АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1639/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3177/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л. Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Курбатової Н.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль"

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 11 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль", третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета позову ОСОБА_5 про стягнення
сум вкладів, відсотків, пені та
відсотків річних від суми боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до заяви від 16 липня 2014 року
(а.с.37-41), просив стягнути з ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" на його користь
18 000 Євро депозитного вкладу, 4500 Євро
відсотків по депозиту, 3285 Євро пені за
несвоєчасне повернення коштів та 3417,53
Євро річних від простроченої суми за
депозитним договором №20/02-02/29 від 24
червня 2008 року; стягнути з ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" на його користь
14000 доларів США депозитного вкладу, 3360
доларів США відсотків по депозиту, 2555
доларів США пені за несвоєчасне
повернення коштів та 2563,91 доларів США
річних від простроченої суми за
депозитним договором №20/02-02/19 від 24
червня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 24 червня 2008 року між ним та
банком - відповідачем, в особі
начальника його Миргородського
відділення ОСОБА_5 були укладені
договори на вклад Універсальний (без
пролонгації) № 20/02-02/29 (Договір № 1) та №
20/02-02/19 (Договір № 2), за якими позивач
передав банку готівкою відповідно: 18000
євро строком на 12 місяців з відсотковою
ставкою по вкладу 25 % річних; 14000 доларів
США строком на 12 місяців з відсотковою
ставкою по вкладу 24 % річних.

На підтвердження отримання та
зарахування коштів йому було видано
відповідні прибуткові валютні ордери.

Звернення до керівництва і дирекції
відповідача про повернення суми
вкладів і прострочених відсотків,
після закінчення строку дії договорів,
задоволено не було.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 11 вересня 2014 року позов
ОСОБА_4 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль»
про стягнення сум вкладів, відсотків,
пені та відсотків річних від суми боргу
- задоволено.

Стягнуто з ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення
депозитного вкладу по Договору на
вклад Універсальний № 20/02 - 02/29 від 24
червня 2008 року 18000 євро; в рахунок
відсотків по цьому вкладу 4500 євро; в
рахунок пені за цим договором 3285 євро
та в рахунок 3% річних від суми
неповернутого боргу 3417,53 євро всього,
стягнувши за даним договором 29202,53 євро,
що в гривневому еквіваленті на час
уточнення позовних вимог / а.с. 42 /
становить 464350,86 грн.

Стягнуто з ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення
депозитного вкладу по Договору на
вклад Універсальний № 20/02 - 02/19 від 24
червня 2008 року 14000 доларів США; в
рахунок відсотків по цьому вкладу 3360
доларів США; в рахунок пені за цим
договором 2555 доларів США та в
рахунок 3% річних від суми
неповернутого боргу 2563,91 доларів США
всього, стягнувши за даним договором
22478,91 доларів США, що в гривневому
еквіваленті на час уточнення позовних
вимог / а.с. 42 / становить 262918,91 грн.

Стягнуто з ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
на користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування судових витрат 3654 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржило ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
та просило скасувати його та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не
повною мірою відповідає вказаним
вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 24 червня 2008 року між
ОСОБА_4 та АППБ „ Аваль" (надалі
перейменованим у ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль") було укладено Договір № 20/02 - 02/29,
за умовами якого позивачем терміном на
12 місяців було передано готівкою
валютні кошти в сумі 18000 євро з виплатою
25 % річних (а.с. 9).

Факт передачі позивачем цих коштів
відповідачу на виконання умов
вищезгаданого Договору
підтверджується прибутковим валютним
ордером № 16 від 24 червня 2008 року (а.с. 11).

Крім того, 24 червня 2008 року між ОСОБА_4
та АППБ „Аваль" ( надалі перейменованим
у ПАТ „Райффайзен Банк Аваль") було
укладено Договір № 20/02 - 02/19, за умовами
якого позивачем терміном на 12 місяців
було передано готівкою валютні кошти в
сумі 14000 доларів США з виплатою 24 %
річних / а.с. 12 /.

Факт передачі позивачем валютних
коштів відповідачу на виконання умов
вищевказаного договору
підтверджується прибутковим валютним
ордером № 11 від 24 червня 2008 року, другий
примірник якого оглянуто при розгляді
справи на вимогу сторони відповідача
(а.с. 12).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 631 ч. 2 ЦК України
договір набирає чинності з моменту
його укладення. Статтею 638 ч. 1 ЦК
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу ( депозиту ) одна
сторона ( банк ), що прийняла від другої
сторони ( вкладника ) або для неї
грошову суму (вклад ), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що
договір банківського вкладу
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що укладені
договори відповідають вимогам
цивільного законодавства щодо їх форми
та змісту, а тому вони підлягають до
виконання.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
нормами чинного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини.

Загальний порядок залучення банками
України грошових коштів (як у
національній, так і в іноземній
валюті) від юридичних і фізичних осіб
на їх поточні, вкладні (депозитні)
рахунки та розміщення ощадних
(депозитних) сертифікатів регулюється
положенням про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженим постановою
правління Національного банку України
№516 від 3 грудня 2003 року.

Порядок і вимоги щодо здійснення
банками касових операцій у
національній та іноземній валютах
регулюється Інструкцією про касові
операції в банках України, яка
затверджена постановою правління
Національного банку України № 337 від 14
серпня 2003 року.

Цими нормативно-правовими актами
Національного банку України
встановлюється порядок і вимоги щодо
здійснення банками, їх філіями та
відділеннями операцій з депозитами та
касових операцій, і не встановлюють
будь-яких обов'язкових правил
поведінки для клієнтів банку.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивач не
може нести відповідальність за
порушення працівниками банку
положення про порядок здійснення
банками України вкладних
(депозитних) операцій з юридичними і
фізичними особами та інших внутрішніх
банківських нормативних документів.

Отже безпідставними є доводи апелянта
про недійсність спірних договорів,
через незаконні дії працівника банку, а
саме не зарахування отриманої готівки
на власні рахунки банку, а також
приймання суми вкладу поза касою банку.

Відповідно до ст. 207 ч.2 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

З матеріалів справи вбачається та
визнається сторонами по справі, що
спірні договори укладені від імені
банку ОСОБА_5, яка на момент укладення
договорів працювала керуючим
Миргородським відділенням АППБ
«Аваль».

Договори № 20/02 - 02/29 та № 20/02 - 02/19 від 24
червня 2008 року містять підписи сторін,
а також печатку АППБ «Аваль».

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Апелянтом не надано жодних доказів
того, що підписи, що містяться в спірних
договорах не належать сторонам
договору, печатки не належать АППБ
«Аваль».

Окрім того, спростовуються матеріалами
справи доводи апеляційної скарги щодо
неможливості розгляду спірних
договорів, як належних та допустимих
доказів.

Так, договори № 20/02 - 02/29 та № 20/02 - 02/19 від
24 червня 2008 року не були визнані
недійсними, а тому виходячи з принципу
презумпції правомірності правочину,
визначеної ст. 204 ЦК України, їх слід
розглядати як такі, що укладені
відповідно до норм чинного
законодавства та є належними та
допустимими доказами по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Встановлення у договорах № 20/02 - 02/29 та
№ 20/02 - 02/19 від 24 червня 2008 року
відсоткової ставки 25 % та 24 % відповідно,
не суперечить нормам чинного
цивільного законодавства. При цьому
рішення Комітету з управління активами
та пасивами від 3 червня 2008 року, яке
визначило відсоткові ставки по вкладах
у доларах США у розмірі 9% річних, а у
євро - 7 % річних, не встановлює заборон
на збільшення такої відсоткової ставки
при укладенні договорів.

За змістом ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 3.2.3. договору
вкладник має право по закінченню
строку договору отримувати всі належні
йому суми коштів за договором готівкою.

Стаття 1060 ЦК України встановлює що, за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника.
Умови договору про відмову від права на
одержання вкладу на першу вимогу є
нікчемною.

Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведеного законодавства,
враховуючи факти і обставини, місцевий
суд прийшов до вірного висновку, що ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" зобов'язаний
повернути позивачу, внесені ним суми
вкладів та відсотків по депозиту
згідно договорів, а відмова від такого
повернення є неправомірною, тому
вимога позивача про стягнення сум
вкладів ґрунтується на законі.

