У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя;

за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
житлового будинку з надвірними
спорудами та прибудовами особистою
власністю чоловіка,

за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 7 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Посилалася на те, що
вона з відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2001
року по 22 лютого 2013 року. Під час
перебування в шлюбі ними було придбано
спільне майно, а саме: житловий будинок
з надвірними спорудами та побудовами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1;
автомобіль марки ВАЗ, 1987 року випуску,
вартістю 6 000 грн; холодильник марки
SAMSUNG, вартістю 2 000 грн; бензиновий
генератор, вартістю 2 000 грн; мотоблок
вартістю 1 400; кухонний комбайн,
вартістю 1 000 грн; м'ясорубка, вартістю 200
грн; телевізор RAINFORD, вартістю 500 грн;
комп'ютер ASER з монітором, системним
блоком та акустичною системою,
вартістю 1 000 грн; набір м'якої меблі,
вартістю 500 грн; диван «Малютка»,
вартістю 500 грн; кухонний гарнітур,
вартістю 400 грн, які позивачка просила
визнати об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та поділити вказане
майно між подружжям.

Не погоджуючись з
позовними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернувся до суду із зустрічними
позовними вимогами про визнання
житлового будинку з надвірними
спорудами та прибудовами особистою
власністю чоловіка.

Посилався на те, що 3
квітня 2001 року йому була подарована
квартира в м. Макіївці, яку він під час
перебування з відповідачкою в шлюбі
обміняв за договором міни на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, тому
вважає цей будинок особистою
власністю.

Рішенням Кіровського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 27 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю
колишнього подружжя майно: автомобіль
марки ВАЗ, 1987 року випуску, вартістю 6 000
грн; холодильник марки SAMSUNG, вартістю 2
000 грн; бензиновий генератор, вартістю 2
000 грн; мотоблок, вартістю 1 400; кухонний
комбайн, вартістю 1 000 грн; м'ясорубка,
вартістю 200 грн; телевізор RAINFORD,
вартістю 500 грн; комп'ютер ASER з
монітором, системним блоком та
акустичною системою, вартістю 1 000 грн;
набір м'якої меблі, вартістю 500 грн;
диван «Малютка», вартістю 500 грн;
кухонний гарнітур, вартістю 400 грн; 9/200
житлового будинку з надвірними
спорудами та побудовами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 550 грн.
Поділено спільну сумісну власність,
визнавши за кожним за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
право власності на Ѕ частку 9/200
житлового будинку з надвірними
спорудами та побудовами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Виділено ОСОБА_4 в натурі: холодильник
марки SAMSUNG, вартістю 2 000 грн; бензиновий
генератор, вартістю 2 000 грн; кухонний
комбайн, вартістю 1 000 грн; м'ясорубку,
вартістю 200 грн; телевізор RAINFORD,
вартістю 500 грн; комп'ютер ASER з
монітором, системним блоком та
акустичною системою, вартістю 1 000 грн;
набір м'якої меблі, вартістю 500 грн;
диван «Малютка», вартістю 500 грн.
Виділено ОСОБА_5 в натурі: автомобіль
марки ВАЗ, 1987 року випуску, вартістю 6 000
грн; мотоблок, вартістю 1 400 та кухонний
гарнітур, вартістю 400 грн. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_5, задоволено
частково. Визнано особистою власністю
ОСОБА_5 191/200 житлового будинку з
надвірними спорудами та побудовами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного
суду Донецької області від 7 квітня 2014
року рішення Кіровського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
27 лютого 2014 року скасовано в частині
позовних вимог ОСОБА_4 про поділ
будинку та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5 Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено. Визнано особистою
приватною власністю ОСОБА_5 будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання спільною сумісною власністю
будинку з надвірними спорудами та
побудовами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та його розподіл відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржуване судове рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_4 та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив з того, що
розмір доплати за спірний будинок в
сумі 550 грн проведений за рахунок
коштів подружжя, тому об'єктом спільної
сумісної власності подружжя є частка у
спільному майні, що відповідає розміру
доплати.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
позовних вимог ОСОБА_4 про поділ
будинку та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5 та ухвалюючи в цій частині нове
рішення, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що за договором міни від
21 травня 2002 року до ОСОБА_5 перейшов у
власність спірний житловий будинок, в
обмін на належну йому на підставі
договору дарування квартири АДРЕСА_2.
Міну проведено з доплатою в розмірі 550
грн, яку здійснив ОСОБА_5 Крім того, суд
виходив з того, що проведена за рахунок
спільних коштів подружжя доплата в
сумі 550 грн не може бути підставою для
визнання спільної сумісної власності
подружжя на дану частку в будинку,
оскільки така частка є незначною у
порівнянні з вартістю будинку.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Згідно із ст. 25 КпШС України (чинного на
час виникнення спірних правовідносин),
якщо майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

З матеріалів справи не вбачається, що
за рахунок коштів та трудових затрат
ОСОБА_4 істотно збільшилась вартість
спірного будинку.

Крім того, відповідно
до довідок з місця роботи ОСОБА_4, її
щомісячний дохід не перевищує більш
ніж 500 грн. (а. с. 81, 82).

Отже, суд апеляційної
інстанції, у відповідності ст. ст. 212, 214
ЦПК України, перевіривши всі докази по
справі, вірно дійшов висновку про

відсутність підстав для визнання
спірного будинку спільною сумісною
власністю колишнього подружжя.

Таким чином,
перевіривши матеріали справи, доводи
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Донецької області
від 7 квітня 2014 року.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Донецької області від 7 квітня 2014
року, яким частково скасовано рішення
Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 27 лютого 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання житлового будинку з
надвірними спорудами та прибудовами
особистою власністю чоловіка, залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко