Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Парінової І.К.,Амеліна В.І.,Висоцької
В.С.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за заявою
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про
поворот виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005
року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Київський
районний відділ Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, про визнання осіб
такими, що втратили право на житло, та
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
18 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2005 року ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_11,
ОСОБА_5, яка є неповнолітньою особою, у
якому просили визнати відповідачів
такими, що втратили право на житло, а
саме: на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язати зняти їх з реєстраційного
обліку, мотивуючи вимоги тим, що в
серпні 2003 року відповідачі добровільно
залишили спірну квартиру та з того часу
фактично в ній не проживають без
поважних причин, не сплачують
комунальні платежі, місцезнаходження
відповідачів невідоме.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 23 грудня 2005 року
позов задоволено. Визнано ОСОБА_11,
ОСОБА_4 разом з неповнолітньою ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловою площею квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано відділення громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Київського районного відділу
Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області зняти зазначених осіб з
реєстраційного обліку у спірній
квартирі.

Вказане судове рішення виконане у 2006
році.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 04 грудня 2007 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23 грудня 2005 року скасовано, справу
направлено на новий судовий розгляд.

У січні 2008 року ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_11 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсними свідоцтва про
право власності на квартиру,
розпорядження органу приватизації та
про визнання відповідачів такими, що
втратили право на житло, виселення та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що вони постійно
мешкали та мешкають у квартирі АДРЕСА_1,
ніколи не виїжджали із вказаної
квартири та не звільняли її, натомість
відповідачі з 2005 року до теперішнього
часу не мешкають у спірній квартирі, не
виконують обов'язків мешканців, у тій
частині будинку, якими користувалися
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, немає ні санвузла, ні
систем водо-газопостачання та
каналізації.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 26 лютого 2010 року
здійснено поворот виконання рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23 грудня 2005 року. Зобов'язано відділ
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Київського районного відділу
Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області (далі - ВГІРФО Київського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області)
анулювати зняття ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_11 з реєстраційного обліку в
спірній квартирі (в порядку повороту
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня
2005 року). В задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на житло
від 26 грудня 2006 року № 202079, видане
органом приватизації на ім'я ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 61,5 кв. м. Визнано недійсним
розпорядження органу приватизації від
26 грудня 2006 року № 202079 про
передачу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
вищезазначену квартиру в спільну
часткову власність у рівних частках у
порядку приватизації. Визнано ОСОБА_6
та ОСОБА_7 такими, що втратили право на
вказану квартиру. Зобов'язано ВГІРФО
Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області зняти ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 з реєстраційного обліку в
спірній квартирі та виселено їх із
даної квартири.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 лютого 2010 року виконане
ВГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України
в Одеській області в частині:
анулювання зняття ОСОБА_4 та
малолітньої ОСОБА_5 з реєстраційного
обліку в спірній квартирі (в порядку
повороту виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005
року) та зняття ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з
реєстраційного обліку в зазначеній
квартирі.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15 вересня 2010 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 лютого 2010 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 08 грудня 2011 року задоволено
заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про поворот
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010
року. Зобов'язано ВГІРФО Київського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області в
порядку повороту виконання рішення
суду поновити реєстрацію місця
проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартирі
АДРЕСА_1, та зняти ОСОБА_4 та малолітню
ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання в
зазначеній квартирі.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2012 року
задоволено заяву ОСОБА_11, ОСОБА_4, яка
діє у власних інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_5 Здійснено поворот
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня
2005 року. Відновлено постійну
реєстрацію ОСОБА_11, ОСОБА_4 та
малолітньої ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 грудня 2012 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
16 жовтня 2012 року скасовано. Питання про
поворот виконання рішення суду
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 14 червня 2013 року в
задоволенні заяви ОСОБА_11, ОСОБА_4, яка
діє у власних інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_5, про поворот
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня
2005 року відмовлено в зв'язку із
зверненням до неналежного суду.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року заяву
ОСОБА_4 задоволено. Здійснено поворот
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005
року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 18 грудня 2013 року ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
16 жовтня 2013 року скасовано, справу
направлено до суду першої інстанції
для розгляду по суті.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_4 Допущено
поворот виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005
року. Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби в
Одеській області анулювати зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_4, ОСОБА_11,
ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 12 травня 2014 року ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
18 березня 2014 року змінено в частині
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби в
Одеській області анулювати зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_4,
ОСОБА_11, ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1,
виклавши резолютивну частину ухвали в
новій редакції: «Ця ухвала є підставою
для Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області
для анулювання зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5 у
квартирі АДРЕСА_1». В іншій частині
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 просять скасувати
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права, та постановити нову ухвалу про
передачу питання про поворот виконання
рішення на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦПК України,
якщо питання про поворот виконання
рішення не було вирішено судом при
новому розгляді справи або судом
апеляційної чи касаційної інстанції,
заява відповідача про повернення
стягненого з нього за скасованим
рішенням майна розглядається судом, у
якому перебуває справа. Заяву про
поворот виконання можна подати у межах
позовної давності.

За змістом рішення Конституційного
Суду України від 02 листопада 2011 року №
13-рп/2011 поворот виконання рішення - це
цивільна процесуальна гарантія
захисту майнових прав особи, яка
полягає у поверненні сторін
виконавчого провадження в попереднє
становище через скасування правової
підстави для виконання рішення та
повернення стягувачем відповідачу
(боржнику) всього одержаного за
скасованим (зміненим) рішенням.
Інститут повороту виконання рішення
спрямований на поновлення прав особи,
порушених виконанням скасованого
(зміненого) рішення, та є способом
захисту цих прав у разі отримання
стягувачем за виконаним та у
подальшому скасованим (зміненим)
судовим рішенням неналежного,
безпідставно стягненого майна (або
виконаних дій), оскільки правова
підстава для набуття майна (виконання
дій) відпала.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про поворот
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23
грудня 2005 року, виходячи з того, що
вказане рішення скасоване та рішенням
апеляційного суду Одеської області від
15 вересня 2010 року ухвалено нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних ухвалах, що
не належить до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи було допущено порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.І. АмелінВ.С. Висоцька