Крім того, не відповідають обставинам
справи та нормам чинного законодавства
доводи апелянта про безпідставність
стягнення пені за кожен день затримки
повернення вкладу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нарахування неустойки обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
особи до суду, а починається з дня
(місяця), з якого вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції стягнуто з
відповідача неустойку за прострочення
виконання зобов'язання в межах 12
місяців, що повною мірою узгоджується з
вимогами норм цивільного
законодавства.

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
стягнення 3% річних за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання не
обмежується строками позовної
давності.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Таким чином, стягнення 3% річних
обмежується останніми 3 роками перед
зверненням особи до суду.

Отже стягненню з ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль" підлягає стягненню 3% річних за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в сумі 22 500 Євро *
3%*1068/365=1975,06 Євро за договором №20/02-02/29
від 24 червня 2008 року та 17360 доларів США
3%*1068/365=1562,40 доларів США за договором
№20/02-02/19 від 24 червня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до заперечень вимог
позивача, які перевірені місцевим
судом та їм надано належну правову
оцінку. Наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Таким чином, підлягає зміні розмір
судових витрат, що стягується з ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" в межах
задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування чи зміни
рішення, якщо таке порушення призвело
до неправильного вирішення справи.
Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК
України щодо допустимості засобів
доказування, необґрунтована відмова
суду в задоволенні клопотання осіб, які
беруть участь у справі, у дослідженні
доказів (стаття 60 ЦПК України),
порушення вимог статті 215 ЦПК України
щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про
зміну рішення суду першої інстанції у
випадку, якщо помилки у неправильно
прийнятому рішенні можливо усунути без
його скасування, не змінюючи суть
рішення, і вони стосуються окремих його
частин, зокрема у разі виправлення
помилок суду першої інстанції щодо
розміру суми, що підлягає стягненню,
розподілу судових витрат тощо. Якщо
помилки у такому рішенні стосуються
фактичної сторони справи чи правового
обґрунтування рішення, то їх усунення
необхідно вважати також зміною
рішення, тому апеляційний суд не
повинен усувати такі помилки ухвалою
із зазначенням про залишення рішення
без змін з його уточненням чи
доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або
зміни рішення суд апеляційної
інстанції в мотивувальній частині
рішення дає оцінку доказам, що наявні в
матеріалах справи, а також новим
доказам, якщо вони досліджувалися, в їх
сукупності за правилами, встановленими
статтею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, внаслідок
порушення норм матеріального права,
судом першої інстанції допущено
помилки у рішенні, яке відповідно до ст.
309 ЦПК України підлягає зміні в частині
визначення розміру 3% річних від суми
неповернутого боргу та загальної суми
боргу за договором., так як їх можна
усунути, не змінюючи суть рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 11 вересня
2014 року - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль"
(юридична адреса 01011, м. Київ, вул.
Лєскова, 9, ) на користь
ОСОБА_4 в рахунок повернення
депозитного вкладу по Договору на
вклад Універсальний № 20/02 - 02/29 від 24
червня 2008 року 18000 євро; в рахунок
відсотків по цьому вкладу 4500 євро; в
рахунок пені за цим договором 3285 євро
та в рахунок 3% річних від суми
неповернутого боргу 1975,06 Євро всього,
стягнувши за даним договором 27 760,06
євро, що в гривневому еквіваленті
становить 441 384,95 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль"
(юридична адреса 01011, м. Київ, вул.
Лєскова, 9, ) на користь
ОСОБА_4 в рахунок повернення
депозитного вкладу по Договору на
вклад Універсальний № 20/02 - 02/19 від 24
червня 2008 року 14000 доларів США; в
рахунок відсотків по цьому вкладу 3360
доларів США; в рахунок пені за цим
договором 2555 доларів США та в
рахунок 3% річних від суми
неповернутого боргу 1562,40 доларів США
всього, стягнувши за даним договором 21
477,4 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 251070,80 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль" на
користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування
судових витрат 3479,08 гривні.

В іншій частині рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 11 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

О.Ю. Кузнєцова

Судді:
Г.Л. Карпушин С.Ю. Мартєв

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
О.Ю. Кузнєцова