АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Сливка
А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного
суду м. Києва від 02 вересня 2014 року про
відмову у забезпеченні позову по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкод у користуванні
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 02.09.2014 відмовлено в
задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про
забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою задовольнити
заяву про забезпечення позову та
накласти арешт на квартиру, що належить
позивачу. Вважає, що висновок суду про
відсутність підстав для забезпечення
позову не ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах закону.

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і не обґрунтованістю
та просив ухвалу суду залишити без
змін, оскільки вона постановлена з
дотриманням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у
лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що останній не
проживає в квартирі понад один рік без
поважних причин, що передбачено ст. 405
ЦК України.

Під час розгляду справи у травні 2013
року ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просив: вселити його у
квартиру АДРЕСА_1, виділивши йому
окрему кімнату, площею 17,5 кв.м. та
надавши право користування місцями
загального призначення (коридорами,
кухнею, ванною кімнатою) та зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у
користуванні вказаною квартирою.
Вказував, що в нього не має іншого
житла, а не проживав він у квартирі з
поважних причин, оскільки позивачем
було змінено замки у квартирі.

02.09.2014 до суду надійшло клопотання
представника ОСОБА_2 про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1, яке обґрунтовувалось
тим, що ОСОБА_4 має намір відчужити
квартиру, чим самим позбавити його
житла.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні
заяви про забезпечення позову
відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
забезпечення позову суд першої
інстанції виходив з безпідставності та
необґрунтованості заяви.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає,
що позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України
імперативно встановлює, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4
Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність між сторонами дійсного спору
та реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_4 на підставі договору
дарування від 23.02.2009. Наразі між
сторонами виник спір з приводу
користування вказаною квартирою
колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_2
Звертаючись до суду з заявою про
забезпечення позову представник
відповідача, не надаючи жодних доказів
в обґрунтування заяви, лише вказав, що
позивачка має намір відчужити
квартиру.

Таким чином, вивчивши матеріали справи
в їх сукупності та проаналізувавши
відповідні норми процесуального права,
а також врахувавши зміст первісних і
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов
висновку, що представником відповідача
необґрунтовано та не наведено
достатніх обставин та підстав для
накладення арешту на квартиру,
необхідності вжиття судом саме такого
заходу, та наявності підстав вважати,
що невжиття цього заходу забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена судом з
додержанням вимог процесуального
закону, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
підставами для відхилення скарги на
ухвалу суду першої інстанції і
залишення ухвали без змін є
постановлення судом першої інстанції
ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 02 вересня 2014 року про відмову
у забезпеченні позову - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді