Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Коротуна В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 23 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що 05
травня 2008 року між сторонами було
укладено кредитний договір б/н. Згідно
з мовами якого ОСОБА_3 отримав кредитні
кошти в розмірі 10 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Згідно з доводами позивача взяті на
себе зобов'язання за цим кредитним
договором щодо своєчасного повернення
кредиту і щомісячної сплати відсотків
за користування кредитом та інших
витрат ОСОБА_3 не виконав, внаслідок
чого станом на 30 листопада 2012 року
виникла заборгованість на загальну
суму 30 270 грн 66 коп., в тому числі:
заборгованість за кредитом у сумі 9 965
грн 46 коп., заборгованість за
відсотками за користування кредитом у
сумі 18 427 грн 39 коп., заборгованість із
комісії за користування кредитом у
сумі 198 грн 25 коп., а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг у
фіксованій сумі в розмірі 250 грн та в
процентній складовій в сумі 1 429 грн 56
коп.

Банк просив його позовні вимоги
задовольнити.

Уточнивши позовні вимоги банк просив
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість яка
виникла за період з 02 грудня 2008 року по
30 листопада 2011 року в розмірі 27 170 грн. 13
коп.

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 18
листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 05 травня 2008
року в загальній сумі 17 010 грн 42 коп.

У решті позову відмовлено за їх
безпідставністю та у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати у розмірі
189 грн 53 коп.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 23 квітня
2014 року рішення Кузнецовського
міського суду Рівненської області
від 18 листопада 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 30 270 грн 66
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом - 9 965 грн 46 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 18 427 грн 39 коп.,
заборгованості із комісії за
користування кредитом - 198 грн 25 коп. та
штрафних санкцій, відповідно до п. 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг - 250 грн (фіксована частина), 1 429
грн 56 коп. (процента складова) та судові
витрати у розмірі 424 грн 25 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність ‒? це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Установлено, що відповідно до п. 3.1 Умов
і Правил надання банківських послуг
банк відкриває клієнту картрахунок,
надає клієнту карти, їх вид та строк дії
визначений у заяві та пам'ятці клієнта,
підписанням яких клієнт і банк
укладають договір про надання
банківських послуг (а.с. 8).

Вказуючи про те, що позивачем не
пропущено строк позовної давності,
апеляційний суд не звернув увагу на те,
що строк дії картки (місяць і рік)
указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці; не
перевірив, чи після закінчення строку
дії платіжної картки боржником була
отримана нова картка.

Отже, питання застосування строку
позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки у січні
2013 року, не вирішено та не спростовано
доводи відповідача про невизнання
заборгованості за вказаним кредитним
договором та не вчинення жодних дій на
погашення цієї заборгованості.

За таких обставин апеляційний суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

Аналогічна позиція висловлена в
постановах Верховного Суду України від
19 березня 2014 року (справи № 6-14цс14,
6-16цс14).

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинно бути зазначено
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 23 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак