Справа № 310/4497/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2014 року Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - представника позивача
Холод О.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в
м.Бердянську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Бердянське підприємство
теплових мереж» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому вказує, що позивач згідно рішення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради №546 від 14.09.2005р. є
виконавцем послуг з централізованого
теплопостачання в м.Бердянську.
Відповідач ОСОБА_2 мешкає в квартирі
АДРЕСА_1. Квартира відповідачки
приєднана до внутрішньобудинкової
централізованої мережі
теплопостачання. За період з 01.10.2012р. по
21.06.2013р. сума заборгованості
відповідачки перед позивачем за
послуги з теплопостачання складає 1799,98
грн. Саме цю суму позивач просить
стягнути з відповідачки, а також
витрати на сплату судового збору в сумі
243,60 грн.

В судовому засіданні представник
позивача Холод О.А. позовні вимоги
підтримала та пояснила, що з 2006 року у
відповідача були пільги по сплаті
комунальних послуг, як у «дитини
війни», про що Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради повідомило позивача
листом від 31.01.2006р. В 2012 році Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради повідомило позивача про
те, що рішенням відповідної комісії
визначено, що користуватися пільгами
за фактичним місцем проживання ОСОБА_2
може тільки з 15.10.2012р., тому просили
зробити їй перерахунок за послуги з
теплопостачання за весь попередній
період з 01.01.2006р. На підставі вказаного
звернення був зроблений перерахунок за
вказаний період, а кошти по
відшкодуванню витрат, пов'язаних із
наданням пільг відповідачу за цей
період в сумі 1879,91 грн. були повернуті
державі. Тому після вказаного
перерахунку у відповідача з'явилася
заборгованість, яку позивач і просить з
неї стягнути.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що у неї фактично відібрали пільги, на
які вона мала та має право. По АДРЕСА_1
вона проживала з 2001 року і проживає в
теперішній час. Пільги отримувала на
законних підставах і не розуміє, чому
вона повинна повертати грошові кошти
за цими пільгами. Просила в задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка
працює головним спеціалістом -
юрисконсультом Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради, показала, що з 01.01.2006р.
вступив в дію Закон України «Про
соціальний захист дітей війни», за яким
діти війни мали право на пільги по
сплаті комунальних послуг за
зареєстрованим місцем постійного
проживання. У зв'язку з чим соціальним
службам було дозволено сформувати
реєстр пільговиків на підставі наявних
даних та даних інших служб, в тому числі
Пенсійного Фонду України. Інформація
про відповідачку ОСОБА_2 була в
Пенсійному Фонді, її адресою було
вказано АДРЕСА_1. За цією адресою вона і
було внесена у реєстр пільговиків, про
що повідомлено комунальні служби
м.Бердянська. Постановою Кабінета
Міністрів України №729 від 17.07.2009р. було
дозволено отримувати пільги по сплаті
комунальних послуг дітям війни не
тільки за місцем реєстрації свого
місця проживання, але й за місцем, де ця
дитина війни реально проживає. Для
цього необхідна була заява дитини
війни, наявність документів,
підтверджуючих її місце проживання, та
рішення відповідної комісії. Така
заява надійшла від ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Бердянської міської ради лише
15.10.2012р. При розгляді цієї заяви
виявилося, що до цього ОСОБА_2
отримувала пільги незаконно, оскільки
була зареєстрована АДРЕСА_1, а в 2009 році,
коли вона отримала законну можливість
отримувати пільги за місцем реального
проживання, відповідну заяву не писала,
відповідне рішення комісією
виконавчого комітету не приймалось.
Тому було прийнято рішення про надання
ОСОБА_2 пільг по сплаті комунальних
послуг лише з 15.10.2012р., про що було
повідомлено комунальні служби.

Заслухавши пояснення сторін, свідчення
свідка, вивчивши матеріали справи, суд
доходить висновку про необхідність
відмови в задоволенні позову на
підставі наступного.

Суд вважає встановленим та доведеним
наданими доказами, що відповідач
ОСОБА_2 має статус «дитини війни» і на
підставі ст.5 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» має
право на 25-відсоткову знижку при платі
за користування комунальними
послугами у межах середніх норм
споживання.

Відповідно до п.2 Положення про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.01.2003р. №117,
відповідач ОСОБА_2 з 01.01.2006р. мала
вказану пільгу за місцем свого
зареєстрованого місця проживання.

В результаті внесення працівниками
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Бердянської міської ради до
Єдиного державного автоматизованого
реєстру осіб, які мають право на пільги,
неперевіреної інформації про місце
зареєстрованого проживання
відповідача ОСОБА_2, вона отримала
пільги не за місцем реєстрації, а за
місцем постійного проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2009р. №729 «Про доповнення пункту 2
Положення про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги, відповідачу ОСОБА_2
було надано право отримувати вказану
пільгу за адресою фактичного місця
проживання за рішенням комісій,
утворених місцевими
держадміністраціями та органами
місцевого самоврядування.

Таке рішення не було прийнято в 2009 році,
оскільки ОСОБА_2 з відповідною заявою
про це не зверталась тому, що як
отримувала, так і продовжувала
отримувати пільги за місцем свого
фактичного проживання. Таке рішення
було прийнято лише 18.10.2012р., коли
вказані факти були виявлені. В своєму
рішенні комісія Бердянського
міськвиконкому з питань, пов'язаних з
призначенням населенню всіх видів
державних допомог та пільг вирішила, що
ОСОБА_2 має право на вказані пільги лише
з дати подачі нею відповідної заяви,
тобто з 15.10.2012р., а весь попередній час
вона цих пільг не мала, оскільки до 2009
року отримувала їх не за місцем
зареєстрованого місця проживання, а з
2009 року - не було рішення відповідної
комісії. Про це рішення було
повідомлено позивача - ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж», яке
зробило відповідний перерахунок,
повернуло компенсовані в результаті
наданих пільг кошти державі, в
результаті чого і утворилася
заборгованість, яку позивач просить
стягнути з відповідача в своєму позові.
Тобто, це фактично є перерахована
заборгованість за період з 01.01.2006р. по
14.10.2012р., а не з 01.10.2012р. по 21.06.2013р., як це
вказано в позові.

Вказане суд вважає встановленим та
доведеним, підтвердженим
представником позивача в судовому
засіданні.

Таким чином, позовні вимоги заявлені не
за той час, коли фактично була
нарахована заборгованість, тому не
можуть бути задоволені в такому
вигляді.

Крім того, заявлення позовних вимог в
межах позовної давності, хоча фактично
більшість їх знаходяться за її межами,
позбавило можливості позивача заявити
про застосування строків позовної
давності.

Крім того, фактичне позбавлення
відповідача пільг за минулий час, які
вона отримувала і на які мала право
згідно діючого законодавства,
внаслідок помилкових або халатних дій
працівників державного органу -
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Бердянської міської ради, а
також ПАТ «Бердянське підприємство
теплових мереж», протирічить загальним
засадам справедливого судочинства в
Україні і тому є неприпустимим та не
має для цього законних підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Бердянське
підприємство теплових мереж» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С. І. Ревуцький