АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Борисової О.В.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
поданою через представника Кузика
Тараса Степановича, на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
22 січня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення за кредитним договором на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у січні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
в якому просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
яка станом на 01.12.2012 року складає 821 485, 55
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних
торгів згідно Закону України «Про
виконавче провадження» за початковою
ціною, встановленою на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб`єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22.01.2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
банка 37 845, 35 грн. В решті позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ПАТ «Альфа-Банк» через представника
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що вимога про
дострокове стягнення всієї суми
кредиту є законною, оскільки
відповідач порушила зобов`язання щодо
своєчасного внесення щомісячних
платежів відповідно до графіка
погашення кредиту.

Справа № 753/636/13 Апеляційного
провадження № 22-ц-796/8478/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Парамонов М.Л.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.У
судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з`явилася, про день та час розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку,причини неявки не
повідомила, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у її відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
08.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 2615/1107/71-028, за
умовами якого остання отримала від
банку кредит в розмірі 126 000 доларів США,
зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим
терміном повернення кредитних коштів -
до 08.11.2037 року.

Цього ж дня між сторонами укладено
іпотечний договір № 2615/1107/71-028-Z-28, за
умовами якого ОСОБА_2 передала банку в
іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
яка належить їй на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012
року - ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ
«Дельта Банк» прийняло право вимоги за
кредитним договором № 2615/1107/71-028 від
08.11.2007 року, що був укладений між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_2.

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року - ПАТ «Дельта Банк» відступило, а
ПАТ «Альфа-Банк» прийняло право вимоги
за кредитним договором № 2615/1107/71-028 від
08.11.2007 року, що був укладений між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_2.

Згідно з розрахунком станом на 01.12.2012
року заборгованість ОСОБА_2 перед
банком становить 102 854,85 доларів США, що
еквівалентно 821 485,55 грн., яка
складається із заборгованості: за
кредитом - 98 040,81доларів США (еквівалент
- 783 640,20грн.), за відсотками - 4 725,02
доларів США (еквівалент - 37 767,08 грн.),
пені - в розмірі 11% від суми 711,54 грн., що
дорівнює 78, 27 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для
дострокового стягнення кредитних
коштів, а тому вважав що задоволенню
підлягають лише вимоги в частині
стягнення процентів за користування
кредитними коштами та пені.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
справи та нормам матеріального права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином і
відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов`язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася та сплати процентів.

Згідно з кредитним договором,
укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 погашення кредиту та сплата
процентів за користування кредитом
мало відбуватися шляхом внесення
щомісячних платежів відповідно до
графіку погашення, який є невід`ємною
частиною договору.

Відповідно до п. 3.9 кредитного договору
при порушенні позичальником строку
платежів, банк має право вимагати
дострокового повернення кредиту та
сплати процентів.

Пунктом 10.11 цього договору сторони
визначили позовну давність у 10 років.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачкою порушено умови договору
щодо щомісячного погашення
заборгованості та сплати процентів за
користування кредитними коштами, а
відтак висновки суду про те, що позивач
не має права на стягнення
заборгованості по кредиту та
дострокове стягнення всієї суми
кредиту суперечать ст. 1050 ЦК України та
умовам кредитного договору.

Крім того, судом стягнуто з ОСОБА_2 на
користь банку 37 845, 35 грн. Проте, вимог
про стягнення заборгованості позивач
не заявляв. У порушення вимог ст. 11 ЦПК
України суд вийшов за межі позовних
вимог та вирішив те питання, яке
позивачем не порушувалося.

Оскільки висновки суду суперечать
нормам матеріального та
процесуального права, а також не
відповідають встановленим у справі
обставинам, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості та законності вимог
позивача колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Розрахунок заборгованості, який
наданий банком відповідачем не
спростований.

Разом з тим, на час ухвалення даного
рішення вступив в силу Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року.

Відповідно до ст. 1 цього Закону не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно зі ст.. 4 Закону України «Про
заставу» та/або предмет іпотеки, згідно
із ст. 5 Законом України «Про іпотеку»,
якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов`язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, якщо таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об`єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно.

Позивач не надав доказів про те, що
відповідач має інше нерухоме житлове
майно, окрім переданого в іпотеку, а
також не надав доказів, що на
відповідача не поширюється дія Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволенню не підлягають.

Позивач не позбавлений можливості
реалізувати своє право на повернення
кредитних коштів та інших платежів, які
нараховані відповідно до умов
кредитного договору шляхом звернення з
позовом про стягнення боргу або
вирішувати питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки після
закінчення дії Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», який
носить тимчасовий характер.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді