Справа № 161/8406/13-ц Провадження №
22-ц/773/1199/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пушкарчук В.П. Категорія: 24 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Мудренко Л. І., Осіпука В. В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника позивача -
Сторожук І.Ф.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Житлово-комунального підприємства № 7
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за утримання будинку і прибудинкової
території, за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на повторне заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
від 16 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

18 жовтня 2012 року житлово-комунальне
підприємство № 7 звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за утримання будинку і
прибудинкової території,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1
та є споживачем послуг з утримання
будинку, споруд та прибудинкової
території, які надає позивач. Між
позивачем та відповідачем
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання послуг з
утримання будинку, споруд та
прибудинкової території на підставі
відкритого особового рахунку № НОМЕР_1.
З особового рахунку відповідача
вбачається, що ним протягом 2008-2011 років
щомісячні платежі на рахунок позивача
вносилися періодично та не належним
чином. В зв'язку з цим станом на 01.09.2012
року заборгованість за надані послуги
становить - 2 134,65 грн.

В ході судового розгляду позивачем
збільшено позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідача в користь
позивача заборгованість за надані
послуги в розмірі 2 538,77 грн., інфляційні
втрати в розмірі - 700,00 грн. та три
відсотки річних в розмірі - 253,53 грн. та
понесені судові витрати по справі.

27.02.2014 року позивачем подано заяву про
уточнення позовних вимог, згідно якої
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, ст. 64 ЖК України
просили стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ЖКП № 7 заборгованість в сумі
3605,22 грн. та судовий збір.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 16 квітня 2014 року позов
Житлово-комунального підприємства № 7
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які проживають за адресою:
АДРЕСА_1, в користь
Житлово-комунального підприємства № 7
заборгованість по оплаті за утримання
будинку і прибудинкової території в
розмірі 3605,22 грн. (три тисячі шістсот
п'ять гривень двадцять дві копійки).

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь
Житлово-комунального підприємства № 7
судовий збір в розмірі - 214,60 (двісті
чотирнадцять гривень шістдесят
копійок) грн. по 42,92 (сорок дві гривні
дев'яносто дві копійки) грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, покликаючись на неповне
з'ясування фактичних обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачі проживають в квартирі
АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з
утримання будинку, споруд та
прибудинкової території, які надає
позивач.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 15 грудня 2000 року
ОСОБА_2 та повнолітнім членам його сім'ї
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 154).

Відповідно до технічного паспорта на
жилий будинок державного, суспільного
житлового фонду, фонду
житлово-будівельних кооперативів,
після здачі в експлуатацію житлового
будинку АДРЕСА_1, будинок поставлено на
баланс позивача, який здійснює його
утримання.

Між позивачем та відповідачем
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання послуг з
утримання будинку, споруд та
прибудинкової території на підставі
відкритого особового рахунку № НОМЕР_1.

З особового рахунку відповідачів
вбачається, що ними протягом 2006-2013
років щомісячні платежі на рахунок
позивача вносилися періодично та не
належним чином. При цьому відповідачі
періодично сплачували за надані
послуги, тим самим визнаючи наявність
фактичних договірних правовідносин по
наданню послуг з утримання будинків,
споруд та прибудинкових територій
житлово-комунальним підприємством.

За зазначений період на адресу
підприємства скарг, заяв, претензій до
якості послуг з утримання будинку та
прибудинкової території в порядку і
умовах, визначених ст. 18 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» від
боржників не надходило. Позивачем
надавались послуги з утримання
будинку, прибудинкової території, а
відповідачі використовували ці
послуги для власних потреб.

У зв'язку з цим, станом на 01.01.2014 року
відповідачі заборгували позивачу за
послуги з утримання будинку кошти в
сумі 3605,22 грн.

Для погашення заборгованості на
підставі Закону України «Про
реструктуризацію заборгованості з
квартирної плати, плати за
житлово-комунальні послуги, спожиті
газ та електроенергію» від 20.02.2003 року,
постанови Кабінету Міністрів України
від 27.06.2003 року № 976 «Про затвердження
Порядку погашення реструктуризованої
заборгованості та внесення поточних
платежів за житлово-комунальні
послуги», позивачем було надіслано
відповідачу попередження про
заборгованість за надані послуги від
30.08.2010 року № 153 та запропоновано
укласти договір про реструктуризацію
заборгованості за послуги з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій: рівномірно проводити
погашення заборгованості та при цьому
своєчасно сплачувати поточні платежі
за послуги з утримання будинку, споруд
та прибудинкових територій. Але
боржники від даної пропозиції
відмовилися.

Згідно з вимогами ст.ст. 64, 66, 68, 160, 162
Житлового кодексу України та п.п. 7
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, власники
(квартиронаймачі) зобов'язані вносити
квартирну плату та плату за
обслуговування і ремонт будинків
щомісяця у строки, встановлені
договором або законом. Плата за
користування житлом обчислюється
виходячи із загальної площі квартири
та розраховується, виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Відповідачі зобов'язані своєчасно
проводити оплату наданих послуг, а у
разі несвоєчасного здійснення
платежів сплачувати пеню у
встановлених законом чи договором
розмірах.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо - та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального призначення
визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 цього Закону,
визначені права та обов'язки споживача
й виконавця житлово-комунальних
послуг. Зокрема, правом споживача є
одержання вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг, а
обов'язком-оплата житлово-комунальних
послуг у строки, встановлені договором
або законом.

Ріеннями виконавчого комітету
Луцької міської ради від 06.12.2005 року №
404, від 09.09.2009 року № 662-1, від 27.04.2010 року
№ 254-1 року, затверджено тарифи на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, які
надаються ЖКП № 7(а.с. 82).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції встановивши, що власники
квартири АДРЕСА_1 не оплачують надані
послуги, хоча відповідно до положень
вищевказаних законів зобов'язані це
робити, обґрунтовано прийшов до
висновку про стягнення заборгованості,
однак не вірно визначився з сумою
заборгованості, яка підлягає
стягненню.

З розрахунку заборгованості по
утриманню будинку та прибудинкової
території (а.с.242) встановлено, що
заборгованість за надані послуги
нарахована за період з серпня 2005 року
по 01 січня 2014 року, а з позовом до суду
позивач звернувся 18 жовтня 2012 року.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач ОСОБА_2 просив
застосувати строк позовної давності до
данного спору.

Висновок суду про те, що
боржниками вносилися періодичні
платежі за надані комунальні послуги,
але в менших розмірах у зв'язку з чим
виникла заборгованість, що свідчить
про визнання стороною боргу та
відсутність підстав для застосування
до данного спору строку позовної
давності, зроблений з порушенням норм
матеріального права.

Твердження представника позивача
про визнання боргу відповідачем
спростовуються поясненнями ОСОБА_2 Так,
останній на протязі усього розгляду
справи вказував, що послуги з утримання
будинку та прибудинкової території
надавались неналежним чином та не в
повному обсязі, у зв'язку з чим він і
здійснював оплату фактично отриманих
на його думку послуг періодичними
платежами. Такі його пояснення
підтверджуються наданими квитанціями
про оплату комунальних послуг, які
відмічені в розрахунку, наданому
позивачем. Також з наданих квитанцій
вбачається, що відповідачем вносились
періодичні платежі після 20 числа
поточного місяця, у зв'язку з чим дані
платежі відображались в розрахунку в
наступному місяці в більшому розмірі.

Отже такі дії відповідача не
свідчать про визнання ним боргу та не
можуть бути підставою для переривання
перебігу позовної даності.

Таким чином, з врахуванням заяви
позивача про уточнення позовних вимог
(а.с. 241) з відповідачів в користь
позивача підлягає стягненню
заборгованість в межах строків
позовної давності за період з жовтня 2009
року по 01 січня 2014 року з нарахованими
інфляційними та 3% річних відповідно до
розрахунку, яка становить 1778 грн.,18 коп.(
3554,58 грн. - 1827,04 грн. + 3,1 грн. + 47,54 грн.).

Доводи апелянта про неналежне
виконання позивачем взятих на себе
зобов'язань по утриманню будинку та
прибудинкової території не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються наданими ЖКП № 7
доказами.

Зокрема, розрахунком тарифів на
послуги з утримання будинків та споруд
та прибудинкових територій (а.с. 83-84),
копією договору, укладеного між ЖКП № 7
та Луцькою міською дезинфекційною
станцією МОЗ України на дератизацію,
дезінсекцію та дезинфекцію та актами
прийому-передачі виконаних робіт (а.с.
29-34), копією підрядного договору на
технічне обслуговування та ремонт
ліфтів і диспетчерських систем та
актами приймання і здачі виконаних
робіт (а.с. 13-19), нарядами про виконання
робіт по прибиранню території (а.с.41-59),
нарядами для робітників
внутрібудинкових мереж (а.с.60-76) та
іншими.

Дані обставини відповідачами
належними, допустимими та
беззаперечними доказами не
спростовані.

Покликання апеллянта на
відсутність договору між сторонами про
надання відповідних послуг, як на
підставу неможливості стягнення
заявлених позивачем коштів не
заслуговують на увагу. Відповідно до
вимог ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» обов'язок укладення такого
договору покладений саме на споживачів
послуг. Апелянтами не подано доказів,
які б стверджували, що ЖКП № 7 ухилялось
від укладення з ними відповідного
договору.

Фактичне надання споживачу
відповідних послуг свідчить про
існування між сторонами фактичних
договірних відносин, що є підставою для
стягнення боргу по оплаті отриманих
комунальних послуг на підставі пунктів
7, 10 Правил користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинковими
територіями, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
1992 року № 572.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Всупереч наведеним правовим
нормам, відповідачами не надано суду
доказів з приводу неналежного
виконання позивачем своїх обов'язків
по утриманню будинку та прибудинкової
території, в якому розміщена, належна
їм квартира, не надано суду
актів-претензії про ненадання послуг,
як того вимагає стаття 18 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги».

Крім того, чинне законодавство не
передбачає звільнення від обов'язку
відшкодування витрат за комунальні
послуги у випадку ненадання окремих
житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до вимог закону
позов підлягає до часткового
задоволення, а саме стягненню з
відповідачів в солідарному порядку в
користь позивача заборгованість в
межах строків позовної давності, в сумі
1778 грн. 18 коп.

Безпідставними є посилання апелянта
на порушення судом процесуального
законодавства в зв'язку з розглядом
справи у його відсутності. Так, судом
надсилались повідомлення відповідачам
про час та місце розгляду справи, які
повернулися до суду з відміткою
відділення зв'язку "за закінченням
терміну зберігання"(а.с. 236-237, 247-248),
однак відповідачі, яким достовірно
відомо про судове провадження в даній
справі, недобросовісно здійснюючи свої
процесуальні права та обов'язки
відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК
України, не з'являлися у відділення
зв'язку для отримання рекомендованих
листів суду.

Крім того, відповідно до чинного
цивільного процесуального
законодавства сам по собі факт
розгляду судом справи за відсутності
відповідача, не повідомленого належним
чином про час і місце судового
засідання, не тягне за собою скасування
правильного по суті рішення (ч. 2 ст.308,
ч. 3 ст. 309 ЦПК України).

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції допущено порушення
вищенаведених норм матеріального
права, а його висновки не відповідають
обставинам справи, що відповідно до ст.
309 ЦПК України є підставою для зміни
оскаржуваного рішення в частині
розміру заборгованості.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 квітня 2014
року в даній справі в частині розміру
заборгованості змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь
Житлово-комунального підприємства № 7
заборгованість по оплаті за утримання
будинку і прибудинкової території в
розмірі 1778 (одна тисяча сімсот сімдесят
вісім) грн. 18 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді