НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2733/14-ц
№ 2/183/2530/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді Парфьонова
Д.О., за участю: секретаря судового
засідання Пошивайло І.О., позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільний позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: Новомосковська
міська державна нотаріальна контора
про усунення від права на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просила усунути від спадщини
ОСОБА_3, після смерті його батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27
грудня 1995 року вона зареєструвала шлюб
з батьком відповідача - ОСОБА_4, який за
життя склав заповіт 03 грудня 2001 року,
яким заповідано все майно позивачу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 08 серпня 2002
року позивач отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, після
смерті ОСОБА_4, яке відповідач оскаржив
в жовтні 2003 року до суду. Рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
від 04 липня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені частково, визнано
заповіт недійсним, визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину від 08
серпня 2002 року, визнано за ОСОБА_3 право
власності на 1/4 частину житлового
будинку по АДРЕСА_1 та на 1/8 частину
автомобіля Опель - Кадет Караван, 1988
року випуску, д/н НОМЕР_1 та на 1/4 частину
грошових внесків, які знаходяться у
відділенні Ощадбанку № 2991/048 в м.
Новомосковську на рахунках НОМЕР_2 та
НОМЕР_3, в порядку спадкування за
законом, після смерті ОСОБА_4

Посилаючись на те, ОСОБА_3 був у
безпорадному стані після операції по
видаленню саркоми головного мозку і
потребував сторонньої допомоги до
самої смерті, яку надавала позивач та
її близькі родичі та сусіди, за
проханням позивача, відповідач зовсім
не допомагав своєму батькові у
здійсненні догляду, ухилявся від
виконання обов`язків щодо надання
допомоги батькові, просить
задовольнити позов. Вказує на те, що
дізналась про обставини подання
відповідачем заяви до нотаріуса щодо
прийняття спадщини лише в 2014 році.

В судовому засіданні позивач та її
представник просили позовні вимоги
задовольнити, з підстав, викладених в
позовній заяві. Вказали на те, що
відповідач був обізнаний про
безпорадний стан батька та жодним
чином не турбувався про нього, не
доглядав його.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позовних
вимог. Вказав на те, що батька останній
раз бачив 01 лютого 2002 року в силу
суперечки, яка сталася між ними.
Проживав окремо від нього, позивач
дбала про батька, не пускала його до
нього та не прохала допомоги в догляді
батька. Крім того, матеріальну допомогу
він не міг надавати в силу скрутних
матеріальних обставин. Вважав, що
оскільки позивач дбала про батька,
батько був забезпечений доглядом.
Вказав на пропуск строку позовної
давності.

Представник третьої особи
Новомосковської державної
нотаріальної контори надала заяву про
розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні допитано в якості
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які
підтвердили факт обізнаності
відповідача про важкий стан батька,
ненадання ним допомоги.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, заслухавши пояснення сторін,
свідків, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 грудня 1995 року
позивачем укладено шлюб з ОСОБА_4 /а.с.7/,
який у відповідності до свідоцтва про
народження серія НОМЕР_4 від 05 серпня 1975
року є батьком відповідача.

Згідно свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_5 від 07 лютого 2002 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 03
грудня 2001 року, посвідчений приватним
нотаріусом Новомосковського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 за № 5075,
яким заповідав все майно позивачу.

08 серпня 2002 року позивач отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, після смерті ОСОБА_4 на
житловий будинок по АДРЕСА_1,
автомобіль Опель - Кадет Караван, 1988
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 та на грошові внески, що
знаходяться у відділенні Ощадбанку №
2991/048 в м. Новомосковську
Дніпропетровської області на рахунках
НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 липня 2008 року у справі №
2-51/2008 визнано недійсним заповіт від 03
грудня 2001 року, визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 08 серпня 2002 року, визнано
за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 та на 1/8
частину автомобіля Опель - Кадет
Караван, 1988 року випуску, д/з НОМЕР_1 та
на 1/4 частину грошових внесків, які
знаходяться у відділенні Ощадбанку №
2991/048 в м. Новомосковську на рахунках
НОМЕР_2 та НОМЕР_3, в порядку спадкування
за законом, після смерті ОСОБА_4 Згідно
описової частини рішення вказано про
звернення ОСОБА_4 до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини.

У відповідності до акту повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 558 від 08 травня 2007 року,
ОСОБА_4 в період часу складення
заповіту виявляв ознаки психічного
розладу: органічне ураження головного
мозку /гліобластома/ з виразними
порушеннями психіки.

Згідно пунктів 4, 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли
до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Правила книги шостої
Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята
ніким із спадкоємців до набрання
чинності цим Кодексом.

У відповідності до ст.528 Цивільного
кодексу Української РСР, який діяв
станом на час відкриття спадщини, не
мають права стати спадкоємцями ні за
законом, ні за заповітом особи, які
навмисно позбавили життя спадкодавця
або кого-небудь з спадкоємців або
зробили замах на їх життя. Не мають
права стати спадкоємцями за законом
батьки після дітей, у відношенні яких
вони позбавлені батьківських прав і
не були поновлені в цих правах на
момент відкриття спадщини, а також
батьки і повнолітні діти, що злісно
ухилялися від виконання покладених
на них в силу закону обов'язків по
утриманню спадкодавця, якщо ці
обставини підтверджені в судовому
порядку.

Матеріали справи містять належні та
допустимі докази того, що ОСОБА_4
перебував в безпорадному стані з 03
грудня 2001 року по 07 лютого 2002 року.

Показаннями свідків підтверджено,
сторонами не оскаржено, що відповідач
під час того, як ОСОБА_4 перебував в
безпорадному стані з дня захворювання
до часу смерті не надавав матеріальної
чи іншої допомоги спадкодавцеві,
спілкувався з батьком лише 01 лютого 2002
року.

Статтями 202, 203 СК України встановлено
обов'язок повнолітніх дітей утримувати
своїх батьків, які є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги,
мають тяжкі хвороби, інвалідність або є
безпомічними.

Згідно ч.3, 5 ст.1224 діючого ЦК України, не
мають права на спадкування за законом
батьки (усиновлювачі) та повнолітні
діти (усиновлені), а також інші особи,
які ухилялися від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом. За
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
при вирішенні справи згідно з вимогами
ст. 214 ЦПК України повинно бути доведено
як факт ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Для ухвалення рішення про усунення від
спадкування у справі сторони повинні
надати суду надані належні та
допустимі докази, які б свідчили про те,
що спадкодавець потребував допомоги
відповідача, останній мав можливість
її надати, проте ухилявся від обов'язку
щодо її надання.

При цьому, ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який її
потребував, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, необхідна наявність
належних доказів, що спадкодавець
потребував допомоги від спадкоємця за
умови отримання її від інших осіб, чи
мав спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Так, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
відповідач мав можливість надавати
матеріальну та іншу допомогу своєму
батькові, того, що ОСОБА_4 потребував
допомоги за умови його догляду
позивачем та її рідними та ОСОБА_3 був
обізнаний що його батько, не дивлячись
на догляд, наданий ОСОБА_1 все одно
потребує саме його допомоги.

Внаслідок викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та в задоволенні
позову належить відмовити.

Наведене узгоджується з позицією,
викладеною в листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ "Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування" від 16
травня 2013 року № 24-753/0/4-13.

Крім того, суд зауважує на посилання
відповідача про пропуск позивачем
строку звернення до суду, оскільки про
наявність підстав для звернення з
позовом позивач дізналась під час
отримання рішення суду у справі №2-51/08 -
09 липня 2008 року, відсутність доказів на
підтвердження пропуску строку
звернення до суду з поважних підстав та
вважає, що строк звернення з позовом до
суду є пропущеним.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд виходить з положень ст.88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: Новомосковська
міська державна нотаріальна контора
про усунення від права на спадщину
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 06
жовтня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов