Справа № 363/968/14 Головуючий у І
інстанції Чірков Г.Є.Провадження №
22-ц/780/4365/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Дніпробуд» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором про
участь у фонді фінансування
будівництва,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року позивач ТОВ
«Фінансова компанія «Дніпробуд»
звернувся до суду із позовом про
стягнення боргу за договором про
участь у фонді фінансування
будівництва. Посилався на те, що
відповідно до укладеного договору про
участь у фонді фінансування
будівництва виду «А» від 09 лютого 2009
року № 37 між ТОВ «ФК «Дніпробуд» та
ОСОБА_1 остання передала позивачу в
довірчу власність грошові кошти для
участі у Фонді фінансування
будівництва виду «А» з метою отримання
у власність об'єкту інвестування, а
позивач зобов'язувався за плату
здійснити управління цими коштами в
інтересах відповідача на умовах,
передбачених Правилами Фонду
фінансування будівництва та договором.
Згідно п.п. 4.6 Договору загальна
вартість об'єкту інвестування на
момент укладення договору становила
1058000 грн., також договором був
передбачений графік внесення вказаних
коштів, за яким останній платіж
відповідач мала сплатити у строк до 30
грудня 2011 року. Станом на 28 лютого 2014
року відповідно до Свідоцтва № 1 про
участь у Фонді фінансування
будівництва від 17 травня 2010 року
відповідачем сплачено на рахунок Фонду
фінансування будівництва лише 178000 грн.
та закріплено за собою 75,12 кв.м.
Починаючи з 18 травня 2010 року на рахунок
Фонду фінансування будівництва від
відповідача коштів не надходило,
заборгованість за договором становить
880000 грн. Просив стягнути з відповідача
на користь позивача суму боргу за
договором про участь у Фонді
фінансування будівництва № 37 від 09
лютого 2009 року у розмірі 880000 грн.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 02 червня 2014
року позов ТОВ «Фінансова компанія
«Дніпробуд» задоволено, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова
компанія «Дніпробуд» суму
заборгованості в розмірі 880000 грн., а
також судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 02
червня 2014 року та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову про стягнення заборгованості,
суд першої інстанції виходив із того,
що оскільки позивач свої зобов'язання
за договором виконав в повному обсязі,
а відповідачем не було внесено повної
вартості об'єкту інвестування,
порушене право позивача підлягає
захистові шляхом примусового
виконання відповідачем грошового
зобов'язання.

Вказані висновки відповідають
обставинам справи і узгоджуються із
вимогами закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 09 лютого 2010 року між ТОВ
«Фінансова компанія «Дніпробуд» та
ОСОБА_1 укладено договір № 37 про участь
у Фонді фінансування будівництва, за
умовами якого довіритель передає
управителю в довірчу власність грошові
кошти для участі у Фонді фінансування
будівництва виду «А» з метою отримання
у власність об'єкта інвестування, на
умовах, визначених Правилами ФФБ та цим
договором, а Управитель зобов'язується
за плату здійснити управління цими
коштами в інтересах довірителя до
умовах, передбачених Правилами ФФБ.
Об?єктом інвестування, закріпленим за
ОСОБА_1, є магазин № 2 з подавальним
приміщенням за адресою Київська
область, Вишгородський район, с. Нові
Петрівці, вул. Ватутіна, 34.

За умовами п. 2.1.1 договору, управитель
зобов'язаний після введення об'єкта
будівництва в експлуатацію, за умови
внесення довірителем до ФФБ коштів в
обсязі, що відповідає загальній
кількості вимірних одиниць в
конкретному об'єкті інвестування,
проведення остаточних розрахунків за
даними технічного паспорту, укладення
з управителем договору уступки
майнових прав та об'єкт інвестування,
та виконання всіх інших умов цього
договору, надати довірителю відповідну
довідку про оплату 100 % вартості
фактичної загальної площі об'єкта
інвестування, яка є підтвердженням
права довірителя на отримання у
власність закріпленого за ним об'єкта
інвестування.

Згідно п. п. 4.6, 4.11 договору, вартість
об'єкта інвестування на момент
укладення цього договору становить
1058000 грн. За графіком внесення коштів,
останній платіж має бути здійснено до 30
грудня 2011 року.

17 травня 2010 року ОСОБА_1 видано
свідоцтво № 1 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А», яке
є додатком № 1 до договору № 37 від 09
лютого 2010 року про участь у Фонді
фінансування будівництва, згідно якого
сума коштів, переданих довірителем
управителю в управління, складає 178000
грн.

На підставі рішення Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 28 жовтня 2010 року
№ 220 визнано право власності за ОСОБА_1
на магазин № 1-а із підвальним
приміщенням в багатоквартирному
будинку за адресою АДРЕСА_1 та видане
свідоцтво про право власності серія
САЕ № 194167 від 28 грудня 2010 року.

30 жовтня 2013 року позивач направив
відповідачу лист-претензію,
повідомивши відповідача про
необхідність погашення суми боргу,
однак відповідачем не вчинено дій, які
б свідчили про намір у добровільному
порядку її сплатити.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 18
лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ТОВ «Фінансова
компанія «Дніпробуд» до ОСОБА_1, третя
особа ТОВ «Управління капітального
будівництва» про розірвання договору
про участь у фонді фінансування
будівництва та стягнення коштів.
Підставою для відмови суд вважав ті
обставини, що чинним законодавством не
передбачено розірвання договору,
чинність якого припинена, оскільки
відповідачем оформлено право
власності на об'єкт інвестування.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 16 квітня 2014 року апеляційну
скаргу ТОВ «Фінансова компанія
«Дніпробуд» задоволено частково,
розірвано договір про участь у Фонді
фінансування будівництва № 37 від 09
лютого 2009 року, укладений між ТОВ
«Фінансова компанія «Дніпробуд» та
ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 серпня 2014 року
рішення Апеляційного суду Київської
області від 16 квітня 2014 року скасовано,
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року
залишено в силі.

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З огляду на викладене ґрунтуються на
законі та відповідають обставинам
справи висновки суду першої інстанції
про стягнення із відповідача на
користь позивача на виконання взятого
зобов'язання за договором № 37 про
участь у Фонді фінансування
будівництва від 09 лютого 2010 року
несплачених позивачем коштів в розмірі
880000 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
щодо розірвання договору про участь у
Фонді фінансування будівництва за
рішенням суду та відсутності у суду
першої інстанції в зв'язку із цим
підстав для зобов'язання відповідача
виконати зобов'язання за договором,
колегія суддів враховує наступне.

Дійсно, відповідно до ст. 653 ЦК України,
у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Однак, на час розгляду апеляційної
скарги рішення суду, яким договір про
участь у Фонді фінансування
будівництва було розірвано, скасовано
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 серпня 2014 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
неврахування судом обставин
розірвання договору не ґрунтуються на
вимогах закону і не враховуються
колегією суддів.

Під час розгляду апеляційної скарги
представник відповідача посилався на
те, що відповідач отримав свідоцтво про
право власності на об'єкт інвестування,
а без отримання довідки від управителя
про внесення коштів довіритель
позбавлений можливості отримати інші
документи, що є підставою для видачі
свідоцтва про право власності на об'єкт
інвестування.

Колегія суддів враховує, що апелянтом
не надано доказів належного виконання
зобов'язання в частині сплати коштів за
договором в розмірі 880000 грн., а відтак
висновки суду першої інстанції про
стягнення зазначеної суми із
відповідача доводами апеляційної
скарги не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, на законність і
обґрунтованість судового рішення не
впливають.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.