У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
13 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідачів Ужгородська районна
державна нотаріальна контора про
встановлення факту постійного
проживання однією сім'єю, усунення від
права на спадкування ,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідачів Ужгородська
районна державна нотаріальна контора
про встановлення факту постійного
проживання однією сім'єю, усунення від
права на спадкування.

Позовні вимоги мотивував тим, що
починаючи з 2005 року ОСОБА_2 проживала
однією сім'єю з ОСОБА_7 в буд. АДРЕСА_1, що
можуть підтвердити численні свідки та
довідка з Галоцької сільської ради.

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 захворів
онкологічною хворобою і вона єдина
доглядала за ним до його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року не дивлячись на те, що
від шлюбу з ОСОБА_8 у нього були дві
доньки.

ОСОБА_7 розлучився з ОСОБА_8 у 2007 році,
однак з тексту рішення про розлучення
вбачається, що сторони проживали
окремо з 2003 року.

На думку позивача є підстави для зміни
черговості на спадкування у зв'язку з
тим, що позивачка і спадкодавець
проживали однією сім'єю до дня його
смерті більше п'яти років та протягом
тривалого часу доглядала за
спадкодавцем, який через тяжку хворобу
був у безпорадному стані і не міг
самостійно пересуватися, їсти,
приймати ліки.

ОСОБА_2 вважає, що є підстави усунути
доньок спадкодавця ОСОБА_7 від
спадкування з огляду на те, що з часу
виникнення у померлого онкологічної
хвороби з 2006 року до 2013 року єдиними
особами, які піклувалися про хворого
були - позивачка ОСОБА_2, та мати
померлого - ОСОБА_5, яка проживаючи за
кордоном інколи допомагала коштами для
придбання дорогих лікарських
препаратів. Позивачка зазначає, що
протягом хвороби ОСОБА_7 тратила значні
кошти на придбання ліків та дієтичних
продуктів для хворого і будучи у
скрутному матеріальному становищі
продала всі свої ювелірні вироби та
коштовності для лікування.

З часу хвороби ОСОБА_7 вона самотужки
утримувала будинок АДРЕСА_1 де
проживала зі спадкодавцем, дбала про
належний санітарний стан будинку,
платила комунальні послуги.

Натомість обидві доньки ніколи за весь
період хвороби не провідували батька і
матеріально не допомагали. Байдужість
дітей до смертельно хворого батька
підтверджується і тим фактом, що
заповіт він склав на позивачку, а не на
своїх близьких родичів та дітей.

З огляду на все вищезазначене
позивачка просила встановити факт
проживання однією сім'єю з 2005 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати за ОСОБА_2,
спадкоємцем за законом четвертої
черги, право на спадкування із
спадкоємцями першої черги - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, усунути ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 від права на спадкування за
законом на спадщину, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_7

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 22 травня 2014 року у задоволенні
позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про
скасування даного рішення та ухвалення
нового про задоволення даного позову,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, згідно свідоцтва
про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Відповідно до довідки від 03.04.2014
року виданої виконкомом Галоцької
сільської ради встановлено, що на день
смерті гр.. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року він
проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 і з
ним разом проживали без реєстрації:
донька ОСОБА_3, 1986 р.н., чоловік ОСОБА_9,
1983 р.н., онука ОСОБА_11, 2004 р.н., онука
ОСОБА_10, 2006 р. н. Крім того, відповідно до
записів господарських книг житловий
будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за
ОСОБА_8 в цілому.

Відповідно до заповіту від 19.06.2012 року,
зареєстрованого в реєстрі за номером
1301, ОСОБА_7 здійснив заповітне
розпорядження, відповідно до якого все
своє майно заповів ОСОБА_2.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995
року Пленуму Верховного суду України
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суд вправі розглядати
справи про встановлення родинних
відносин, коли цей факт безпосередньо
породжує юридичні наслідки.

По суті встановлення факту проживання
однією сім'єю є фактом, що має юридичне
значення. Факти, що мають юридичне
значення встановлюються у випадку,
коли вони породжують права та
обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» до числа спадкоємців
четвертої черги не входить особа, яка
хоч і проживала спільно із спадкоємцем,
але перебувала у зареєстрованому шлюбі
з іншою особою.

З позовних вимог позивачки вбачається,
що вона бажає підтвердити факт
проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 з 2005
року, тобто з часу коли вона та
спадкодавець ще офіційно перебували у
шлюбі з іншими особами.

З доданого до матеріалів справи
рішення Ужгородського міськрайонного
суду вбачається, що ОСОБА_7 розлучився з
ОСОБА_8 у 2007 році, однак в тексті рішення
про розлучення зазначено, що сторони
проживали окремо з 2003 року (а.с. 9).

Разом з тим це не доводить того факту,
що саме з 2003 року він почав проживати
разом з ОСОБА_2

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
повно і правильно встановив обставини
справи і дійшов вірного висновку, що
факти, наведені позивачкою ОСОБА_2, не
отримали свого підтвердження, належно
необґрунтовані та недоведені.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права та є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення його без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України,
Судова палата у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 13 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді