АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/183/14-ц 22-ц/774/1838/К/14
Справа № 212/183/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1838/К/14
суддя: Пустовіт О.Г.
Категорія - 26 (III) Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.В.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 15 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - Кукуруза
Дар’я Сергіївна.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" (далі ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат")
про відшкодування моральної шкоди,
завданої професійним захворюванням,
посилаючись на те, що працюючи протягом
тривалого часу в шкідливих умовах
праці отримав професійне захворювання,
у зв'язку із чим висновком МСЕК від
09.01.2008 року йому встановлено стійку
втрату професійної працездатності у
розмірі 15%, з 02 січня 2008 року
безстроково.

Вважав, що у зв'язку з отриманим
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, а тому
просив стягнути на його користь з ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат " 30
050,55 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 15 липня 2014 року, описку
в якому виправлено ухвалою Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 07
серпня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ "Криворізький
залізорудний комбінат" на користь
ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн. Стягнуто з ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат"
судовий збір на користь держави у
розмірі 243,60 грн. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ "Криворізький
залізорудний комбінат" ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, а саме: відсотку
втрати працездатності позивача,
характеру його професійного
захворювання, моральним стражданням
позивача, ступеню вини відповідача.

Судом не взято до уваги, що розмір
стягнутої шкоди значно завищений та не
відповідає засадам розумності та
справедливості відповідно до
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року,
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди". Позивач при працевлаштуванні
був під підпис поінформований про
шкідливі умови праці, добровільно
виконував такі роботи та пропрацював
на підприємстві відповідача лише 4
місяці.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком- Кукурузу Д.С., яка
підтримала доводи апеляційної скарги і
просила її задовольнити, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заявлених позовних вимог
колегія суддів, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в
період з 01.03.1985 року по 31.03.1998 року
працював у шкідливих умовах у
структурних підрозділах ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат"
(а.с. 7-9).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 20 років і 1 місяця в умовах
підвищеного рівня запиленості повітря
робочої зони, що перевищувала
допустимий рівень ГДК, позивач отримав
професійне захворювання: хронічне
обструктивне захворювання легень
першої ст. (Пиловий бронхіт першої ст.,
емфізема легень першої ст.) ЛН першого
ст. (а.с. 3)

Висновком МСЕК від 09 січня 2008 року
(а.с. 4) йому встановлено 15% стійкої
втрати професійної працездатності,, з 18
липня 2011 року безстроково.

Суд, частково задовольняючи
позов, обґрунтовано виходив з
доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та
вірно встановив, що між сторонами
склалися трудові правовідносини,
оскільки професійне захворювання
отримано позивачем під час виконання
ним трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Висновок суду також підтверджується
актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 15.11.2007
року (а.с. 3), яким встановлено, що
причиною професійного захворювання
позивача є робота протягом 20 років 1
місяця в умовах запиленості робочої
зони, що перевищували ГДК, які виникли в
результаті порушення керівництвом
підприємств, де працював позивач, ст. 153
КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про
охорону праці", якими передбачений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити на робочому місці
умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному оскільки
згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 15.11.2007
року причиною професійного
захворювання позивача є робота
позивача протягом 20 років 1 місяця на
підприємстві відповідача в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи представника відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки
згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі порушення його
законних прав, що призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Посилання в апеляційній скарзі на
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України (ч.1 ст.8
ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
знаходять своє підтвердження доводи
апеляційної скарги про те, що при
вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, суд не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, ступінь впливу шкідливих
факторів на позивача інших
підприємств, на яких він працював,
тривалість роботи позивача на ПАТ
«Кривбасзалізрудком», конкретні
обставини по справі, і наслідки, що
наступили, вважає необхідним змінити
рішення суду в частині визначеного
судом розміру моральної шкоди і
зменшити її з 10 000 гривень до

5 000 гривень.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 15 липня 2014 року
змінити, зменшивши розмір моральної
шкоди, стягнутої з Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» на користь
ОСОБА_3 з 10 000 (десяти тисяч) гривень до
5 000 (п'яти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: