Справа № 2-8020/11 Головуючий у 1 інстанції:
Філюк Т.М. Провадження № 22-ц/773/1442/14
Категорія: 50 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького
А.І.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

за участі: позивача -
ОСОБА_1,

представника
позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки за прострочення
аліментів,

за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 грудня 2011
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 грудня 2011 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення аліментів
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів в сумі 2190,00 грн. станом на
21.11.2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 188,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову, оскільки
вважає, що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про
стягнення з нього пені за прострочення
аліментів, оскільки судом вже
ухвалювалось аналогічне рішення.
Вказує, що судом першої інстанції не
враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5
набув повноліття.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав,
покликаючись на доводи, викладені в
ній.

Відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу
заперечила, оскільки вважає, що рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Просила апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
доказів, які б спростовували вину
відповідача щодо утвореної
заборгованості по сплаті аліментів
останній суду не надав. ОСОБА_3 за
період з 01.09.2010 року по 21 листопада 2011
року не сплачував аліменти на
утримання сина до його повноліття
ІНФОРМАЦІЯ_2 та не сплачував
заборгованості по аліментах, яка
станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 становила 20024.03
грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 17 листопада 2004 року з відповідача
стягнуто аліменти в користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 150 гривень, щомісячно та
додаткові витрати в розмірі 100 гривень
щомісячно, починаючи з 22 червня 2004 року
і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 02 жовтня 2008 року збільшено розмір
аліментів і стягнуто з ОСОБА_3 аліменти
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_5 в розмірі 500 гривень щомісячно,
починаючи з 04.02.2008 року і до досягнення
дитиною повноліття (а.с. 6, 7).

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 24 травня 2011 року змінено
рішення Луцького міськрайонного суду
від 7 грудня 2010 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 2500 грн. неустойки за
прострочення сплати аліментів за
період з 14 грудня 2007 року по 01 вересня
2010 року. Дане рішення набрало законної
сили. (а.с. 42, додаток).

Судом встановлено, що відповідач в
період з 01.09.2010 року по 21 листопада 2011
року не сплачував аліменти на
утримання сина до його повноліття
ІНФОРМАЦІЯ_2 та не сплачував
заборгованості по аліментах, яка
станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 20024.03
грн. (додаток).

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) в розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 22 в
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», в ст.196 СК
встановлена відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені), яка настає лише
за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Судом встановлено, що будь-яких
доказів, які б спростовували вину
відповідача щодо утвореної
заборгованості по сплаті аліментів
останній суду не надав. В апеляційній
скарзі відповідач також не вказує
обставин та не надає доказів в їх
підтвердження щодо відсутності своєї
вини у виникненні заборгованості в
сплаті аліментів. Також вважає, що
оскільки неустойка вже стягувалася, а
тому підстав для стягнення неустойки
знову немає. Однак, судом встановлено,
що за вересень - листопад 2010 року
відповідач не проводив оплати
аліментів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, вірно
прийшов до висновку, що платник
аліментів несе відповідальність,
встановлену законом у вигляді пені за
несплату (неповну сплату) аліментів за
встановлений рішенням суду період
(місяць) у розмірі 1 відсоток від суми
несплачених (прострочених) аліментів
за кожен день прострочення у вказаному
періоді.

Отже, сума нарахованої пені за період з
01 вересня 2010 року по 21 листопада 2011 року
(час звернення до суду) має становити
4763 грн., виходячи з добутку
простроченої суми аліментів за місяць
на розмір пені та на загальну кількість
днів прострочення. А саме, неустойка
(пеня) вираховується з 01 вересня 2010 року
по 21 листопада 2011 року за 447 днів і
становитиме:

За 2010 рік : за вересень - 2085 грн. (
500(розмір аліментів) х 1% х 417 днів), за
жовтень 1930 грн. ( 500 х 1% х 386 днів), за 12
днів листопада - 748 грн. ( 200 х 1% х 374 дні),
за період з 01.09.2010 року по 21 листопада 2011
рік.

Із позовної вимоги позивача слідує, що
позивач просить стягнути в її користь
пеню в розмірі 2190 грн. за період з 01.09.2010
року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ним вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивач просила стягнути з
відповідача 2190 грн. пені за
вищевказаний період прострочки сплати
аліментів, то суд першої інстанції
відповідно до вимог цивільного
процесуального законодавства
задовольнив вимоги позивача в межах
заявлених вимог.

Доводи відповідача, що з нього вже
стягувалася пеня за заборговані
аліменти безпідставні, оскільки згідно
попереднього рішення суду пеня
стягувалася із суми заборгованості
станом на 01.09.2010 року, а в даній позовній
заяві позивач просила стягнути пеню за
несплачені аліменти за 09, 10, 12 днів
листопада 2010 року, за період з 01.09.2010
року по 21.11.2011 рік. Крім того,
апеляційним судом було встановлено, що
відповідач не проводив оплати
аліментів за весь період за який
позивач просить стягнути пеню ні
повністю, ні частково.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно визначив характер спірних
правовідносин між сторонами і правові
норми, що їх регулюють, дав належну
оцінку наданим та зібраним доказам по
справі та задовольнив позов в межах
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 грудня 2011 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: