Справа № 2-230/2011
Провадження № 6/456/118/2014
УХВАЛА

іменем України

04 вересня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак
Н. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України до виконання нею своїх
зобов'язань,-

в с т а н о в и в:

Державний виконавець відділу ДВС
Стрийського МРУЮ звернулася до суду з
поданням про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі
України, посилаючись на те, що у них на
виконанні знаходиться виконавчий
лист № 2-230/2011 виданий Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області 09.07.2012р. про стягнення з ОСОБА_1
в користь ПАТ «Укрсиббанк»
заборгованість в розмірі 169544,15 грн.,
мотивуючи вимоги тим, що станом на
сьогоднішній день боржником
заборгованість згідно вищевказаного
виконавчого документу не погашено.

Боржник добровільно рішення суду не
виконує, кошти стягнуті рішенням суду
не сплачує, на виклики державного
виконавця не з»являється, про причини
неявки не повідомляє, тобто, боржник
ухиляється від виконання зобов»язань,
покладених на нього рішенням суду, а
відповідно і наявності в нього
невиконаних зобов»язань, що і є
підставою для обмеження особи у праві
виїзду за кордон.

Державний виконавець у судове
засідання не з»явився, однак подала до
суду заяву де просить розглядати
справу у її відсутність. Подання
підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що подання про
тимчасове обмеження боржнику у праві
виїзду за межі України задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судового рішення та рішень інших
органів (посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

В ході розгляду справи встановлено,
що у ВДВС Стрийського МРУЮ на виконанні
перебуває виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-230/2011 виданого Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області 09.07.2012р. про стягнення з ОСОБА_1
в користь ПАТ «Укрсиббанк»
заборгованість в розмірі 169544,15 грн..

Згідно заперечення на подання
державного виконавця ОСОБА_1, остання
вважає, що подання не відповідає
вимогам глави ХІ Інструкції з
організації примусового виконання
рішень зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012р. за № 489/20802,
а саме державним виконавцем не
дотримано вимог підпунктів в, г, ґ п.
11.1.1. глави ХІ вказаної інструкції, а
саме не зазначено: реквізитів
виконавчого провадження, а саме номеру
виконавчого провадження, його ЄДРВП,
дати народження, підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
зобов»язань. Також державним
виконавцем порушено вимоги п. 11.1.5 глави
ХІ вказаної інструкції, в якій
зазначено, що про направлення до суду
подання щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду державний
виконавець повідомляє боржника - чого
не було зроблено державним виконавцем.
У судовій практиці постає питання
ухилення боржника від виконання
зобов»язань. На думку Верховного суду
України, особа яка має невиконані
зобов»язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне. Саме невиконання
зобов»язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішення
обов»язків. Ухилення боржника від
виконання може свідчити невиконанням
ним своїх обов»язків передбачених ч. 6
ст. 12 Закону № 606-ХІV зокрема, утримання
від вчинення дій які унеможливлюють
виконання рішення, надання достовірних
відомостей про свої доходи та майно,
своєчасна явка за викликом державного
виконавця, письмове повідомлення
державному виконавцю про майно. На
підставі наведеного Верховний суд
України робить висновок, що поняття
ухилення від виконання зобов»язань,
варто розуміти, як свідомі діяння,
спрямовані на невиконання
відповідного обов»язку, коли виконати
цей обов»язок є всі можливості.
Підставою для відмови у задоволенні
подання є неповнота вчинення
виконавчих дій, відсутність доказів на
підтвердження факту ухилення боржника
ОСОБА_1 від виконання своїх боргових
зобов»язань і відомостей про
обізнаність боржника щодо наявності
відкритого виконавчого провадження та
строків його добровільного виконання.

Згідно довідки Управління
Держземагенства у Стрийському районі
Львівської області № 01-16/4-2528 від
07.08.2014р. станом на 01.01.2013р. на території
Стрийського району, м. Стрий та м.
Моршин ОСОБА_1 земельних ділянок в
користуванні немає.

Згідно відповіді Пенсійного фонду
України № від 23.06.2014р. та №
від 23.06.2014р. вбачається, що боржник
ОСОБА_1 до осіб, які отримують пенсію та
осіб, які працюють за трудовими та
цивільно-правовими договорами не
числиться.

Згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони про
його відчуження від 08.07.2014р. державним
виконавцем постановлено накласти
арешт на все рухоме майно боржника
ОСОБА_1 та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику в межах суми боргу.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікований
Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 ЗУ
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» заходи щодо обмеження свободи
пересування повинні бути достатньо
виправдані суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Відповідно до п. 18 ч.2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Скориставшись наданими йому законом
повноваженнями, державний виконавець
звернулася в суд з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України

У відповідності до ст. 6 ч. 1 п. 5
Закону України від 21.01.1994 № 3857-XII "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України",
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
або громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадках, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов'язань.

Згідно вимог глави ХІ Інструкції з
організації примусового виконання
рішень зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012р. за № 489/20802
державний виконавець в своєму поданні
зобов»язаний вказати реквізити
виконавчого провадження, а саме номеру
виконавчого провадження, його ЄДРВП;
дати народження боржника; довести
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов»язань чого
державним виконавцем не зроблено.

Отже, передумовою для задоволення
подання про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є факт ухилення боржника від виконання
зобов»язань, покладених на нього
судовим рішенням.

Тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України є винятковим
заходом обмеження особистої свободи
фізичної особи, який застосовується
лише при наявності достатніх на це
підстав.

Однак, звертаючись до суду з поданням
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України, державний виконавець
ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської
області Лесько В.А. не надала суду
доказів того, що боржник ухиляється від
виконання зобов»язань, покладених на
нього рішенням суду, та що ним вчинено
всі дії, передбачені ЗУ «Про виконавче
провадження» спрямовані на погашення
боргу, хоча саме він зобов'язаний
довести суду з наданням відповідних
матеріалів виконавчого провадження
необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в
поданні не наведено доказів того, що
боржник вчиняє дії, спрямовані на
ухилення виконання зобов»язання, та
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, що боржник за
час виконання рішення виїжджала за
межі України, що призвело до виникнення
заборгованості, або боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця. Тобто державний
виконавець покликається лише на факт
наявності у боржника невиконаного
зобов'язання, покладеного на нього
судовим рішенням, що само по собі не
доводить факту ухилення від виконання
покладених на нього зобов'язань. Тобто
в матеріалах справи відсутні дані на
підтвердження вимог державного
виконавця, не подано доказів того, що
боржник ОСОБА_1 ухиляється від
виконання рішення суду.

З врахуванням наведеного, при
вирішенні питання про тимчасове
обмеження вказаного конституційного
права державний виконавець
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження, необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

При обґрунтуванні подання державний
виконавець посилається на Закон
України «Про порядок виїзду з України
та в»їзд в Україну громадян України»,
посилаючись на який просить задоволити
подання, однак в матеріалах справи
відсутні дані про наявність у боржника
закордонного паспорту, або наявності у
компетентних органів заяви боржника
про отримання такого. Тобто посилання
державного виконавця на даний закон
прямо суперечить вимогам подання.

Крім того, суду не надано
доказів про стан заборгованості, чи
взагалі погашався борг і в якій сумі, не
надано доказів, які б давали підстави
вважати, що боржник має намір виїхати
за кордон, а також те що не застосування
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Також не можуть братись до уваги й
посилання на те, що боржник не
з»являється на виклики до державного
виконавця, оскільки відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» у випадку неявки боржника
на виклики державного виконавця,
останній повинен був винести постанову
про привід боржника через органи
внутрішніх справ.

Згідно постанови Пленуму ВССУ від
30.03.2012 року 35 «Про практику
застосування законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» та
узагальнення судової практики ВСУ від
01.02.2013 року «Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України» зазначає, що обмеження у праві
виїзду вирішується при виконанні
судових рішень у разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов»язання. Тобто, державним
виконавцем не подано доказів в
підтвердження того, що боржник
ухиляється від виконання зобов»язань
за виконавчим провадженням. Державний
виконавець лише посилається на факт
наявності у нього невиконаного
зобов»язання, що само по собі не
доводить факту ухилення від виконання.

Враховуючи вищевикладене, в
задоволенні подання державного
виконавця ДВС Стрийського МРУЮ про
встановлення тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України,
суд -

у х в а л и в :

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Львівської області
через Стрийський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення, у разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п»яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий-суддя Н. М. Янів