АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/3379/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2465/14
Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, до якої приєднався їх
представник адвокат ОСОБА_5

Апеляційної скарги Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області, до якої
приєднався відповідач ОСОБА_6

На рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 червня 2014
року

В справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хмільникхлібопродукт» про
відшкодування моральної шкоди
завданої взаємодією джерел підвищеної
небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду з
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 10.11.2005 року близько 07 год. 30 хв. на 215
км. + 700 м. автодороги
Бориспіль-Дніпропетровськ, між
населеними пунктами Градизьк-Кагамлик,
сталася дорожньо-транспортна пригода в
результаті якої загинула ОСОБА_9, яка
доводиться позивачам донькою та
онукою. Винними в ДТП були визнані
ОСОБА_10, який керував автомобілем ВАЗ
21150, що належить виконкому
Кременчуцької міської ради та
перебував з останнім в трудових
відносинах; ОСОБА_7, який керував
автомобілем МАЗ 54329. Вина останніх
підтверджується матеріалами
кримінальної справи, яка розглянута
Глобинським районним судом
Полтавської області з постановленням
обвинувального вироку від 21.12.2011 року
щодо ОСОБА_8, а щодо ОСОБА_7 було
застосовано ЗУ «Про амністію» та
постановою суду від 21.12.2011 року його
звільнено від кримінальної
відповідальності та справу закрито.

В процесі судового розгляду справи
позивачі неодноразово уточнювали свої
позовні вимоги, визначалися з колом
осіб, які беруть участь у справі, та
остаточно прохали суд стягнути з
відповідачів: Кременчуцької міської
ради Полтавської області, Виконкому
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто»,
ОСОБА_6, солідарно завдану смертю
ОСОБА_9 моральну шкоду на користь
ОСОБА_1 в розмірі 300000 грн., на користь
ОСОБА_2 в розмірі 300000 грн. та на користь
ОСОБА_4 в розмірі 300000 грн.

Ухвалою Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 червня 2014
року за заявою представника позивачів
ОСОБА_5 залишено без розгляду позовну
заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в частині
позовних вимог заявлених до
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Ухвалою Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 червня 2014
року закрито провадження у справі в
частині позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хмільникхлібопродукт» у зв'язку з
ліквідацією юридичної особи.

Рішенням Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 червня 2014
року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4
задоволений частково.

Стягнуто солідарно з Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області та ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 35 000 грн.

Стягнуто солідарно з Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області та ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 35 000 грн.

Стягнуто солідарно з Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області та ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 моральну шкоду у
розмірі 75 000 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області на користь
держави судовий збір у розмірі 294 грн. 20
коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір у розмірі 294 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 прохали рішення суду змінити
та задовольнити їх позовні вимоги в
повному об'ємі, вказуючи на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заявою від 29 липня 2014 року представник
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_5 приєднався до
апеляційної скарги позивачів. Прохав
також змінити рішення місцевого суду
та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 в частині визначення
розміру моральної шкоди в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Виконавчий
комітет Кременчуцької міської ради
Полтавської області прохав рішення
місцевого суду скасувати, ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, вказуючи на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заявою від 05 вересня 204 року відповідач
ОСОБА_6 приєднався до апеляційної
скарги виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, прохав рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
позивачів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг ,
колегія суддів приходить до висновку
про їх часткове задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали разом з нею
однією сім'єю.

Розмір моральної шкоди визначається
судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди, а
також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди», під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань,
заподіяних незаконними діями чи
бездіяльністю інших осіб.

Частково задовольняючи позовні вимоги
позивачів, місцевий суд вірно
встановив фактичні обставини справи,
що 10.11.2005 року близько 07 год. 30 хв. на 215
км. + 700 м. автодороги
Бориспіль-Дніпропетровськ, між
населеними пунктами Градизьк-Кагамлик,
сталася дорожньо-транспортна пригода в
результаті якої загинула ОСОБА_9

ДТП сталося при наступних обставинах:

ОСОБА_8, керуючи автомобілем ВАЗ 21150
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить виконкому Кременчуцької
міської ради, та перебуваючи з
останньою в трудових відносинах,
перевозячи ОСОБА_9, та ОСОБА_11,
рухаючись в колоні автомашин у
напрямку м. Києва, в складних погодних
умовах, під час туману, не впевнившись,
що проїзна частина вільна для
здійснення маневру, почав здійснювати
обгін транспортних засобів після
їхавшого в попутному з ним напрямку (в
сторону Києва) автомобіля IVECO 50с13
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вважаючи, що зустрічний автотранспорт
відсутній, маневр обгону здійснював
пересуваючись по зустрічній полосі
руху слідуючи за автомобілем IVECO 50с13
реєстраційний номер НОМЕР_2 (яким
керував ОСОБА_12). Однак в обставинах
обмеженої видимості автомобіль IVECO 50с13
реєстраційний номер НОМЕР_2 правою
боковою частиною контактував з
зустрічним транспортом, а саме з
передньою-боковою частиною автомобіля
КАМАЗ 5320 реєстраційний номер НОМЕР_3
належний ТОВ «Хмільникхлібопродукт»
(під керуванням ОСОБА_13), внаслідок чого
IVECO 50с13 занесло в кювет. Їхавший слідом
за автомобілем IVECO 50с13 по зустрічній
полосі руху автомобіль ВАЗ 21150
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_8 порушивши вимоги
п.14.6 «г» Правил дорожнього руху
України здійснив своєю передньою
частиною зіткнення з передньою
частиною їхавшого йому на зустріч
автомобіля КАМАЗ реєстраційний номер
НОМЕР_3. Внаслідок такого зіткнення
пасажири автомобіля ВАЗ 21150
реєстраційний номер НОМЕР_1 отримали
тілесні ушкодження різного ступеня
тяжкості.

Як з'ясовано в ході апеляційного
розгляду справи, після даного ДТП
потерпіла ОСОБА_9 якщо й отримала
тілесні ушкодження, то легкої
ступені тяжкості.

Через декілька хвилин після зазначеної
аварії водій автомобіля МАЗ 54329
реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_7, що
рухався у напрямку м. Києва, не витримав
безпечної швидкості руху, в умовах
обмеженої видимості, із-за туману,
допустив зіткнення правою частиною
напівпричепа з задньою частиною
автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер
НОМЕР_1, у якому на задньому
пасажирському сидінні перебувала
ОСОБА_9, після чого допустив з'їзд у
кювет та перевернення автомобіля.

В результаті даної ДТП ОСОБА_9 отримала
тілесні ушкодження, які призвели до її
смерті.

Встановивши факт смерті ОСОБА_9
місцевий суд вірно зробив висновки
про заподіяння позивачам моральної
шкоди.

Доводи апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про невірне визначення судом
розміру заподіяної моральної шкоди є
безпідставними.

Місцевий суд при визначенні розміру
цієї шкоди вірно врахував характер
та обсяг душевних і психічних
страждань, яких зазнали позивачі,
характер немайнових втрат, тяжкість
вимушених змін у життєвих стосунках,
та визначаючи розмір моральної
шкоди керувався при цьому вимогами
розумності виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги в
зазначеній частині висновків
місцевого суду не спростували.

Разом з тим заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради.

Як зазначено вище смерть потерпілої
настала внаслідок винних дій водія
ОСОБА_7, який здійснив наїзд на
стоячі транспортні засоби.

Відповідно до вироку Глобинського
районного суду м. Полтави від 21 грудня
2011 року, ОСОБА_8, який знаходився в
трудових відносинах з виконкомом
Кременчуцької міської ради, був
визнаний винним у злочину,
передбаченому ст. 286 ч. 2 КК України.
Своїми діями він заподіяв потерпілому
ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження.

Даним вироком, на якій посилається
місцевий суд, не встановлено вини
ОСОБА_8 в заподіянні ОСОБА_9 тілесніх
ушкоджень, які призвели до її смерті.

