 19445043,02грн.

В подальшому, постановою державного
виконавця ВПВР ДВС України від 13.02.2012р.
змінено назву стягувача у виконавчому
провадженні ВП №5670353 від 14.12.2007р. з АБ
«АвтоЗАЗбанк» на ПАТ Банк «Кіпру».

Звертаючись до суду з поданням, заявник
наголошував, що з дня відкриття
виконавчого провадження ВП №5670353 від
14.12.2007р. з примусового виконання
виконавчого напису, виданого 12.11.2007р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого у реєстрі за №1253
боржником не було здійснено будь-яких
дій, які б спрямовувались на погашення
боргу, навіть частково, боржник суму
боргу не сплатив, а тому наявні
підстави вважати, що боржник умисно
ухиляється від сплати заборгованості.
Тому, враховуючи, тимчасові виїзди чи
виїзд на постійне проживання за межі
України боржника, які ускладнюють та
роблять неможливим проведення
виконавчих дій, що можуть бути
проведені виключно за присутності
боржника, слід обмежити ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, оскільки такий
захід впливу може забезпечити повноту
виконання зобов'язань за вказаним вище
виконавчим документом.

Між тим, заявником не надано жодного
доказу на підтвердження того, що
боржник, якимось чином ухиляється від
добровільного виконання своїх
зобов'язань за виконавчим написом
нотаріуса. Також, в матеріалах подання
відсутні докази щодо виїзду ОСОБА_2 за
межі України чи виїзду на постійне
проживання за її межі.

Крім того, матеріали подання не містять
доказів отримання боржником ані
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
14.12.2007р., ані отримання ним повідомлення
про проведення виконавчих дій щодо
проведення арешту та опису майна
боржника. При цьому, як вбачається з
супровідного листа ВПВР ДВС України
від 20.03.2013р. за № 13-0-35-879/5.-518/2, на адресу
боржника було направлено копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 18.03.2013р. №37067602,
винесену на підставі виконавчого листа
№2-3682/07, виданого 11.02.2013р. Подільським
районним судом м.Києва.

Тобто, жодного належного та
допустимого доказу, передбаченого
ст.58,59 ЦПК України, який би мав
відношення до подання державного
виконавця та який би підтверджував
факт ухилення боржником ОСОБА_2 від
добровільного виконання своїх
зобов'язань за виконавчим написом
нотаріуса, заявником не надано.

При цьому, суд звертає увагу, що
юридична санкція у вигляді тимчасового
обмеження особи боржника у праві
виїзду за кордон може бути застосована
не за наявності факту невиконання
боржником своїх зобов'язань, а при
дійсному ухиленні боржника від їх
виконання.

Згідно зі ст.21 Конституції України, усі
люди є вільними і рівні у своїй
гідності та правах. Права і свободи
людини є невідчужуваними та
непорушними.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав
людини (від 10.12.1948р.) та ст.12
Міжнародного пакту про громадянські й
політичні права (набув чинності, в т.ч.
для України, 23.03.1976р.) кожна людина має
право вільно пересуватися й обирати
собі місце проживання в межах любої
держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

За приписами ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

На підставі викладеного, а також з
урахуванням того, що заявником не
надано доказів, на підтвердження
обставин, викладених у поданні щодо
ухилення боржника від виконання
зобов'язань за виконавчим документом, а
також, зважаючи на те, що встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
для громадянки ОСОБА_2 є прямим
порушенням її конституційних прав та
свобод, суд дійшов висновку, що у
задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.21, 33 Конституції України,
ст.ст.209, 210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, ст.11
Закону України "Про виконавче
провадження", ст.6 Закону України "Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України" суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Селезньова Максима Олександровича,
заінтересована особа: Публічне
акціонерне товариство «Банк Кіпру»,
ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Шевченківський районний
суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а у разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя