Справа № 201/5047/14ц
Провадження № 2/201/1522/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014р.
Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді -
Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кім
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом КП
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за теплопостачання,

В С Т А Н О В И В :

15.04.2014р. КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
звернулось до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за теплову енергію,
посилаючись у позовній заяві та
наданій представником позивача суду
22.09.2014р. заяві на те, що, позивач надає
теплову енергію у квартиру,
де відповідач зареєстрований та
мешкає, але він з жовтня 2006р. не
сплачує кошти за надані послуги, тому
станом на 01.11.2013р. (включно) має
заборгованість 17595грн. 12коп. 22.09.2014р.
позивачем було уточнено позовні вимоги
та він просив стягнути заборгованість
станом на 01.06.2014р. в розмірі 19988грн.18коп.
В наданій суду 22.09.2014р. заяві,
представник позивача ОСОБА_2 (діє на
підставі довіреностей від 08.01.2014р. - а.с.
№15, 29) позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити в повному обсязі,
розглянувши справу в судовому
засіданні за його відсутності та без
фіксування процесу технічними
засобами. Крім того, в наданій суду
22.09.2014р. заяві представник позивача
просив не застосовувати строки
позовної давності, на яких наполягав
відповідач, оскільки своїми діями на
протязі 2006-2014р. він фактично визнав
свою заборгованість, що є перериванням
строків позовної давності (а.с. № 121).

Відповідач в судове засідання 22.09.2014р.
надав заяву про часткове визнання
позовних вимог (а.с. № 122). Крім того, в
запереченнях, що надійшли до суду
06.06.2014р., відповідач зазначає, що не
визнає позовні вимоги через те, що
Національною комісією з регулювання
ринку комунальних послуг України
встановлено тариф на теплову енергію,
який складається з трьох тарифів, а
саме: на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії. З
огляду на те, що позивач не надає
відповідачеві таку послугу як
транспортування теплової енергії
(котельна знаходиться в будинку
відповідача, а тому транспортування
теплової енергії не відбувається), то
вважав, що розмір плати за теплову
енергію завищений (а.с. № 16-17). Також,
06.06.2014р. до суду надійшла заява
відповідача про застосування строків
позовної давності, з якої вбачається,
що позовні вимоги за період з 01.04.2011р. до
01.04.2014р. відповідач вважає не
пропущеним та просив частково
відмовити в задоволенні позову (а.с. №
18).

З огляду на те, що 22.09.2014р. до суду
надійшли уточнення до позовної заяви
та відповідачем заявлено про
можливість розгляду справи без надання
додаткового строку для ознайомлення з
позовом (відповідачем надано було лише
клопотання про відкладення розгляду
справи для витребування доказів, та в
задоволені цього клопотання
відмовлено), а також враховуючи, що
відповідач надав суду письмові
заперечення, то суд вважає за можливе
розглядати справи з винесенням рішення
на загальних підставах, встановлених
ЦПК України.

Розгляд справи відбувається на
підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України без
фіксування процесу технічними
засобами.

Суд, вивчивши матеріали даної
цивільної справи вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та ст. 68 ЖК України споживач
(наймач) зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги (до яких
відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону
віднесено і послуги з надання
централізованого опалення та гарячої
води) у строки, встановлені договором
або законом.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої
води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005р. № 630,
централізоване опалення - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у забезпеченні нормативної
температури повітря у приміщеннях
квартири (будинку садибного типу),
яка надається виконавцем з
використанням внутрішньобудинкових
систем теплопостачання.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
теплопостачання» споживач має право
отримання обсягів теплової енергії
згідно з параметрами відповідно до
договорів та стандартів. Основними
обов'язками споживача теплової енергії
є: своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання», тариф на теплову
енергію для споживача визначається як
сума тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

Судом встановлено, що відповідач по
справі зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, що також
підтверджується відомостями, наданими
адресно-довідковим підрозділом ГУДМС
УДМС України в Дніпропетровській
області (а.с. №10) .

Також судом встановлено, що КП
«Теплоенерго», як виробник теплової
енергії, надає послуги з
централізованого опалення населенню, в
тому числі й в будинок АДРЕСА_1, де
мешкає відповідач, що підтверджується
копіями рапортів про подачу теплової
енергії (а.с. № 44-108).

Під час розгляду справи судом
встановлено, що відповідач свої
зобов'язання перед позивачем у частині
сплати за надану теплову енергію не
виконував у повному обсязі, у зв'язку з
чим у нього виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 19988грн. 18коп.
за період з жовтня 2006р. по червень 2014р.
(а.с. № 31-33).

В наданих суду заявах від 06.06.2014р. та
22.09.2014р. відповідач визнає частково
позовні вимоги позивача в межах
строків позовної давності, а саме,
починаючи з 01.04.2011р. по червень 2014р. (а.с.
№ 18, 123).

Судом встановлено, що нарахування
плати за надану теплову енергію
позивачем проводилось відповідно до
тарифів, які були затверджені
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 14.12.2010р. № 1842 та становлять для
населення 242грн.92коп. за 1Гкал (без ПДВ)
(а.с. № 41) .

Відповідно до пояснень позивача,
викладених у заяві від 22.09.2014р. та
листів КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради,
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг № 3011 від 27.08.2014р. та
б/н та дати, які надані відповідачем,
тариф на теплову енергію для споживача
визначається як сума тарифів на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії (ст. 20
Закону України «Про теплопостачання»)
(а.с. № 117,118).

Як вбачається з листа КП
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради № 3011 від 27.08.2014р. з
посиланням на постанову Нацкомісії що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, то тарифи
встановлені наступним чином: з
централізованого опалення - для
абонентів житлових будинків з
будинковими та квартирними приладами
обліку теплової енергії та без таких
приладів обліку теплової енергії; з
централізованого постачання гарячої
води - за умови підключення
рушникосушильників до систем гарячого
водопостачання та за відсутності
рушникосушильників (а.с. № 118).

Приймаючі до уваги вищезазначене, та
враховуючи що відповідач у
встановлений законом строк
не виконав перед позивачем своїх
зобов'язань, позовні вимоги визнав в
межах строків позовної давності, то суд
вважає за можливе з урахуванням того,
що позов надійшов до суду 15.04.2014р.
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за період з
квітня 2011р. по червень 2014р. включно у
розмірі 8300грн. 52коп., застосувавши
положення ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Посилання представника позивача щодо
переривання строків позовної давності,
суд оцінує критично з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

З огляду на те, що дії відповідача
(звернення до позивача, заява про
застосування строків позовної
давності) свідчать про те, що він
визнає вимоги лише в межах строку
позовної давності, та не визнає вимоги
щодо стягнення з нього заборгованості
за період з жовтня 2006р. по березень 2011р.
включно, то суд не може прийняти до
уваги посилання представника позивача
на те, що відбулося переривання
строків позовної давності.

З огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст.
264 ЦК України, позовна давність
переривається лише у разі пред'явлення
позову, суд не може взяти до уваги при
визначення трирічного строку,
пред'явлення позивачем до суду заяви
про видачу судового наказу в 2013р.

Суд також оцінює критично заперечення
відповідача про необхідність
виключення з тарифу на теплову енергію
для споживача тариф на
транспортування теплової енергії
через те, що котельня знаходиться у них
в будинку, що виключає
транспортування теплової енергії,
оскільки позивач не має можливості на
власний розсуд здійснювати зменшення
встановленого Нацкомісією тарифу на
теплову енергію, а остання встановила
лише єдиний тариф для потреб
населення, який складається з тарифу
на виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, без
можливості виключення одного із
тарифів. Крім того, підстави для
перерахунку за неспожиту теплову
енергію, передбачені п. 24, 27 «Правил
користування тепловою енергією»,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 у
відповідача відсутні.

Таким чином, суд вважає за можливе
частково задовольнити позовні вимоги
позивача та стягнути з відповідача
заборгованість, відмовивши в
задоволені іншої частини позову.

З огляду на те, що позовні вимоги
позивача по даній цивільній справі
задоволено частково, на підставі вимог
ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір, сплачений при
подачі позову (та заяви про видачу
судового наказу) в розмірі 97грн. 44коп.
пропорційно до заявлених вимог (сума
позову 19 988грн.18коп. в 2,5 рази більша за
стягнуту судом суду - 8300грн.52коп., а тому
судовий збір сплачений при подачі
позову 243грн. 60коп. (128грн.90коп.
+114грн.70коп.(а.с. 1,8а))/2,5=97грн.44коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.
68 ЖК України, ст. 20 Законом України «Про
теплопостачання», ст. 264,ч. 3
ст. 267, ст. 526 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20
Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10, 11,
60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст.212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за теплопостачання - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради заборгованість за
теплопостачання за період квітня 2011р.
по червень 2014р. включно у розмірі 8300грн.
52коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради судовий збір у розмірі
97грн. 44коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя:
Н.В.
Ткаченко