З матеріалів кримінальної справи №
1-1/11 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст.
286 КК України вбачається, що смерть
ОСОБА_9 була спричинена внаслідок дій
ОСОБА_7, який рухаючись в напрямку м.
Києва та керуючи автомобілем МАЗ -53329
реєстраційний номер НОМЕР_5, що належав
за дорученням приватному підприємцю
ОСОБА_3 та працюючи у останнього водієм
за трудовим договором, в складних
погодних умовах, під час туману, не
діючи у відповідності з вимогами п. 12.2,
п. 12,3 Правил дорожнього руху України
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
21150, що належав виконкому Кременчуцької
міської ради (під керуванням водія
ОСОБА_8) і знаходився на проїзній
частині дороги з причини
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце за декілька хвилин до цього.
Внаслідок причинного зв»язку з
пригодою та невиконанням ОСОБА_7 Правил
дорожнього руху України пасажир
автомобіля ВАЗ 21150 ОСОБА_9 отримала
тяжкі тілесні ушкодження, які потягли
її смерть.

Відповідно до п. 5 Постанови № 4 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» цивільно-правова
відповідальність за шкоду, завдану
діяльністю, що є джерелом підвищеною
небезпеки, настає у разі її
ціліспрямованості (наприклад,
використання транспортних засобів за
їх цільовим призначенням), а також при
мимовільному проявленні шкідливих
властивостей об»єктів, що
використовується в цій діяльності
(наприклад, у випадку завдання шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля). В інших випадках шкода
відшкодовується на загальних
підставах, передбачених статтею 1166 ЦК,
особою, яка її завдала (наприклад, коли
пасажир, відчиняючи двері автомобіля,
що не рухався, спричинив тілесні
ушкодження особі, яка проходила поруч).

Так, транспортний засіб, що не
рухається, не може розглядатись як
предмет, що створює підвищену
небезпеку, при наїзді на нього іншого
транспортного засобу.

За вищевказаних обставин Виконавчий
комітет Кременчуцької міської ради, з
яким перебував у трудових відносинах
ОСОБА_8, не можуть нести цивільно -
правову відповідальність за смерть
ОСОБА_9

Сам по собі факт знаходження
потерпілої в стоячому автомобілі та
скоєна перед цим дорожня
транспортна пригода не свідчить про
наявність підстав для покладення
цивільно правової відповідальності та
наявності прямого причинного зв'язку
між діями водія ОСОБА_8 та фактом
смерті потерпілої ОСОБА_9

На час ДТП ОСОБА_7 керував автомобілем
по довіреності від власника автомобіля
ОСОБА_15 та перебував у трудових
відносинах з фізичною
особою-підприємцем - ОСОБА_6 згідно
трудового договору від 10.05.2005 року.

В роз'ясненні даному в Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 01 березня 2013
року « Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» зазначено, що не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.8 постанови від 31 березня 1995
року № 4 (з наступними змінами і
доповненнями) «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди», за моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація, з
якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах, а останній
відповідає перед нею в порядку регресу
(ст.ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо
спеціальною нормою закону не
встановлено іншого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним трудових (службових)
обов'язків.

Оскільки смерть заподіяна саме діями
ОСОБА_7, то завдану моральну шкоду
повинен відшкодовувати лише ОСОБА_6, з
яким перебував ОСОБА_11 в трудових
відносинах .

Як вбачається з виписки Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_6
припинив свою підприємницьку
діяльність з 27.07.2006 року .

У відповідності з вимогами ст. 52 ЦК
України, фізична особа підприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями,
пов'язаними з підприємницькою
діяльністю, усім своїм майном.

Враховуючи, що зобов'язання по
відшкодуванню моральної шкоди
виникло в час коли ОСОБА_6 був
суб'єктом підприємницької діяльності,
межі його відповідальності
поширюється на все його майно, то не
суперечить вимогам закону покладення
цієї відповідальності на ОСОБА_6 як
фізичну особу.

Не заслуговують на увагу і заперечення
ОСОБА_6 в частині пропущення позивачами
строку позовної давності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я або смертю.

За таких обставин рішення
місцевого суду підлягає зміні в
частині задоволення позовних вимог
позивачів до Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради та
постановлення в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог

Керуючись ст. 303, п.2 ч1 ст. 307, п.3,4 ч.1
ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, до яких приєднався їх
представник ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області, до якої
приєднався ОСОБА_6 - задовольнити
частково.

Рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 червня 2014
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради про стягнення моральної
шкоди та в частині стягнення з
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради на користь держави
судового збору в сумі 294 грн. 20 коп.
скасувати та постановити в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Виключити з резолютивної частини
судового рішення слово «
солідарно»

В іншій частині рішення Глобинського
районного суду Полтавської області від
20 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: