АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Парамонов
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал»

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 02 липня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у гуртожитку та зняття з
реєстраційного обліку

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідачів про
визнання такими, що втратила право
користування житловим приміщенням у
гуртожитку та зняття з реєстраційного
обліку.

У мотивування вимог посилався на те, що
відповідно до спільної постанови
профкому та адміністрації ВАТ
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
від 11.01.2007 № 17 ОСОБА_2 надано житлове
приміщення для тимчасового проживання
у гуртожитку по АДРЕСА_1 та видано ордер
№ 33 від 11.01.2007 року на право зайняття
житлової площі у гуртожитку в кімнаті
АДРЕСА_1 з родиною в складі 3-ох осіб.

Разом з тим, з 02.01.2013 року по теперішній
час, ОСОБА_2 та члени її сім'ї за
вищезазначеною адресою не проживають,
що підтверджується актом від 18.08.2013
року

Враховуючи те, що відповідачі не
використовують приміщення кімнати
АДРЕСА_1 за призначенням понад 6 місяців
без поважних причин, тому на підставі
ст.71, 72, 127 ЖК України просили суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у гуртожитку - кімнатою
АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного
обліку за зазначеною адресою.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року в задоволенні
позову ПАТ «АК «Київводоканал»
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що
предметом спору у даній справі не є
вимоги щодо фактичного виселення осіб
з житла, яке вони займають, а визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
яким вони не користуються.

Зауважують, що відповідачі не
проживають в кімнаті АДРЕСА_1
гуртожитку понад 6 місяців та мають
інше постійне місце проживання.

Даний факт підтверджено актами та
показами свідків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції підставно виходив з
недоведеності позовних вимог.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
має статус гуртожитку й перебуває на
балансі та утриманні ПАТ «Акціонерна
компанія «Київводоканал» (а.с.10-13).
Рішенням Київської міської ради №188/9245
від 18 квітня 2013 року затверджено
перелік гуртожитків м. Києва, що є
об'єктами комунальної власності
територіальної громади м. Києва, які
залишено у статусі «гуртожиток» та
надано дозвіл на приватизацію їх жилих
приміщень. До зазначено переліків
входить також гуртожиток по АДРЕСА_1
(а.с.87-88).

Спільним рішенням адміністрації і
профспілкового комітету ВАТ «АК
«Київводоканал», правонаступником
якого є ПАТ «АК «Київводоканал», від
11.07.2007 року №17 ОСОБА_2 надано у
користування житлове приміщення для
тимчасового проживання у гуртожитку -
кімнату АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано спеціальний ордер №33 від 11.01.2007
року на право зайняття кімнати АДРЕСА_1,
з родиною з 3-х осіб, а саме - вона
(ОСОБА_2), ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_4
(син) (а.с.8).

Згідно довідки ПАТ «АК «Київводоканал»
від 25.03.2014 року №08/44 ОСОБА_2 працює у ПАТ
«АК «Київводоканал» з 22.03.1999 року по
теперішній час (а.с.75).

З довідки №08/2199 від 03.04.2014 року та
розрахунків за оплату
житлово-комунальних послуг - за 2012-2013
роки вбачається, що заборгованість за
проживання у гуртожитку за адресою м.
Київ, АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 відсутня; оплата
за проживання у гуртожитку щомісячно
утримувалась позивачем із заробітної
плати ОСОБА_2 (а.с.76-79,117-118).

Звертаючись в суд з даними позовом, ПАТ
«АК «Київводоканал» посилався на те, що
відповідачі не проживають в кімнаті
АДРЕСА_1 понад 6 місяців без поважних
причин, тому на підставі ст.71, 72, 127 ЖК
України просили визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у гуртожитку. В
апеляційній скарзі також зазначив, що
відповідачі мають інше місце
проживання.

У відповідності до вимог ст. 71 ЖК
Української РСР особа може бути
визнана такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, якщо
вона не проживає в ньому без поважних
причин понад 6 місяців.

В силу ст. 72 ЖК Української РСР визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України»
передбачено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст..71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Судом першої інстанції проаналізовано
зазначені вище положення
законодавства та вірно зауважено, що
при вирішенні питання про визнання
особи такою, що втратила право
користування слід встановити, що особа
не проживає в жилому приміщенні понад
шість місяців без поважних причин, що
цій особі перешкоди в користуванні
житлом ніхто не чинив і така особа не
цікавилася житлом, і не несла витрати з
утримання житла за себе.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На підтвердження позовних вимог
посилався на Акти від 18.08.2013 року та
18.02.2014 року, а також на покази свідків.

З Акту від 18.08.2013 року вбачається, що
ОСОБА_2 та члени її сім»ї в гуртожитку
ПАТ «АК «Київводоканал», що
знаходиться по АДРЕСА_1 не проживає та
не проживала з 02.01.2013 року по теперішній
час (а.с.9).

Відповідно до Акту від 18 лютого 2014 року
під час перевірки факту проживання
громадян в кімнаті АДРЕСА_1 комісією
встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_1, за
вказаною адресою громадяни ОСОБА_2 та
члени її сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4
фактично не проживають. Зі слів сусідів
ОСОБА_5, що мешкає в кімнаті АДРЕСА_2, в
зазначеній кімнаті ОСОБА_2 та члени її
сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають
понад шість місяців (а.с.57).

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідачі в суді
першої та апеляційної інстанцій
зауважували, що вони постійно
проживають у гуртожитку з 1992 року, а з
2007 року вони були переселені з кімнати
АДРЕСА_3 до кімнати АДРЕСА_1, в якій
проживають на даний час.

У силу ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Факт проживання відповідачів
підтверджуються показаннями ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаних судом першої
інстанції в якості свідків.

Судом першої інстанції критично
оцінені показання свідків з боку
позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, та
зазначено, що їхні показання не
підтверджують факт непроживання
відповідачів в кімнаті гуртожитку
понад 6 місяців.

Зокрема, свідок ОСОБА_5, який в акті від
18.02.2014 року підписався як сусід, на
запитання представника відповідачів
не зміг навіть зазначити кількість
членів комісії та їх прізвища.

Також судом критично оцінено Акт від
18.08.2013 року, оскільки він не містить
відомостей про номер кімнати
(приміщення), як об»єкт обстеження. Крім
того, даний акт складено в неділю, проте
свідок ОСОБА_10 зазначила, що неділя
вихідний день та акти в цей день не
складаються. Пояснити чому складено
акт в неділю 18.08.2013 року не змогла,
посилаючись на значний проміжок часу
від його складення до часу її допиту як
свідка.

Суд першої інстанції дав також оцінку
Акта від 18 лютого 2014 року, зазначивши,
що сусід ОСОБА_5, який підписався в акті,
не зміг згадати хто входив до складу
комісії і кількість осіб, хоча від дати
складання акту до часу допиту свідка -
06.06.2014 року пройшло менше 4 місяців.

В апеляційному суді представник
позивача пояснила, що твердження
апеляційної скарги про наявність у
відповідачів іншого постійного місця
проживання нічим не підтверджується і
є надуманим.

Безпідставним є посиланням в
апеляційній скарзі на те, що суд
вирішував спір про виселення
відповідачів, оскільки зі змісту
мотивувальної частини вбачається, що
суд розглянув спір в межах заявлених
вимог на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України,
які регулюють правовідносини сторін за
даним позовом.

Зазначення в мотивувальній частині
норми ст. 109 ЖК України на суть
ухваленого рішення не впливає.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову, оскільки позивачем не надано
беззаперечних та переконливих доказів
того, що відповідачі добровільно
залишили житло без наміру туди
повертатися, не проживають в кімнаті
АДРЕСА_1 гуртожитку понад 6 місяців, в
кімнаті відсутні речі відповідачів,
останні відмовляються від сплати
коштів за комунальні послуги, не
цікавляться житлом та проживають за
іншою адресою.

Враховуючи те, що в задоволенні
основної вимоги про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням судом вірно
відмовлено, тому вимога про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
також задоволенню не підлягає.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: