Справа №479/472/14-ц 10.09.2014 10.09.2014 10.09.2014
Провадження №22-ц/784/2089/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у суді 1 інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Галущенка О.І., Ямкової О.О.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Курченка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кривоозерського районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до
Кривоозерського професійного
аграрного ліцею про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

17 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Кривоозерського
професійного аграрного ліцею (далі -
Кривоозерський ПАЛ) про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що з 18 травня 1971 р.
працював у Кривоозерському ПАЛ,
майстром, а потім старшим майстром
виробничого навчання.

Наказом № 15 від 14 лютого 2014 р. його
попередили про звільнення у зв'язку із
скороченням штатного розпису цього
навчального закладу, а наказом № 45 від
15 квітня 2014 року - звільнили згідно з п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним, оскільки
відповідач, на його думку, не врахував
обставини, за яких він має переважне
право залишитися на роботі
(кваліфікація, стаж роботи, рівень
освіти, професійні показники тощо) та
не запропонував іншу роботу в ліцеї.
Також, в порушення пп. 4.2.2, 5.3.5 Галузевої
угоди між Міністерством освіти і науки,
молоді та спорту України та
Професійним комітетом Профспілки
працівників освіти і науки України на
2011-2015 роки, його попередили про
звільнення лише за два місяці, а не за
три, та звільнили до закінчення
навчального року. До того ж, звільнення,
всупереч ст. 247 КЗпП України, не було
погоджене з профспілковим комітетом
тієї профспілкової організації, членом
якої він є, і, більше того, займає
керівну посаду - заступника голови.

Посилаючись на викладене, просив позов
задоволити в повному обсязі.

Рішенням Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 12
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на не відповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи та не застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
які підлягали застосуванню, просив
рішення суду скасувати і ухвалити нове
- про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи і
перевіривши їх доказами, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Водночас, виходячи з положень ст. 252
КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності», звільнення
членів виборного профспілкового
органу підприємства, установи,
організації (у тому числі структурних
підрозділів), його керівників,
профспілкового представника (там, де не
обирається виборний орган профспілки),
крім додержання загального порядку,
допускається за наявності попередньої
згоди виборного органу, членами якого
вони є, а також вищестоящого виборного
органу цієї профспілки (об'єднання
профспілок).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 з 18 травня 1971
року працював у Кривоозерському
середньому сільському професійному
технічному училищі № 8,
реорганізованому у Кривоозерське
середнє профтехучилище № 38, а потім у
Кривоозерський ПАЛ, обіймаючи різні
посади. Зокрема, з 18 січня 1982 року
працював старшим майстром виробничого
навчання.

13 січня 2014 року дирекція
Кривоозерського ПАЛ повідомила
профспілковий комітет про
необхідність приведення штатного
розпису на 2014 рік у відповідність до
чисельності учнів шляхом скорочення
однієї одиниці посади старшого майстра
та завідуючого гуртожитками (а. с. 58).

Після отримання згоди профспілкової
організації Кривоозерського ПАЛ (а. с.
60-61), наказом директора № 16 від 24 січня
2014 року вирішено при формуванні та
затвердженні штатного розпису ліцею на
2014 рік скоротити одну одиницю посади
старшого майстра та посаду завідуючого
гуртожитками (а. с. 62).

У зв'язку з чим, наказом № 20 від 27 січня
2014 року створено комісію для вирішення
питання щодо переважного права для
залишення на роботі працівників (а. с.
59), яка 5 лютого 2014 року прийняла рішення
про надання згоди на розірвання
трудового договору із старшим майстром
ОСОБА_3

Після чого, наказом № 15 від 14 лютого 2014
року ОСОБА_3 був попереджений про
звільнення у зв'язку із скороченням
штату, а 15 квітня 2014 року звільнений на
підставі наказу № 45 згідно з п. 1 ст. 40
КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем при розірванні
трудового договору з позивачем були
додержані вимоги чинного
законодавства, які регулюють порядок
вивільнення працівника на підставі п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому немає
підстав для поновлення ОСОБА_3 на
посаді старшого майстра ліцею. До того
ж, суд вважав, що в рішенні Первинної
профспілкової організації працівників
Кривоозерського ПАЛ від 2 червня 2014
року відсутнє правове обґрунтування
відмови в наданні згоди на звільнення
позивача і це рішення не містить
посилань на порушення відповідачем п. 1
ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що в Кривоозерському ПАЛ на час
вирішення питання про звільнення
позивача діяли дві профспілки. А саме,
профспілковий комітет вчителів
Кривоозерського ПАЛ, який є ланкою
Кривоозерської районної організації
профспілки працівників
агропромислового комплексу України, та
Первинна професійна організація
працівників Кривоозерського ПАЛ,
зареєстрована Кривоозерським районним
управлінням юстиції Миколаївської
області 5 лютого 2014 року.

Згідно з протоколом № 1 установчих
зборів Первинної профспілкової
організації працівників
Кривоозерської ПАЛ, позивач входить до
складу профкому цієї профспілки.

У зв'язку з чим, суд обґрунтовано, в
межах положень ч. 9 ст. 43 КЗпП України,
зупинив провадження у справі та
запитав згоду виборного органу
вказаної профспілкової організації,
оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 43
КЗпП України, розірвання трудового
договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України може бути проведено лише за
попередньою згодою первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник.

Рішенням первинної профспілкової
організації, членом якої є ОСОБА_3 (а. с.
93-97), відмовлено у наданні згоди на його
звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, із протоколу № 5 зборів
профспілкового комітету Первинної
профспілкової організації працівників
Кривоозерського ПАЛ від 2 червня 2014
року вбачається, що учасники вказаного
органу профспілки обґрунтовували
відмову в наданні згоди на звільнення
ОСОБА_3, посилаючись, зокрема, на рівень
його кваліфікації, вміння
організовувати учбовий процес,
наводили позитивні приклади.

З виступів учасників профспілки, які
приймали участь у вказаному засіданні
профспілкового комітету та вирішували
питання про можливість надати згоду на
звільнення позивача, вбачається, що
відповідач, на їх думку, не мав права
звільняти ОСОБА_3, оскільки не було
підстав для скорочення однієї штатної
одиниці посади старшого майстра серед
навчального року. До того ж, позивач має
безперервний стаж роботи в ліцеї, у
тому числі старшим майстром більше
п'ятнадцяти років. Також він є
спеціалістом у своїй справі, вмілий
організатор, а йому безпідставно не
запропонована інша робота, яка
відповідає освіті та кваліфікації.
Нарешті, відділення, яким керував
позивач, налічує більше 250 учнів, що
перевищує нормативи.

Між тим, суд першої інстанції, оцінюючи
цей доказ, дійшов висновку про
необґрунтованість даного рішення
профспілки через відсутність у ньому
правового обґрунтування відмови
надати згоду на звільнення позивача, а
також посилань на порушення
відповідачем п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП
України або інших положень трудового
законодавства. При цьому суд зазначив,
що вказане рішення профспілки
базується на волевиявленні та
прихильному ставленні профспілки до
ОСОБА_3, в той час як профспілковий
орган мав право відмовити в наданні
згоди на звільнення позивача виключно
з підстав, наведених в законі.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та
ст. 39 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності», рішення виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Водночас, жодна з вказаних норм не
містить визначення обґрунтованої
відмови профспілкового органу або
вимоги обґрунтовувати таку відмову
саме посиланням на норми трудового
законодавства.

Крім того, як вбачається із зазначеного
протоколу № 5 від 2 червня 2014 року (а. с.
93-97), члени профспілкового комітету, при
вирішенні питання про надання згоди на
звільнення позивача, зазначали, що
адміністрацією не в повній мірі
враховано високу продуктивність праці
і кваліфікацію ОСОБА_3, не виконано
імперативних вимог закону про
переведення працівника, за його згодою,
на іншу роботу, зокрема, на посаду
електрика, яка була вакантною на час
звільнення.

За таких обставин, ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, внаслідок
чого правобезпідставно дійшов
висновку про відсутність підстав для
поновлення позивача на роботі, не
врахувавши при цьому відсутність згоди
виборного органу профспілки на
звільнення позивача (ч. 1 ст. 43 КЗпП
України), недотримання при його
звільненні вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України
та положень частин 1 і 2 ст. 42 КЗпП
України.

Викладене є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

При цьому, оскільки в період з 15 квітня
по 10 вересня 2014 року позивач не мав
можливості виконувати свої трудові
обов'язки внаслідок незаконного
звільнення, на підставі ст. 235 КЗпП
України, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Виходячи з даних довідки про середній
заробіток позивача (а. с. 21), розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу позивача за період з 15 квітня
по 10 вересня 2014 року складає 15 816 грн. 60
коп. = (156 грн. 60 коп. х 101 день).

Вказана сума визначена без утримання
прибуткового податку з громадян та
інших обов'язкових платежів. Від цієї
суми також підлягають відрахуванню
суми вихідної допомоги і компенсації
за 39 днів не використаної відпустки,
виплачені позивачу при звільненні.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню 487
грн. 20 коп. судового збору на користь
держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 12
травня 2014року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Кривоозерського
професійного аграрного ліцею про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу задоволити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого
майстра Кривоозерського професійного
аграрного ліцею з 15 квітня 2014 року.

Стягнути з Кривоозерського
професійного аграрного ліцею на
користь ОСОБА_3 15 816 (п'ятнадцять тисяч
вісімсот шістнадцять) грн. 60 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, сума якого визначена без
утримання прибуткового податку з
громадян та інших обов'язкових
платежів, а також без вирахування
вихідної допомоги і компенсації за 39
днів не використаної відпустки,
виплачених при звільненні.

Стягнути з Кривоозерського
професійного аграрного ліцею 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий Судді