Справа № 363/3049/14-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/5459/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 15 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про збільшення розміру аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про збільшення розміру
аліментів. Заявлені вимоги мотивувала
тим, що за рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2011 року з відповідача
стягуються аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання дітей: неповнолітнього
ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку щомісячно, однак не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, та на користь
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання - ОСОБА_3, 1991 року народження, в
розмірі 1/10 частини всіх видів
заробітку щомісячно, до досягнення
23-річного віку або по закінченню
навчання, однак на даний час у сторін
змінився матеріальний і сімейний стан.
Просила змінити розмір аліментів та
щомісячно стягувати з відповідача на
утримання дитини аліменти в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подання позовної заяви і до досягнення
дитиною повноліття. Уточнивши позовні
вимоги в червні 2014 року, просила також
зобов'язати керівництво
«Київрибоохорони» надати детальні
розрахунки та пояснення щодо
систематичних помилок в нарахуванні
аліментів та затримках перерахування
аліментів за весь період з 2010 року і по
теперішній час, зобов'язати зробити
перерахунок нарахувань та
перерахувати кошти, що не донараховані.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 15 серпня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
вказаним рішенням суду, подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, просила скасувати рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 15 серпня 2014 року
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову про збільшення розміру
аліментів, суд першої інстанції
виходив із відсутності підстав,
встановлених ст. 192 СК України, для
збільшення розміру аліментів на
утримання дитини.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2011 року частково задоволено
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини,
стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, 2000 року
народження, в розмірі 1/6 частини всіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 10 грудня
2010 року по досягненню дитиною
повноліття; на користь ОСОБА_3, 1991 року
народження, аліменти в розмірі 1/10
частини всіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 10 грудня 2010 року
до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, а у
разі закінчення навчання до досягнення
вказаного віку, по закінченню навчання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином законом встановлені певні
обставини для зміни розміру аліментів,
які вже стягуються за рішенням суду.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
відповідно до ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з дня набрання
рішенням законної сили.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позов про збільшення
розміру аліментів та апеляційну
скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач
неодноразово ухилявся від сплати
аліментів, є власником автомобіля,
прописаний у приватизованій квартирі
батька і у 2014 році став власником
квартири; проживає на житловій площі
третьої дружини; син відповідача
ОСОБА_5 досяг трирічного віку і може
відвідувати дитячий садок; дружина
відповідача імовірно вийшла з
декретної відпустки і працює;
відповідач не утримує
батьків-пенсіонерів, які проживають на
власній житловій площі; відповідач
працює на посаді державного інспектора
у «Київрибоохороні» і його заробітна
плата збільшувалась після прийняття
судом рішення про стягнення аліментів;
відповідач ніколи не бажав виконувати
батьківські обов'язки і брати участь у
додаткових витратах; син ОСОБА_4
відвідує оплачувану спортивну секцію,
потребує коштів для навчання,
харчування і щоденного проїзду у
громадському транспорті, відвідував
екскурсії та перебував у туристичних
походах від школи; з 2011 по 2014 роки
збільшився розмір прожиткового
мінімуму на дитину його віку; її
сімейний стан - не заміжня, сама
піклується про дітей, працюючи у
бюджетній установі м. Києва, не має
власного житла та автомобіля, проживає
з дітьми у спільному будинку її матері
та дядька; підготовкою всіх матеріалів
щодо квартобліку відповідача
займалася вона з 1996 по 2007 роки і
отримання батьком квартири завдало
дітям моральної шкоди; на даний час
сума аліментів в розмірі 1/6 частини
всіх видів заробітку є недостатньою
для утримання дитини.

Разом із тим, із наявних в матеріалах
справи доказів, колегія суддів не
вбачає, що матеріальний чи сімейний
стан позивача або відповідача
змінився, або що відбулось погіршення
чи поліпшення здоров'я когось із них.

ОСОБА_1 із 17 серпня 2010 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, від
даного шлюбу мають сина ОСОБА_5, 2010 року
народження. З моменту постановлення
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2011 року дані обставини не
змінилися, а дочка позивача ОСОБА_7 1991
року народження завершила навчання у
вищому навчальному закладі та 27 липня
2013 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_8,
тобто обов'язки по її утриманню у
батьків припинені згідно ст. 180 СК
України (а. с.14).

Доводи позивача, що малолітній син
відповідача ОСОБА_5 2010 року народження
може безкоштовно відвідувати дитячий
садок, а дружина відповідача вийти із
відпустки по догляду за дитиною і
влаштуватися на роботу - є
декларативними припущеннями сторони
та будь-яким чином висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом не
зобов'язано відповідача надати
документальні докази погіршення
сімейного, матеріального, фізичного
стану, а представником відповідача не
надано переконливих доказів щодо змін
матеріального та сімейного стану
відповідача, зокрема відсутні довідки
та матеріали.

Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України,
тягар пред'явлення доказів, що
підтверджують наявність підстав для
збільшення розміру аліментів,
покладено на позивача, який
зобов'язаний подавати їх особисто або
звертатися до суду із клопотаннями про
витребування доказів, якщо їх подання є
неможливим або ускладненим для
позивача, однак таких клопотань,
зокрема щодо наявності у ОСОБА_2 права
власності на автомобіль та нерухоме
майно, набуте ним після ухвалення судом
рішення про стягнення аліментів,
позивачем також не заявлялось.

Надуманими є доводи апеляційної скарги
щодо невиправданого заниження
аліментів, призначених в розмірі 1/6
частини всіх видів доходу на
неповнолітню дитину, оскільки ці
доводи стосуються лише законності і
обґрунтованості рішення
Бориспільського районного суду
Київської області від 21 січня 2011 року
про стягнення аліментів, яке набрало
законної сили і є чинним

При цьому колегія суддів враховує, що
відповідно до п. 17 Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», зміна
законодавства в частині визначення
мінімального розміру аліментів на одну
дитину не є підставою для перегляду
постановлених раніше судових рішень
про їх стягнення.

Оскільки аліменти нараховані у частці
від доходу відповідача, із збільшенням
його заробітної плати відповідно
зростає і сума аліментів, а тому вимоги
про збільшення розміру аліментів,
мотивовані збільшенням заробітної
плати відповідача, правомірні лише при
визначенні аліментів у твердій
грошовій сумі.

Оцінюючи доводи апелянта щодо
наявності заборгованості по аліментах,
колегія суддів враховує, що у разі
наявності такої заборгованості це є
підставою для звернення до суду для
стягнення пені відповідно до ст. 196 СК
України, а не для збільшення розміру
аліментів.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1,
обґрунтовуючи недостатність розміру
аліментів для забезпечення дитини, яка
займається у спортивних секціях,
можуть бути підставою для її звернення
до суду з позовом в порядку ст. 185 СК
України, яка регламентує участь
батьків у додаткових витратах на
дитину, оскільки такі витрати є
цільовими і конкретно визначеними, а не
підстава для збільшення розміру
аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 15 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.