П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Яреми
А.Г.,суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук
Л.І.,Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Романюка
Я.М.,Сімоненко В.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за поданням
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві Власик Світлани
Віталіївни про тимчасове обмеження
особи у праві виїзду за межі України за
заявою ОСОБА_9 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 20 березня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 20 травня 2014 року, подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві Власик С.В.
задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_9
у праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документа до
виконання ОСОБА_9 своїх зобов'язань,
покладених на нього рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
13 березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення
боргу.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_9

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України ОСОБА_9 просить
скасувати судове рішення касаційного
суду й передати справу на новий розгляд
до суду касаційної інстанції,
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: статті 33 Конституції України,
статті 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», статей 11,12 Закону
України «Про виконавче провадження».

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення представника
ОСОБА_9 - ОСОБА_11, перевіривши наведені в
заяві доводи, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що заява задоволенню не
підлягає.

Відповідно до змісту пункту 1 статті 355
ЦПК України підставою для перегляду
судових рішень Верховним Судом України
є неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: статті 33
Конституції України, статті 6 Закону
України «Про порядок виїзду і в'їзду в
Україну громадян України», статей 11, 12
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України», зокрема,
передбачено: громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта у випадках, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), до виконання зобов'язань.
Громадянинові, який має паспорт, може
бути тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, до виконання
зобов'язань. При цьому паспорт може
бути тимчасово затримано чи вилучено у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, або в разі
використання паспорта для вчинення
злочину, або виявлення у ньому
підробки, а також у випадках припинення
громадянства України. Тимчасове
затримання або вилучення паспорта у
таких випадках здійснюється судом,
органами прокуратури, внутрішніх
справ, служби безпеки, Державної
прикордонної служби України,
військовими комісаріатами та
консульською службою України.

Судом установлено, що рішенням
Печерського районного суду м. Києва
від 13 березня 2013 року стягнуто із
ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 1
675 800 грн заборгованості за договором
позики, що є еквівалентом
210 000 доларів США (а.с. 219- 221 т. І). На
підставі цього рішення було видано
виконавчий лист № 757/1403/13-ц від 6 липня
2013 року (а.с. 31 т. ІІ). Станом на 11 березня
2014 року рішення суду боржником ОСОБА_9
не виконано. 12 березня 2014 року
старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві Власик С.В.
звернулась із поданням, в якому просила
тимчасово обмежити ОСОБА_9 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документа до виконання ним
своїх зобов'язань.

Також судом установлено, що в ході
виконавчого провадження боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
ним не вчинялося жодних дій,
направлених на його виконання.

Установивши такі обставини, суд дійшов
висновку про те, що подання старшого
державного виконавця підлягає
задоволенню.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 лютого 2012 року судом
установлено, що боржник не ухиляється
від виконання судового рішення,
з'являється до державного виконавця,
вживає заходи для своєчасного
погашення боргу.

В інших прикладах, наданих для
порівняння в ухвалах від 11 липня
2012 року та від 14 травня 2014 року, судом
установлено, що державним виконавцем
не наведено та не доведено тих
обставин, які б вказували на ухилення
боржника від виконання судового
рішення.

Отже, у зазначених справах наявні різні
фактичні обставини щодо ухилення
боржника від сплати боргу й ухвалені в
них рішення не свідчать про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції статті 33 Конституції
України, статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», статей 11,12
Закону України «Про виконавче
провадження».

За таких обставин необхідно дійти
висновку, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи, не
підтвердилися, що відповідно до
частину першу статті 360-5 ЦПК України є
підставою для відмови в задоволенні
заяви.

Керуючись пунктом 1 статті 355, пунктом 2
частини першої статті 360-3, частини
першої статті 360-5 ЦПК України, Судова
палата у цивільних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_9 відмовити.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пункту 2 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема Судді Л.І.
Григор'єва Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук Я.М.
Романюк Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко