РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
смт.
Підволочиськ

Підволочиський районний суд
Тернопільській області

в складі:
головуючого судді Сташківа
Н.Б.

за участю

секретаря
судового засідання Стадніцької З.О.

представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Підволочиську
Тернопільської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
матеріальної шкоди суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПП ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
посилаючись на те, що 14 березня 2014 року
близько 16.00 год. відповідач ОСОБА_3,
будучи водієм вантажного автомобіля
марки «Вольво», н.з. НОМЕР_1, в'їжджаючи у
гараж належного йому ремонтного боксу,
не врахував габаритів вантажного
автомобіля та причепом пошкодив нижню
секцію належних йому ролетних воріт,
внаслідок чого він вимушений був
витратити на їх ремонт 3812 грн., які
відповідач у добровільному порядку
відмовляється відшкодувати, а тому
просить стягнути із нього 3812 грн.
витрат на їх відновлення 300 гривень на
правову допомогу та сплачені ним
судові витрати.

Судом до участі у справі з метою
вирішення правомірності керування
ОСОБА_3 транспортним засобом марки
«Вольво» н.з. НОМЕР_1, оскільки останній
не являється його власником, були
залучені відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, уточнив їх та просить стягнути
з відповідачів по справі у його користь
як фізичної особи, а не підприємця 3812
грн матеріальної шкоди, 500 грн витрат на
правову допомогу та 243.60 грн. судового
збору.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні
вимоги не визнав, вважає їх
необґрунтованими та суду пояснив, що
транспортний засіб марки «Вольво» н.з.
НОМЕР_1 належить не йому, а ОСОБА_5,
котрий у свою чергу передав для
користування ОСОБА_4, а останній
прийняв його на роботу на
випробувальний термін. 14 березня 2014
року близько 12.00 год. він заїхав на
територію СТО по вул. Лисенка у сел.
Підволочиську Тернопільської області.
Близько 16.00 год. він з дозволу директора
СТО під'їхав до ангару, після чого
вийшов із автомобіля і попросив
працівника, який перебував на
території СТО, щоб він допоміг йому
здійснити заїзд на оглядову яму та
вказав на напрям і безпеку руху.
З'їжджаючи у ангар, він весь час
спостерігав за вказівками працівника
СТО, який не звернув увагу на габарити
автомобіля і не повідомив його про те,
що верхня частина причепа не проходить
через ролетні ворота, які не були до
кінця відчинені, внаслідок чого і було
їх пошкоджено. Вважає, що з його сторони
були дотримані усі правила техніки
безпеки при експлуатації автомобіля, а
тому, враховуючи те, що збитки нанесені
не з його вини, а з вини працівника СТО,
тому і просить відмовити у задоволенні
позовних вимог до нього.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
проти задоволення позовних вимог
заперечили та пояснили, що власником
транспортного засобу марки «Вольво»
н.з. НОМЕР_1 являється ОСОБА_5 і
перебуває із ним у родинних відносинах,
котрий і надав йому у користування. 14
березня 2014 року він попросив
відповідача ОСОБА_3 заїхати
автомобілем на СТО та замінити шини
коліс, амортизатори, масла, провести
мийку автомобіля для цього надав йому
автомобіль та технічний паспорт на
нього. Вказав, що станом на 14 березня 2014
року ОСОБА_3 не перебував ні у нього ні у
власника транспортного засобу ОСОБА_5
на випробовувальному терміні, хоча і не
заперечив, що мав намір у подальшому
його працевлаштувати. Враховуючи те, що
ОСОБА_3 керував транспортом правомірно,
тому і незрозуміло, які ж саме вимоги до
нього висуває позивач і чому саме він
повинен відповідати за даним позовом.
Крім того звернув увагу на те, що дійсно
заподіяні збитки, проте вони являються
явно завищеними у рахунку-фактурі.
Вартість ремонту не перевищувала б 1 000
грн. яку вони у добровільному порядку
могли відшкодувати. Крім того
заперечив факт відшкодування витрат на
захисника, так як передача самих
коштів позивачем непідтверджена, а
тому в задоволенні позовних вимог
просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, а тому справу слід вирішити у
відповідності до вимог ст.. 169 ЦПК
України на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача по
справі, відповідачів та представника
відповідача, проаналізувавши надані
сторонами докази у їх сукупності та
допустимості, вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення,
виходячи з наступних міркувань :

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Постановою Підволочиського РВ УМВС
України від 28 березня 2014 року
кримінальне провадження внесене до
ЄРДР від 15 березня 2014 року за фактом
пошкодження гаражних ролетних воріт на
СТО, яка належить ОСОБА_2 закрито у
зв'язку з відсутністю кримінального
правопорушення. Мотивами прийняття
даної постанови послужило те, що згідно
довідки про вартість ремонтних робіт
виданої ПП ОСОБА_6 вартість становить
3812.00 грн., в результаті чого через
малозначність завданої шкоди, відсутні
ознаки кримінального правопорушення,
передбаченого ст.194 КК України. Крім
того, будучи допитаним по даному факту
ОСОБА_3 показав, що 14 березня 2014 року
близько 16.00 год. на вантажному
автомобілі марки «Вольво» н.з. НОМЕР_1,
не розрахувавши габаритів вантажного
автомобіля та причепом, пошкодив нижню
секцію ролетних воріт. Такі ж покази і
надав свідок ОСОБА_7

Факт пошкодження відповідачем ОСОБА_8
ролетних воріт також підтверджується
протоколом огляду місця події
складеним від 15 березня 2014 року слідчим
СВ Підволочиського РВ УМВС України в
Тернопільській області, а також
таблицями ілюстрацій, що додаються до
протоколу огляду.

Крім того, будучи допитаним у судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_9
показав, що він проходив стажування на
мийці СТО по вул. Лисенка у сел.
Підволочиську Тернопільської області.
Будь -якої офіційної роботи не мав та на
СТО оформлений не був. 14 березня 2014 року
він помив відповідачу ОСОБА_3
автомобіль, після чого останній мав
намір заїхати на шиномонтаж і попросив
його подивитись щоб колеса автомобіля
проїхали біля ремонтної ями, а на
верхню частину автомобіля він повинен
був дивитись сам. Під час руху
автомобіля заднім ходом ОСОБА_3 не
переконався у габаритності автомобіля
і пошкодив одну секцію ролетних воріт.

Згідно рахунку фактури № 2 від 26
березня 2014 року виданої ПП «ОСОБА_6»
вбачається, що вартість
відновлювальних робіт становить 3812
грн. замовником та платником якого
являється ОСОБА_10

Таким чином судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 14 березня 2014 року
близько 16.00 год, керуючи вантажним
автомобілем марки «Вольво», н.з. НОМЕР_1,
заїжджаючи у бокс станції
техобслуговування, не розрахувавши
габаритів вантажного автомобіля та
причепом пошкодив нижню секцію
ролетних воріт, вартість котрих
складає 3812 грн.

Відповідно до вимог п.10.1 ПДР України
водій перед початком руху,
перестроюванням та будь-якою зміною
напрямку руху повинен переконатися, що
це буде безпечним і не створить
перешкод або небезпеки іншим учасникам
руху.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майновий збиток нанесений
неправомірним рішенням, діями або
бездіяльністю, особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також збиток нанесений майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному об'ємі особою яка його завдала.

Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитки у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

За вказаних обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 3812 грн.
підлягають до задоволення. При цьому
суд не бере до уваги доводи
відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_11 та його
представника про те, що відповідальним
за пошкодження ролетних воріт повинен
бути ОСОБА_9, як працівник станції
техобслуговування, який і зобов'язаний
був спостерігати за проїздом
автомобіля, а також те, що вартість
відновлювальних робіт по ремонту
однієї секції ролетних воріт є втричі
завищеними, оскільки такі твердження є
надуманими, безпідставними, нічим не
підтвердженими та повністю
спростовуються зібраними,
дослідженими у судовому засіданні
матеріалами справи.

Разом із тим суд вважає, що в частині
стягнення із відповідачів ОСОБА_4 а
також ОСОБА_5 матеріальної шкоди в
розмірі 3812 грн., витрат на правову
допомогу в розмірі 500 грн., а також
судового збору слід відмовити,
оскільки відповідно до п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
10 березня 2014 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Якщо особа під час
керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 керував
транспортним засобом, мав посвідчення
водія і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий йому
ОСОБА_4, то і саме він повинен нести
відповідальність за завдану шкоду.

За вказаних обставин позовні вимоги
позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5 до задоволення не підлягають.

Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК
України із відповідача ОСОБА_3 слід
стягнути пропорційно задоволеним
позовним вимогам в користь позивач
понесені та документально
підтверджені судові витрати, які
складаються із судового збору, а також
витрат на правову допомогу, оскільки
згідно закону « Про розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет
на 2014 рік» мінімальна заробітна плата
на час звернення до адвоката і на час
розгляду справи становить 1218 грн.
гривень, з яких 40 відсотків - 487,2 грн., за
годину участі адвоката. Враховуючи те,
що адвокат на вивчення матеріалів
справи та оформлення позовної заяви
затратила 2год. 20 хв., що вбачається із
договору про надання правової допомоги
від 20 березня 2014 року, що в сукупності
та співвідношенні відпрацьованих
годин не перевищує даного розміру.

За вказаних обставин, враховуючи те, що
надання правової допомоги адвокатом
були здійснені, суд вважає, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_2 в частині
стягнення витрат на правову допомогу
адвокату підлягають до задоволення в
повному обсязі шляхом стягнення з
відповідача ОСОБА_3 в користь позивача
500 гривень.

Керуючись ст. ст. 60, 88, 209, 212, 213, 218
ЦПК України, ст. 16,22,1166 Цивільного
кодексу України, п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 10
березня 2014 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», ст.1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсаційних витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 жителя сел..
АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_12 3812 (три
тисячі вісімсот дванадцять) гривень
спричиненої матеріальної шкоди, судові
витрати в розмірі 243,6 гривень, а також
витрати на правову допомогу в розмірі
500 гривень.

У задоволенні позовних вимог до
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження.

Апеляційна скарга на рішення подається
до Апеляційного суду Тернопільської
області через Підволочиський районний
суд протягом 10 діб з дня його
проголошення, а особи які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
діб з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий