Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу, надання згоди на
виїзд неповнолітньої дитини за кордон
без згоди та супроводу батька і за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у вихованні та
спілкуванні з дитиною, визначення
способу участі у вихованні та
спілкуванні з дитиною, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на
рішення Балтського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
та рішення Апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання
шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що 18 травня 2010 року між нею та
відповідачем був зареєстрований шлюб,
у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_7.

Посилаючись на те, що сімейні стосунки
між ними не склалися, проживають вони
окремо, не ведуть спільного
господарства, втратили почуття любові
та поваги один до одного, просила
задовольнити позов.

У липні 2013 року ОСОБА_3 подала позов до
ОСОБА_4 про надання згоди на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон без
згоди та супроводу батька, посилаючись
на те, що вона не має змоги вивозити
сина на відпочинок, оздоровлення та
навчання за межі України, оскільки
відповідач не надає на це згоду,чим
порушує права дитини.

Просила ухвалити рішення, яким надати
згоду на багаторазові тимчасові виїзди
на межі України разом із дитиною без
згоди батька та супроводу, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
нею, надати дозвіл на оформлення та
виготовлення проїзних документів.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом, у якому просив зобов'язати
ОСОБА_3 повернути дитину на постійне
місце проживання до України,
зобов'язати її не чинити перешкод у
спілкуванні з дитиною та вихованні,
визначити часи побачення з сином з 9-00
год. до 18-00 год. тричі на тиждень, у
святкові дні та на день народження
дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12
травня 2013 року ОСОБА_3 без його
дозволу вивезла сина до
Придністровської Молдавської
Республіки й позбавляє права приймати
участь у вихованні дитини та
спілкуванні з нею.

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
обидва позови ОСОБА_3 задоволено в
повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 18 травня 2010 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Реєстраційної служби Балтського
районного управління юстиції в
Одеській області між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
розірвано.

Надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові
виїзди за межі України до досягнення
ним 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 у
супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та
супроводу батька ОСОБА_4, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
матір'ю ОСОБА_3 без згоди та супроводу
батька ОСОБА_4

Надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення та
виготовлення проїзних документів на
право на багаторазові тимчасові виїзди
за межі України її неповнолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення
ним 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 у
супроводі матері ОСОБА_3, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
матір'ю дитини ОСОБА_3 без дозволу та
супроводу батька ОСОБА_4

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено, в абзаці
5 резолютивної частини рішення слова «в
повному обсязі» замінено на
«частково».

Абзац 6 резолютивної частини викладено
в такій редакції: «Надати дозвіл ОСОБА_3
на багаторазові тимчасові виїзди за
межі України разом із сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення останнім 16
років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, у
супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та
супроводу батька ОСОБА_4.».

Із абзаца 7 виключено слова «а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
матір'ю ОСОБА_3 без згоди та супроводу
батька ОСОБА_4.».

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_5 просять
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції керувався тим, що
підстав для відмови у наданні
позивачці дозволу для оформлення та
виготовлення проїзних документів на
право на багаторазові тимчасові виїзди
за межі України її неповнолітнього
сина немає, задоволення позову не
порушує будь-яких прав відповідача та
інтересів дитини.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині надання
дозволу вивозити сина ОСОБА_7 за межі
України стороннім особам,
уповноваженим матір'ю, без згоди
батька, фактично погодився з
висновками суду першої інстанції.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

При розгляді справ про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон без згоди та
супроводу одного із батьків необхідно
виходити з положень Закону України від
21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» (далі - Закон про
порядок виїзду з України), Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31
березня 1995 року № 231 (далі - Правила
оформлення і видачі паспорта), Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року та в редакції,
затвердженій постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня
2010 року № 724 (далі - Правила перетинання
державного кордону), якими передбачено
можливість вирішення у судовому
порядку питання про виїзд дитини за
кордон без згоди та супроводу одного із
батьків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про
порядок виїзду з України, оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається
органами внутрішніх справ за місцем
проживання дитини. Проїзний документ
на дитину оформляється терміном на три
роки або до досягнення нею 18-річного
віку.

Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил,
перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадян
України, які не досягли
16-річного віку, виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного
віку, у супроводі одного з батьків або у
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється у разі
пред'явлення оригіналу або нотаріально
посвідченої копії рішення суду про
надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у разі пред'явлення
оригіналів або нотаріально
посвідченої копії рішення суду про
надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

У судовому рішенні має бути посилання
на п. 2 Закону про порядок виїзду з
України, п.п. 2,4-2 Правил перетинання
державного кордону та пп.16, 23 Правил
оформлення і видачі паспорта.

У резолютивній частині рішення
необхідно зазначати про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон і про
надання дозволу на оформлення
проїзного документа на дитину.

У разі встановлення судом необхідності
перебування дитини не в одній країні, а
в кількох протягом одного виїзду з
України, в резолютивній частині
рішення має бути вказівка на ці країни.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність згоди батька на виїзд
дитини за межі України на відпочинок,
лікування та навчання суперечить
вимогам ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК
України, Конвенції про права дитини та
порушує право неповнолітнього на
свободу пересування й робить
неможливим проживання дитини разом з
матір'ю.

Проте такі висновки не можна визнати
обґрунтованими, оскільки вони зроблені
судом без будь-якого дослідження
дійсних обставин справи, без
з'ясування, в яку країну і на який
термін вимагається надання дозволу, чи
не порушуються при цьому безпосередньо
права та інтереси дитини, чим зумовлені
заперечення відповідача та чи
заслуговують вони на увагу, не надана
оцінка цим обставинам.

Крім того, чинним законодавством
передбачено можливість вирішувати у
судовому порядку питання про надання
дозволу на конкретний виїзд дитини за
кордон без згоди батька (одноразовий), з
визначенням його початку і закінчення.

Між тим, надаючи дозвіл на багаторазові
тимчасові виїзди за межі України
неповнолітнього, суд не врахував, що
надання за рішенням суду дозволу на
майбутнє на постійні виїзди дитини за
кордон без згоди батька суперечить
нормам матеріального права, які
визначають рівність прав та обов'язків
батьків відносно виховання дітей, чим
фактично позбавив батька можливості
брати участь у вихованні сина та
можливості спілкування з ним.

Також суд не врахував й те, що оскільки
спір між батьками про виїзд дитини за
кордон відноситься до категорії спорів
щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини, визначення місця
проживання дитини, то відповідно до ч. 4
ст.19 СК України участь органу опіки та
піклування у розгляді цих справ є
обов'язковою.

На підставі ч. 5 ст.19 СК України орган
опіки та піклування має надавати суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних від батьків дитини з приводу
обґрунтування як доцільності виїзду,
так і заперечень другого із батьків.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
лише в частині надання дозволу
вивозити сина ОСОБА_7 за межі України
стороннім особам, уповноваженим
матір'ю, без згоди батька, апеляційний
суд також залишив поза увагою
зазначені вище обставини.

Наведене свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що, в
свою чергу, призвело до поверхневого
вирішення спору в частині надання
дозволу на виїзд дитини за кордон.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення у зазначеній вище частині не
можуть вважатися законними і
обґрунтованими, у зв'язку із чим
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати в цій частині з передачею
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
та рішення Апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року в частині
вимог про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди одного з
батьків скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті рішення Апеляційного суду
Одеської області від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко