Справа № 587/1258/14-ц
Провадження № 2/587/491/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Сумський районний суд
Сумської області у складі:

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Козловій К.Л.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

ОСОБА_3

Про стягнення боргу,

Встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до
відповідачів, мотивуючи свої позовні
вимоги наступним. ОСОБА_1 належало
домоволодіння АДРЕСА_1 У 2011 році вона
домовилась з відповідачами про продаж
вказаного будинку за 29 тис. грн., а
земельної ділянки - за 1 тис. грн. За
відрахуванням витрат на оформлення
необхідних документів та платежів
остаточно відповідачі повинні були
передати продавцю 26 тис грн. Договір
було укладено 11 липня 2011 року в
Сумській райдержнотконторі. Після
підписання договорів відповідачі
повідомили, що гроші вони віддадуть
вдома. В цей же день ОСОБА_2 вдома у
ОСОБА_4 передала останній в рахунок
ціни продажу 8 тис. грн., а на суму в
розмірі 18 тис. грн. написала розписку,
згідно якої зобов'язалась сплачувати
щомісячно по 2 тис. грн. з липня 2011 року
по січень 2012 року. Через декілька днів
ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_4 та
позичила у неї 8 тис. грн. Кошти згідно
розписки в сумі 18 тис. грн. та позичені 8
тис. грн. відповідачі до цього часу не
повернули, тому просила стягнути з
відповідачів 26 тис. грн. боргу та 1885 грн.
- 3% річних від простроченої суми, а
всього - 27885 грн.

У подальшому позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовною заявою, у
якій уточнила свої позовні вимоги.
Виходячи з того, що їй повернули 5 тис.
грн., просила стягнути з відповідачів 21
тис. грн. боргу та 1705 грн. - 3% річних, а
всього стягнути на її користь 22705 грн.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю. ОСОБА_4 суду пояснила, що при
укладенні договору нотаріус
запитувала, чи з ними провели
розрахунок, на що вона вмовила свою
матір ОСОБА_1 це підтвердити, бо покупці
запевнили, що гроші за будинок
віддадуть їм вдома. В нотаріальній
конторі гроші вони не отримували. У них
вдома відповідач ОСОБА_2 передала їй
лише 8 тис. грн., запевнивши, що всі гроші
віддасть і запропонувала розписку на 18
тис. грн. Крім того, 8 тис. грн. ОСОБА_2 по
телефону попросила її позичити для
ведення підприємницької діяльності.
Будь-якої розписки відповідач не
надала. З позичених грошей ОСОБА_2
віддала їй лише 5 тис. грн., починаючи з 2
січня 2012 року і останній раз - 13 січня 2014
року.

Відповідачі подали до суду
письмові заперечення на позов, у яких
позов не визнали повністю. Зокрема,
зазначили, що умови договору вони
виконали повністю, сплатили суму
коштів за нерухоме майно. У договорі
відсутні зазначення щодо розстрочки
платежу. Надана позивачем розписка
написана невідомо кому і невідомо, з
яких підстав. Покупцем за договором є
ОСОБА_3., розписка написана від імені
ОСОБА_2 В частині позовних вимог щодо
стягнення 8 тис. грн. відсутня будь-яка
розписка.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснила, що гроші за
договором в сумі 29 тис. грн. вони
віддали вдома у ОСОБА_4 їй особисто до
підписання договору в нотаріальній
конторі. У борг ОСОБА_4 грошей їй не
давала.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідчення свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 липня 2011
року державним нотаріусом Сумської
районної державної нотаріальної
контори посвідчено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки площею 0,0436 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованих в АДРЕСА_1. Ціна договору
визначена у сумі 28 тис. грн. Продавцем
за договором виступила ОСОБА_1,
покупцем - ОСОБА_3. Відповідно до п.5
укладеного договору, продавець гроші
від покупців отримала повністю до
підписання договору (а.с.15). Крім того, в
цей же день між цими ж сторонами
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,2179 га для ведення особистого
селянського господарства,
розташованої за цією ж адресою. Ціна
продажу визначена в сумі 1 тис. грн.
Відповідно до п. 2.1 договору, гроші за
договором продавець отримала від
покупця до підписання даного договору
(а.с.4).

Представником позивача - ОСОБА_4
надана суду розписка (оригінал якої
досліджений у судовому засіданні),
відповідно до якої ОСОБА_2 11 липня 2011
року зобов'язалась сплатити суму з 1
серпня до січня кожного місяця по 2 тис.
грн. (вся сума в кількості 18 тис. грн.)
(а.с.5).

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що від
ОСОБА_4 їй було відомо, що будинок
матері вони продали і покупці будуть
проживати у будинку та сплачувати за
нього кошти на протязі року. Пізніше,
слідуючи у рейсовому автобусі, від
ОСОБА_2 чула, що та говорила, що
придбаний будинок валиться, стіна
просіла, тому грошей більше віддавати
не буде. Про це свідок розповіла ОСОБА_4

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є
донько ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_1 Коли
вирішили продавати будинок бабусі,
вона особисто давала об'яву до газети
про продаж. До них постійно
телефонувала ОСОБА_2, котра говорила, що
вони будуть купляти будинок. На початку
літа 2011 року вони обумовили ціну у
розмірі 29 тис. грн. Після чого
відповідачі почали перевозити до
будинку речі, стосовно грошей сказали,
що віддадуть їх у нотаріальній конторі.
При посвідченні договору вона особисто
не була. 11 липня 2011 року в її
присутності та у присутності своєї
доньки ОСОБА_2 передала матері 8 тис.
грн. за будинок, а на решту
запропонувала написати розписку, на що
мати погодилась. Пізніше ОСОБА_2
зателефонувала на телефон свідка та
попросила приїхати її матір. Після чого
мати повернулась, повідомила, що
відповідачка попросила у неї позичити 8
тис. грн. Мати взяла гроші та віддала їх
ОСОБА_2 Влітку вони були з матір'ю на
своєму городі, побачили ОСОБА_2 та
пред'явили претензії щодо повернення
боргу. Під час розмови, яку свідок
записала на мобільний телефон,
відповідачка визнавала факт наявності
боргу, який відмовилась віддавати.

Відповідно до ст. 657 ЦК України в
редакції на час укладення договору 11
липня 2011 року, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, житлового будинку
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

При цьому, порядок розрахунку за
договором відноситься до обов'язкових
умов договору і підлягає обов'язковому
визначенню. У даному випадку порядок
розрахунку у договорі зазначений як
передача грошових коштів перед
підписанням договору у нотаріуса. У
судовому засіданні представники
позивача не надали належних та
допустимих доказів щодо протилежного.
Виходячи з того, що сторони є вільними у
визначенні умов договору, погоджують
їх на свій розсуд, не доведено тієї
обставини, що гроші їм дійсно не
передані, а вони мали перешкоди для
погодження в договорі розстрочки
платежу. Посилання на вмовляння з боку
покупців підписати договір, на що вони
погодились, не можна віднести за
рахунок помилки чи обману, оскільки
представник позивача ОСОБА_4 пояснила,
що вона та її мати ОСОБА_1 повністю
розуміли суть договору та його
наслідки.

Посилання на розписку від імені
ОСОБА_2 суд також не може взяти до уваги,
оскільки з її змісту не відомо, на чиє
ім'я вона написана, з яких підстав. Крім
того, договір купівлі-продажу
підписаний відповідачем ОСОБА_3., а не
особою, від імені якої написана
розписка. Якщо між сторонами виникли
підстави для зміни умов договору, то,
відповідно до ст.654 ЦК України, зміна
договору вчиняється в тій же формі, що і
сам договір - у письмовій з обов'язковим
нотаріальним посвідченням. З наведених
підстав не є належним та допустимим
доказом при розгляді даної цивільної
справи і запис на мобільному телефоні
від 22 травня 2014 року, на який
посилається сторона позивача.

Виходячи з викладеного, стороною
позивача не надано доказів на
підтвердження позовних вимог в цій
частині.

В частині позовних вимог про
стягнення 8 тис. грн. за договором
позики, на що посилається позивач, суд
виходить з наступного. Відповідно до
ст. 208 ЦК України, для правочинів між
фізичними особами на суму, що перевищує
у двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого доходу громадян,
передбачена письмова форма.
Недотримання форми правочину є
підставою для визнання його недійсним,
оскільки інша сторона його заперечує.
Підстави для стягнення зазначеної суми
відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.60, 213,215, 218 ЦПК України,
ст.ст.203,208,215, 627, 657 ЦК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
О.М. Моісеєнко