Справа № 296/4037/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання
Світко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Житомирського районного
управління юстиції, головного
управління державної казначейської
служби України у Житомирській області
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому просив стягнути на його користь з
Державного бюджету України через
головне управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області 3900грн. завданої
матеріальної шкоди та 30000грн. завданої
моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі постанов державного
виконавця ВДВС Житомирського РУЮ від
30.10.2012р., від 21.01.2013р. та від 07.02.2013р. по
виконавчому провадженню №26234967 було
стягнуто з пенсії позивача витрати з
виконавчого провадження в сумі 3900грн.
Оскільки, постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від
18.07.2013р. вказані вище постанови
державного виконавця визнанні
незаконними та скасовані, позивач
просив стягнути з Державного бюджету
України 3900грн. завданої матеріальної
шкоди. Крім того, оскільки державним
виконавцем були винесенні незаконні
постанови на підставі яких
здійснювалися відрахування з пенсії,
позивачу завдано моральних страждань
через недоотримання пенсії в належних
розмірах, що призвело до погіршення
здоров'я, а тому позивач просить також
відшкодувати завдану йому моральну
шкоду, яку він оцінює в розмірі 30000грн.

Заявою від 02.10.14р. позивач просив
залишити без розгляду його вимоги щодо
стягнення 1670грн. матеріальної шкоди, у
зв'язку з чим стягнути на його користь
2230грн. матеріальної шкоди (а.с. 83).

Ухвалою суду від 02.10.14р. позов в частині
стягнення 1670грн. залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, та зазначив, що рішення суду
було виконано ним самостійно, оскільки
техніка, яка нібито була найнята
стягувачем, не могла під'їхати до
водовідвідного каналу, який згідно
рішення суд позивач зобов'язаний був
прочистити, а тому будь-яких витрат ні
ВДВС, ні стягувач у виконавчому
провадженні не понесли, таким чином
кошти з пенсії були стягнуті
безпідставно, крім того, державний
виконавець неправомірно звертався до
прокуратури з поданням про притягнення
позивача за невиконання судового
рішення, чим також завдав душевних
страждань.

Відповідач - ВДВС Житомирського РУЮ
щодо позову заперечив з підстав
викладених в письмових запереченнях на
позов від 29.08.2014р., зокрема представник
вказав, що згідно результатів
перевірки законності виконавчого
провадження начальником управління
державної виконавчої служби
Омельченко Н.А. було винесено
постанову, якою визнано дії державного
виконавця законними, крім того,
постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18.07.2013р.
позивачу було відмовлено в поверненні
із депозитного рахунку стягнутих
коштів згідно постанов від 30.10.2012р., від
21.01.2013р. та від 07.02.2013р. по виконавчому
провадженню №26234967 (а.с. 54-57).

В судовому засіданні представник ВДВС
Житомирського РУЮ старший державний
виконавець Бєльський О.С. просив
відмовити в позові за безпідставністю.

Відповідач - головне управління
державної казначейської служби
України у Житомирській області щодо
позову заперечило з підстав викладених
в письмових запереченнях на позов від
26.06.2014р., зокрема зазначивши, що
відповідач не вступав у правові
відносини з позивачем, є окремою
юридичною особою і несе
відповідальність лише за своїми
зобов'язаннями, а також про відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями головного управління державної
казначейської служби України у
Житомирській області та завданням
шкоди позивачу.

В судове засідання представник
головного управління державної
казначейської служби України у
Житомирській області не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином (а.с. 80).

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014р.
визначено, що даний спір про стягнення
матеріальної та моральної шкоди має
розглядатися в порядку цивільного
судочинства. Ухвала суду набрала
законної сили (а.с. 10).

Заслухавши позивача, представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі ДВС Житомирського РУЮ
знаходився виконавчий лист № 2-1625,
виданий 24.12.2010 року Житомирським
районним судом, про зобов'язання ОСОБА_1
звільнити водовідвідний канал,
привести його в попередній стан,
відповідно до існуючого плану.

18 квітня 2011 року постановою відділу ДВС
Житомирського РУЮ по вказаному
виконавчому документу відкрите
виконавче провадження ВП № 26234967 та
надано боржнику термін добровільно
виконати рішення суду до 24.04.2011 року.

16.10.2012р. державним виконавцем Бєльським
О.С., за участю стягувача ОСОБА_3,
боржника ОСОБА_1, понятих ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було складено акт про те, що
станом на 16.10.2012р. боржником самостійно
закінчені роботи по розширенню,
поглибленню та розчищенню
водовідвідного каналу, що
здійснювалося в межах виконавчого
провадження, що свідчить про факт
виконання рішення суду (а.с. 39).

30.10.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 1670,00 грн. ( а.с. 74).

31.10.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, з посиланням
на п.8 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження".

31.10.2012р. відповідачем було винесено
постанову про виведення в окреме
виконавче провадження постанову про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій від 30.10.2012р. на суму
1670грн. (а.с. 74).

21.01.2013 року відповідачем винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій, а
саме постановлено: "Утримання
проводити щомісячно по 20% з пенсійного
нарахування, починаючи з січня 2013 року
і перерахувати на депозитний рахунок
відділу ДВС Житомирського РУЮ в сумі
1670,00 грн." (а.с. 75).

Крім того, 07.02.2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
стягнення з боржника 560грн. витрат на
проведення виконавчих дій, а саме
постановлено: "Утримання проводити
щомісячно по 20% з пенсійного
нарахування, починаючи з лютого 2013
року і перерахувати на депозитний
рахунок відділу ДВС Житомирського РУЮ
в сумі 560,00 грн." (а.с. 73).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18.07.2013р. у
справі №806/4025/13-а за позовом ОСОБА_1 до
ВДВС Житомирського РУЮ. третя особа:
ОСОБА_3, яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.11.2013р.,
вказані вище постанови відділу
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції від 30.10.2012р., від 21.01.2013р. та від
07.02.2013р. №ЄДРВП 26234967 визнані
протиправними та скасовані, як такі, що
були прийняті з порушенням Закону
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999р. та Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
15.12.1999р. №74/5.

Зокрема, адміністративним судом було
встановлено, що стягувачем по
вказаному виконавчому провадженню
являється ОСОБА_3. Останнім було
укладено договір з ПП ОСОБА_6 на
надання послуг екскаватора, та
відповідно до квитанцій до прибуткових
касових ордерів №№ 15/10, 28/05/1, 21/11/1
стягувачем були понесені затрати
відповідно у розмірах 560,00 грн., 1120,00 грн.
та 500,00 грн.

Як пояснив в судовому засіданні при
розгляді адміністративного спору
представник відповідача, державний
виконавець в оскаржуваній постанові
від 30.10.2012 року про стягнення 1670 грн.
відніс до коштів виконавчого
провадження авансові внески стягувача
на організацію та проведення
виконавчих дій по експлуатації
стягувачем екскаватора у розмірі 1620
грн. та 50 грн. інших виконавчих витрат.

Окружний адміністративний суд вказав,
що аналізуючи встановлені судом
обставини справи та норми чинного
законодавства, кошти, витрачені за
надані послуги екскаватора, не можуть
бути віднесені до витрат виконавчого
провадження, оскільки не дотримано
процедуру внесення стягувачем
авансових платежів у відповідності до
ст. 42 Закону України "Про виконавче
провадження". Крім того, зазначена
постанова не була надіслана у строк,
передбачений ч.5 ст. 41 Закону та не
дотримані вимоги чинного
законодавства в частині складання
державним виконавцем акту про суми
витрат на проведення виконавчих дій, в
якому повинні зазначатися перелік та
суми витрат, пов'язаних з проведенням
виконавчих дій, а також документи,
якими вони підтверджуються, з доданням
копій таких документів. Також, судом
встановлено, що в постанові від 07.02.2013
року міститься посилання, що 07.02.2013 року
винесено постанову про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій,
проте, така постанова відсутня в
матеріалах справи. Щодо відсутності
такої постанови у матеріалах
виконавчого провадження відповідачем
не заперечувалось.

Також, в судовому засіданні окружним
судом був допитаний свідок ОСОБА_6, який
надавав стягувачу по виконавчому
провадженні ОСОБА_3 в оренду техніку
для виконання земляних робіт. Свідок
пояснив, що дійсно ним був укладений
договір з ОСОБА_7 на надання зазначених
послуг. Виконати в договорі роботи не
було можливості, проте замовником була
здійснена оплата відповідно до
договору.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
незважаючи на незаконність вказаних
вище постанов державного виконавця,
вони були виконанні, у зв'язку з чим з
пенсії позивача головним управлінням
пенсійного фонду України в
Житомирській області були відраховані
за період з 01.03.2013р. по 31.07.2013р. 2230грн., в
т.ч. - 1670грн. згідно постанови від
21.01.2013р. та 560грн. згідно постанови від
07.02.2013р. (а.с. 81).

Відповідно до статей 5 та 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно та повно, при
цьому, він здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частиною другою статті 87 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що збитки, заподіяні
державним виконавцем громадянам чи
юридичним особам при здійсненні
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, передбаченому
законом.

Відповідно до частини третьої статті 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню в порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави. Розпорядником видатків з
Державного бюджету України є Державне
казначейство України.

Отже, у разі завдання шкоди
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю державного виконавця
особа має право звернутись до суду з
позовом про відшкодуванням шкоди,
завданої посадовою або службовою
особою органу державної влади (статті
1174, 1166, 1167 ЦК).

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди»
встановлено, що умовою для притягнення
до відповідальності за завдану шкоду є
наявність протиправних дій або
бездіяльності, наявність шкоди та
безпосередній причинний зв'язок між
дією або бездіяльністю і шкодою.

Як вже зазначалося, Житомирським
окружним адміністративним судом при
розгляді справи №806/4025/13-а було
встановлено, що виконавчі дії щодо
стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в
сумі 2230грн. проводилися державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції
Житомирської області з порушенням
чинного законодавства, у зв'язку з чим
такі дії визнано протиправними, а самі
постанови були скасовані.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.1173, 1174 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування чи їх посадової або
службової особи при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів та цих
осіб.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги або
заперечення.

Згідно ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) або
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на викладене, слід
констатувати, що за обставин даної
справи матеріальними збитками є кошти,
які були стягнуті з пенсії позивача на
рахунки відповідача на підставі
постанов, які були визнанні
неправомірними та скасовані, а тому суд
приходить до висновку, що позивачем
доведена обґрунтованість позову в
частині стягнення на його користь
2230грн. завданої матеріальної шкоди.

Що ж до вимоги про відшкодування
моральної шкоди, то в цій частині позов
підлягає задоволенню частково.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
як в позовній заяві, так і в судовому
засіданні зазначив, що моральна шкода
полягає в приниженнях, які він зазнавав
при відвідуванні органу державної
виконавчої служби та спілкуванні з
його працівниками стосовно
безпідставності стягнення коштів,
пережиті при цьому нервові стреси, що в
цілому підірвало його здоров'я, та
завдало моральних страждань, а також
підірвало його довіру до державних
органів та віру в справедливе
вирішення законних питань в
позасудовому порядку, що також
відобразилося на нормальних життєвих
стосунках та відносинах в суспільстві.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Виходячи з положень ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна:

- у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою.
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт:

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.95 №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі, гідності,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні права
власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Проаналізувавши наведене, зважаючи на
обставини, що призвели до вирішення
спору в судовому порядку, а також
враховуючи те, що позивач протягом
тривалого часу зазнавав душевних
страждань у зв`язку з незаконним
стягненням з нього коштів,
необхідністю доводити порушення своїх
прав в судовому порядку шляхом
оскарження неправомірних дій
державного виконавця та скасування
винесених ним постанов, що призвело до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків, які вимагали від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, зокрема через
недоотримання пенсії в належних
розмірах, суд приходить до висновку, що
розмір моральної шкоди є обґрунтованим
та справедливим в сумі 5000грн.

Суд, при визначенні розміру моральної
шкоди виходив з того, що згідно листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. №24-152/0/4-13 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі" факт
неправомірності (незаконності) дій
державного виконавця, що призвели до
завдання шкоди, повинен бути
встановлений у передбаченому законом
порядку (ухвалою, рішенням, постановою,
вироком суду).

Суд зазначає, що такий порядок
визначений Розділом VII ЦПК України,
який встановлює право на оскарження
дій державного виконавця під час
виконання рішення суду ухваленого
згідно норм ЦПК України, а також
положеннями КАС України, зокрема
статтею 181, щодо оскарження рішень, дій
(бездіяльності) державного виконавця.

Отже, такі справи повинні розглядатись
у позовному порядку: у цивільному
провадженні у разі коли факт
неправомірності (незаконності) дій
державного виконавця вже встановлено
до пред'явлення цивільного позову; у
адміністративному провадженні на
підставі частини другої статті 21 КАС,
якщо вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень, заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржував дії державного
виконавця щодо винесення ним постанов
про стягнення з нього витрат з
виконавчого провадження і саме це було
предметом дослідження в окружному
адміністративному суді.

Незаконність інших дії державного
виконавця (зокрема, звернення до
прокуратури про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_1,
строки здійснення виконавчого
провадження тощо) не встановлювалася у
визначеному порядку, а тому посилання
позивача на такі дії не беруться судом
до уваги при визначенні розміру
завданої моральної шкоди.

Разом з тим, посилання відділу
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції в своїх запереченнях на
відмову окружного адміністративного
суду щодо повернення позивачу
стягнутих коштів є безпідставними,
оскільки, позивач фактично звернувся з
новим позовом, предметом якого є
відшкодування завданих збитків, в т.ч.
через неповернення в добровільному
порядку незаконно стягнутих коштів.

Щодо заперечень головного управління
державної казначейської служби
України у Житомирській області, то суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до частини другої статті 4
Закону України "Про державну виконавчу
службу" державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

У зв'язку із цим, відповідачами у таких
справах має бути відповідний орган ДВС,
до складу якого входить державний
виконавець (статті 3, 4, 11 Закону України
"Про державну виконавчу службу"), та
відповідний територіальний орган
Державного казначейства України (пункт
21 постанови пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження").

Таким чином, позов до головного
управління державної казначейської
служби України у Житомирській області
заявлено правомірно, що також
підтверджується практикою Вищого
адміністративного суду України при
розгляді справи щодо стягнення збитків
завданих державним виконавцем
(постанова ВАСУ від 03.12.2013р. у справі
№К/9991/60156/12) (а.с. 4-9).

Враховуючи вищевикладене, позов
підлягає частковому задоволенню, у
зв'язку з чим на користь позивача слід
стягнути з Державного бюджету України
через головне управління Державної
казначейської служби в Житомирській
області - 2230грн. завданої матеріальної
шкоди та 5000грн. на відшкодування
завданої моральної шкоди. В
задоволенні позову в частині стягнення
моральної шкоди в розмірі 25000грн. -
відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати понесені позивачем
підлягають стягненню на його користь
пропорційно до задоволених вимог,
згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 56 Конституції України,
ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 3,
4, 11 Закону України "Про державну
виконавчу службу", ст. ст. 5, 11, 87 Закону
України «Про виконавче провадження»,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Житомирського
районного управління юстиції,
головного управління державної
казначейської служби України у
Житомирській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
через головне управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області на користь ОСОБА_1
- 2230грн. завданої матеріальної шкоди,
5000грн. на відшкодування завданої
моральної шкоди та 243,60грн. витрат по
сплаті судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя
О. Й. Адамович