АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7098/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ритов В.І. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г.,
Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"

на рішення Царичанського районного
суду Дніпропетровської області від 31
травня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 31 травня
2013 року відмовлено у задоволенні
позовних вимог ПАТ Брокбізнесбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором внаслідок
спливу позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду,
товариство подало апеляційну скаргу, в
якій посилалося на порушення судом
норм матеріального права, а саме щодо
безпідставного застосування строків
позовної давності, оскільки не
закінчився строк дії кредитного
договору.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що між сторонами 10
травня 2007 року було укладено кредитний
договір № 328/507Ц про надання банком
відповідачу в даній справі споживчого
кредиту в сумі 14 935,44 грн., які
відповідач зобов'язувався повернути до
08 травня 2009 року. Але цього зобов'язання
відповідач не виконав, останній платіж
по погашенню кредиту здійснив 16.02.2009
року, в зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

Разом з тим позивач в справі про
кінцеву дату повернення відповідачем в
справі кредиту (не пізніше 08 травня 2009
року) знав і міг звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав у
встановлений чинним законодавством
строк - 3 роки, тобто до 08 травня 2012 року,
але звернувся до суду із позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором лише 29 квітня 2013 року, тобто
після спливу трьохрічного строку
позовної давності.

Суд обґрунтовано посилався на норми
законодавства, яке регулює позовну
давність. Згідно вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Нормами ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За викладених обставин суд прийшов до
висновку про те, що у задоволенні
позову ПАТ "Брокбізнесбанк" необхідно
відмовити внаслідок спливу позовної
давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладені на позивача.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно застосував строки
позовної давності, не врахував що
припинення правовідносин між
сторонами не було, оскільки не
закінчився строк дії кредитного
договору, який вираховується від дня
пред'явлення банком вимоги про
виконання зобов'язання.

Сторонами не заперечується, що 10 травня
2007 року було укладено кредитний
договір № 328/507Ц про надання банком
відповідачу в даній справі споживчого
кредиту, який відповідач
зобов'язувався повернути до 08 травня 2009
року, про що було зазначено сторонами у
самому договорі. Тобто сторонами був
визначений строк виконання
зобов'язання. Але цього зобов'язання
відповідач не виконав, останній платіж
по погашенню кредиту здійснив 16.02.2009
року, в зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

Позивач знав про кінцеву дату
повернення відповідачем кредиту (не
пізніше 08 травня 2009 року) і міг
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав у встановлений чинним
законодавством строк - 3 роки.

Але позивач звернувся до суду із
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором лише 29 квітня
2013 року, тобто після спливу
трьохрічного строку позовної давності.
Позивач при цьому не просив поновити
строк звернення до суду, та не зазначав
поважності причин пропущення цього
строку.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими ст. ст. 253 - 255 цього
Кодексу (а саме перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Тому початком перебігу строку позовної
давності, у межах якого позивачу
потрібно було звернутися до суду із
позовом про стягнення із відповідача
заборгованості за кредитним договором,
є дата закінчення встановленого
сторонами строку виконання
зобов'язання, а не дата відправлення
вимоги позичальнику - 07 червня 2010 року.

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою лише 29 квітня 2013 року.

За таких обставин та вимог
законодавства відсутні підстави для
обчислення строку із застосуванням
умов п.п.1.3, 6.1 кредитного договору та
положення ч.2 п.5 ст.261 ЦК України.

Крім того, позивачем не враховано, що 23
травня 2013 року, тобто до винесення
рішення судом першої інстанції,
відповідачем була подана заява про
невизнання позовних вимог банку та
застосування наслідків спливу строку
позовної давності (а. с. 16), що не
суперечить вимогам частин 3 та 4 ст.267 ЦК
України.

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку, що загальний строк позовної
давності у три роки сплив, поважних
причин для поновлення такого строку
позивач не навів, тому у задоволенні
позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивач не
підтвердив належними та достовірними
доказами, відповідно до вимог
ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Таким чином, апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" відхилити.

Рішення Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 31 травня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів із моменту
проголошення.

Судді: