АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3453/14
Головуючий 1 інстанції -
Єлізаров І.Є. Справа № 2/643/603/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Дочірнього підприємства Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» в
особі його представника Проценко
Геннадія Анатолійовича на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 18 березня 2014 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_4 до Дочірнього
підприємства Укоопспілки (ДПУ)
«Проектний інститут «Укооппроект» про
зобов'язання виконати певні дії та
стягнення заборгованості по
заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

15 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Дочірнього
підприємства (ДП) Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» про
зобов'язання відповідача надати копію
наказу про звільнення його з посади
начальника філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» з
10.08.2009 року та повернути йому оформлену
трудову книжку, а також стягнути на
його користь заборгованість по
заробітній платі в poзмipi 39 000,74 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 57 371,42 грн.

Посилався на те, що наказом ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект» № 22 від 27.11.2003р. його було
призначено начальником Харківського
філіалу ДП Укоопспілки «Проектний
інститут «Укооппроект».

Наказом відповідача за №16 від
31.10.2008 р. було прийнято рішення про
ліквідацію Харківського філіалу ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект» з 01 січня 2009 року, і на
нього було покладено обов'язок про
проведенню вcix необхідних дій,
пов'язаних з ліквідацією цього філіалу.
На виконання цього наказу у
встановлений строк ним звільнені всі
працівники філіалу, звернуто його
роботу та підготовлені необхідні
ліквідаційні документи. Але з вини
відповідача, ліквідаційна комісія
приступила до своєї роботи тільки в
травні 2009 року, пропрацювавши декілька
днів, фактично припинила свою
діяльність, відновивши її тільки з
31.10.2009 р. за наказом відповідача № 39к
від 31.10.2009 р.

Протягом 2009 року він залишився
єдиним не звільненим працівником
ліквідованого філіалу, продовжував
складати і здавати передбачені звіти
до відповідача та різних державних
органів, однак заробітну плату не
отримував.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 03.02. 2010 р., яке набуло
законної сили, ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект»
зобов'язано звільнити його за власним
бажанням згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Представник відповідача надав
письмові заперечення на позов, в яких
позовні вимоги визнав частково, а саме:
в частині надання ОСОБА_4 копії наказу
про його звільнення, однак зазначав, що
відповідно до ч.2. ст.47 КЗпП України це
не є обов'язком відповідача, оскільки
позивач не звертався з такою вимогою;
визнав позов в частині виплати
заборгованості по заробітній платі за
грудень 2008 р. в сумі 1915,32 грн. та за
січень 2009 р. в сумі 3613,90 грн., а
заборгованість перед позивачем за
період з 01.02.2009 р. до 03.02.2010 р. визнав
тільки у розмірі 23 тарифного окладу за
кожний місяць, посилаючись на
обставини наявності простою філіалу
відповідно до ст.. 113 КЗпП України. Також
не заперечував проти сплати
відповідачу 1600 грн. відповідно до ст.. 117
КЗпП України, враховуючи те, що
протягом трьох років ОСОБА_4 не
звертався з таким позовом до суду.

3аперечував проти позовних вимог про
надання ОСОБА_4 оформленої трудової
книжки у зв'язку з тим, що остання
зберігалась у Харківському філіалі ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект», а не у відповідача.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено: на його користь з ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект» стягнута заборгованість
по заробітній платі в сумі 39 000,74 грн. та
середній заробіток в розмірі 57371,42 коп.

Зобов'язано відповідача надати ОСОБА_4
копію наказу про звільнення з посади
начальника філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» з
10.08.2009 р. та повернути оформлену трудову
книжку.

В апеляційній скарзі ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект»,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити це рішення суду,
скасувавши його в частині зобов'язання
відповідача повернути ОСОБА_4
оформлену трудову книжку та відмовити
у задоволенні цих позовних вимог.

В частині стягнення середнього
заробітку за час затримку розрахунку
апелянт просить змінити оскаржуване
рішення, зменшивши ці стягнення до 1600
грн. та просить зменшити
заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_4 за період з 01.02.2009 р. до 03.02.2010 р.
до 12 914,33 гривні відповідно до вимог ч.1
ст. 113 КЗпП України.

Посилається на те, що районним судом не
враховано, що трудова книжка позивача
не зберігалася у відповідача, що
підтверджується листом
Територіальної державної інспекції
праці у м. Києві від 15.07.2011 р. № Ш-1373 на
ім'я позивача за результатами
перевірки та змістом наказу
відповідача від 03.02.2010 р. № 6-1к про
звільнення ОСОБА_4 , якого зобов'язано
внести запис до його трудової книжки
відповідно до наказу про звільнення.

Зазначає, що районним судом не
враховано, що сам факт ліквідації
Харківського філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» та
припинення його діяльності та
одночасне не проведення ліквідаційної
процедури, свідчить про наявність
простою.

Також вважає, що судом при стягненні
середнього заробітку за час затримки
розрахунку не враховано період,
протягом якого позивач звертається до
суду з цією вимогою, та принцип
співмірності.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить
відхилити апеляційну скаргу за
безпідставністю її доводів та залишити
без змін рішення районного суду, яке
ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - зміні, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення
суду першої інстанції не відповідає в
повному обсязі вказаним вимогам
закону.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем порушені вимоги ст. 47,116,117
КЗпП України, оскільки не провів в
установлені строки розрахунок з
позивачем при його звільненні та не
надав йому трудову книжку, а також не
надав відповіді на листи позивача про
надання йому копії наказу про
звільнення та не видав копії цього
наказу.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи

наказом ДП Укоопспілки «Проектний
інститут «Укооппроект» №22 від 27.11 2003 р.
ОСОБА_4 був призначений начальником
Харківського філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект»,
який не є юридичною особою.

Наказом ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» за
№16 від 31.10.2008 р. прийнято рішення про
ліквідацію Харківського філіалу ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект» з 01 січня 2009 року, і на
ОСОБА_4 було покладено обов'язок про
проведенню вcix необхідних дій,
пов'язаних з ліквідацією цього філіалу.

Однак ліквідаційна комісія свою
роботу у передбачений цим наказом
строк роботу не розпочала, її робота
була відновлена з 31.10.2009 р. за наказом
відповідача №39/к вщ 31.10.09 р., і на ОСОБА_4
як члена цієї ліквідаційної комісії
покладено особисту фінансову та
адміністративну відповідальність за
повну ліквідацію філіалу.

ОСОБА_4 виконані обов'язки,
покладені на нього зазначеними
наказами відповідача, однак заробітну
плату за період роботи в ліквідаційній
комісії позивачу не виплачена.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Харкова від 03.02.2010 року, яке набуло
законної сили та не скасовано в
установленому законом порядку,
зобов'язано ДП Укоопспілки «Проектний
інститут «Укооппроект» звільнити
ОСОБА_4 з посади начальника
Харківського філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» з
10.08.2009р. за власним бажанням ( ч.1 ст. 38
КЗпП України).

При цьому судом першої інстанції
правильно зазначено, що вказане
рішення суду відповідно до ст. 61 ЦПК
України має преюдиціальне значення
при розгляді цієї справи.

Зазначене рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова виконано ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект», відповідно до наказу
директора якого від 03.02.2010 року №6-1/к
ОСОБА_4 звільнений з посади начальника
Харківського філіалу ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» з
10.08.2009р. за власним бажанням ( ч.1 ст. 38
КЗпП України).

Однак копію цього наказу про
звільнення на письмову вимогу ОСОБА_4
від 12.01.2011 р. адміністрація
відповідача на порушення вимог ч.2 ст. 47
КЗпП України не видала.

У зв'язку з чим висновки суду першої
інстанції про задоволення цих вимог
ОСОБА_4 є правильними.

Питання щодо ведення трудових
книжок, їх зберігання, виготовлення,
постачання і облік регулюються
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові
книжки працівників» та Інструкцією про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 р. № 58,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110.

Згідно п.4 вказаної постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки
працівників» обов'язок видачі,
зберігання і ведення трудових книжок
покладається на власника.

Доводи апеляційної скарги про те,
що трудова книжка позивача не
зберігалася у відповідача, що
підтверджується листом
Територіальної державної інспекції
праці у м. Києві від 15.07.2011 р. № Ш-1373 на
ім'я позивача за результатами
перевірки та змістом наказу
відповідача від 03.02.2010 р. № 6-1к про
звільнення ОСОБА_4 , якого зобов'язано
внести запис до його трудової книжки
відповідно до наказу про звільнення,Ю
судова колегія вважає безпідставними.

Як вбачається з тексту листа
Територіальної державної інспекції
праці у м. Києві від 15.07.2011 р. № Ш-1373 на
скаргу ОСОБА_4 роз'яснення питання про
зберігання його трудової книжки як
начальника філії ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» за
місцем розташування цієї філії дано
лише за поясненнями директора ДП
Укоопспілки «Проектний інститут
«Укооппроект» Воєводіної Л.Ю., відносно
якої складено протокол про
адміністративне правопорушення за ч.1
ст. 41 КУпАП та винесено припис про
усунення порушень трудового
законодавства.

Зазначення в наказі від 03.02.2010 року
№6-1/к про звільнення ОСОБА_4 про
внесення ним відповідних записів у
його трудову книжку є порушенням вимог
вищезазначених норм права.

Відповідачем як до суду першої
так і апеляційної інстанції не надано
доказів, які відповідно до ст.ст. 56-60
ЦПК України свідчили б про те, що
трудова книжка позивача та книги
обліку бланків трудових книжок і
вкладишів до них за формою П-9 та П-10, що
затверджені наказом Міністерства
статистики України від 05.12.2008. № 489 і які
повинні бути пронумеровані,
прошнуровані, скріплені підписом
керівника і печаткою підприємства,
передані на зберігання до
Харківського філії ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект».

У зв'язку з вищезазначеним
задоволення районним судом вимог
ОСОБА_4 про повернення відповідачем
належно оформленої трудової книжки,
ґрунтується на законі.

Як встановлено судом першої
інстанції та не заперечувалося
представником відповідача розмір
нарахованої але не виплаченої ОСОБА_4
заробітної плати за грудень 2008 року
складає 1 915,32 грн. та за січень 2009 року - 3
613,90 грн.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в
paзi невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх poзмip,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Стягуючи з відповідача на користь
позивача на підставі ст.. 117 КЗпП
України середній заробіток, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
ця середня заробітна плата обчислена
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України МУ від 8 лютого 1995 р. N
100 за останні два календарних місяці, що
передували звільненню позивача, коли
він працював, оскільки за період з
01.02.2009 року до 03.02.2010 року заробітна
плата ОСОБА_4 не нараховувалась та не
виплачувалась.

При цьому районним судом зроблений
обґрунтований висновок про
відсутність належних і допустимих
доказів наявності простою за період з
01.02.2009 року до 03.02.2010 року по Харківській
філії ДП Укоопспілки «Проектний
інститут «Укооппроект» .

Доводи апеляційної скарги на
наявність простою у вказаний період в
Харківській філії ДП Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» та
необхідності у зв'язку з цим
проведення розрахунку середньої
заробітної плати відповідно до ст.. 113
КЗпП України, судова колегія також
вважає безпідставними, оскільки
доказів документального оформлення
факту простою (актів, наказів власника
або уповноваженого ним органу, в яких
обумовлена необхідність присутності
або відсутності працівника на роботі,
зазначено, що в період простою
працівники звільняються від виконання
трудових (посадових) обов'язків, або
витягу з Правил внутрішнього трудового
розпорядку підприємства, де вказані
вищезазначені питання), апелянтом не
надано.

Однак судова колегія вважає, що
висновок суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на користь
позивача розміру відшкодування за час
затримки розрахунку в сумі 57371,42 грн.
проведений без урахування розміру
заробітної плати, невиплаченої ОСОБА_4,
її частки порівняно з розміром
стягнутого середнього заробітку, а
також значного періоду часу, який
пройшов після звільнення ОСОБА_4 до
його звернення до суду з цим позовом.

Зазначена правова позиція міститься
в постановах Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 03.07.2013 р. у справі № 6-60цс та
у справі № 6-60цс 13, що відповідно до
вимог ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для застосування судами.

У зв'язку з наведеним рішення
районного суду підлягає зміні в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку, а
розмір стягнутої суми зменшенню з 57
371грн. 42 коп. до 20 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3. ч.1 ст. 307,
ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 18 березня 2014 року
змінити в частині стягнення з
Дочірнього підприємства Укоопспілки
«Проектний інститут «Укооппроект» на
користь ОСОБА_4 середнього заробітку за
час затримки розрахунку, зменшивши
суму стягнення з 57 371грн. 42 коп. до 20 000
гривень.

В іншій частині рішення
районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: