АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7187/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 червня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулось до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, сплативши судовий
збір, відповідно до вимог чинного
законодавства.

Так, у обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на ті
обставини, що відповідно до укладеного
договору № б/н від 05.08.2005 року
відповідач отримав кредит у розмірі
2000 грн., у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. У
порушення умов договору відповідач
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконав. Станом на
31.10.2013 року заборгованість відповідача
за кредитним договором перед банком
складає 22764,95 грн.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 червня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги, з тих
підстав, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, в
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач звенувся
до суду із позовом до відповідача про
стягнення боргу, зазначивши, що нібито
05.08.2005 року між сторонами було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 2000 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк відповідно до
умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи № 625-14 від
14.04.2014 року, підпис від імені ОСОБА_2 на
зворотній стороні заяви про видачу
кредиту від 05.08.2005 року, яка є складовою
договору про надання банківських
послуг, в графі «Подпись» та графі
«Подпись клиента» - виконані не ОСОБА_2,
а іншою особою.

Згідно ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Статтею 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Посилання апеляційної скарги про
те, що висновок судової почеркознавчої
експертизи № 625-14 від 14.04.2014 року не
відповідає вимогам чинного є
безпідставними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянт не надав жодних доказів
ні суду першої інстанції, ні
апеляційної інстанції, які б
спростовували висновок експерта. Крім
того, колегія суддів звертає увагу на
те, що апелянтом не було заявлено
клопотання про проведення повторної
судової почеркознавчої експертизи. А
посилання представника апелянта про
те, що відповідач здійснював погашення
заборгованості самостійно, через
відділення банку, тому своїми діями
підтвердив факт отримання коштів, не
можна взяти до уваги, як
необґрунтовані. Апелянтом не було
надано жодних доказів, що саме ОСОБА_2
сплачував кредит через відділення
Банку.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що для оплати кредиту через
відділення Банку не передбачено
встановлення особи, тому, доводи
апелянта ґрунтуються на особистих
міркуваннях та припущеннях, які
колегія суддів відхиляє за
недоведеністю.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що у відповідності до вимог
ст..ст.59,60 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши вказані обставини та
докази в їх підтвердження, суд прийшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді