Сквирський районний суд Київської
Справа № 376/1362/14-ц
Провадження № 2/376/643/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.

Сквирський районний суд Київської
області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира справу за позовом
Національної академії внутрішніх
справ до ОСОБА_1, про відшкодування
витрат за період навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_1, про відшкодування
витрат за період навчання,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що
Наказом ректора Національної академії
внутрішніх справ України від 22.07.2005 р. №
77 дск ОСОБА_1 з 01.09.2005 р. зараховано
курсантом першого курсу денної форми
навчання Національної академії
внутрішніх справ України.

Постановою КМУ від 08.09.2005 р. № 880
«Про реорганізацію вищих навчальних
закладів та науково-дослідних установ
Міністерства внутрішніх справ»,
Національну академію внутрішніх справ
реорганізовано у Київській
національних університет внутрішніх
справ (далі - КНУВС).

30.11.2007 року між КНУВС,
комплектуючим органом - ГУ МВС України
в Київській області та ОСОБА_1 укладено
Договір № Ко-211 про підготовку фахівця
у КНУВС, відповідно до якого відповідач
навчався за рахунок коштів державного
бюджету і зобов'язався після
закінчення навчання відпрацювати не
менше трьох років за місцем розподілу,
а у разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом трьох років
після закінчення навчання -
відшкодувати фактичні витрати за
період навчання.

Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 р. №
1709-р. «Про реорганізацію деяких вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ» КНУВС
реорганізовано в національну академію
внутрішніх справ (далі - НАВС).
Відповідно до вищезазначеного
розпорядження, НАВС є правонаступником
Київського національного університету
внутрішніх справ.

З 01.09.2005 року по 19.06.2009 року
відповідно до умов Договору № Ко-211,
відповідач у період навчання у КНУВС за
державним замовленням за напрямком
«Правознавство» перебував на
державному забезпеченні харчуванням,
речовим майном, грошовим утриманням та
житлом із наданням відповідних
комунальних послуг.

Наказом КНУВС від 19.06.2009 року № 468
відповідачу присвоєно кваліфікацію
юриста за спеціальністю
«Правознавство» та видано диплом
спеціаліста.

Після здобуття вищої освіти,
відповідно до умов Договору № Ко- 211
відповідача направлено для подальшого
проходження служби до ГУ МВС України в
м.Києві, таким чином, на думку позивача,
навчальний заклад умови вищевказаного
Договору виконав у повному обсязі.
Проте, наказом ГУ МВС України в м.Києві
від 05.04.2012 р. № 170 о/с відповідача
звільнено з ОВС на підставі поданого
ним рапорту, за власним бажанням.

Позивач вважає, що відповідач в
порушення умов Договору до спливу
встановленого Договором трирічного
терміну перебування на службі після
закінчення навчання, звільнившись за
власним бажанням, порушив умови
Договору.

Відповідно до п. 2.3.6 Договору №
Ко-211, відповідач зобов'язався у разі
звільнення з ОВС по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами передбаченими п. 3 Договору
відшкодувати у повному обсязі фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі.

Пунктом 3.1. Договору № Ко-211
передбачено, що підставою
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є звільнення з ОВС за
власним бажанням протягом перших трьох
років після закінчення навчання.

Оскільки відповідач не виконав
взяті на себе зобов'язання, звільнився
з ОВС за власним бажанням до закінчення
трирічного терміну перебування на
службі після навчання, тому, на думку
позивача, він повинен відшкодувати
НАВС витрати за навчання. Витрати,
пов'язані з утриманням відповідача під
час навчання складають 18 382,10
(вісімнадцять тисяч триста вісімдесят
два) грн. 10 коп. Добровільно відповідач
спірну суму не відшкодував, тому
виникла необхідність у зверненні до
суду з даним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву про проведення розгляду справи у
його відсутності, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі посилаючись
на позовні вимоги викладені у позовній
заяві та письмові пояснення на
заперечення відповідача проти позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву про
проведення розгляду справи у його
відсутності, позов не визнав,
посилаючись на письмове заперечення
проти задоволення позовних вимог, яке
надане до суду разом із заявою про
застосування строку позовної давності
до вказаних спірних правовідносин.

Дослідивши письмові матеріали
справи, суд приходить до висновку про
задоволення позову з наступних
підстав.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження своїх вимог
представник позивача надав суду витяг
з наказу по Національній академії
внутрішніх справ України 22.07.2005 р. № 77
дск «Про зарахування на навчання на 1
курс навчально-наукового інституту
підготовки слідчих та криміналістів
Національної академії внутрішніх
справ України набору 2005 року»,
відповідно до якого ОСОБА_1 зараховано
на навчання на 1 курс факультету
підготовки слідчих
навчально-наукового інституту
підготовки слідчих та криміналістів
НАВС України, з 1 вересня 2005 року.

Постановою КМУ від 08.09.2005 р. № 880
«Про реорганізацію вищих навчальних
закладів та науково-дослідних установ
Міністерства внутрішніх справ»,
Національну академію внутрішніх справ
реорганізовано у Київській
національних університет внутрішніх
справ (далі - КНУВС).

30.11.2007 року між Київським
національним університетом внутрішніх
справ, Головним управлінням МВС
України в Київській області, в особі
начальника Яковенка В.О. та ОСОБА_1 було
укладено тристоронній договір № Ко-211
про підготовку фахівця у Київському
національному університеті внутрішніх
справ, згідно п. 1 умов якого предметом
договору є підготовка за державним
замовленням на денній формі навчання
фахівця освітньо-кваліфікаційного
рівня спеціаліст за напрямом
(спеціальністю) "Правознавство". ОСОБА_1
зобов'язаний був після закінчення
навчання відпрацювати в органах
внутрішніх справ не менше трьох років.

Таким чином, судом встановлено, що
сторони перебували у
договірних/зобов'язальних
правовідносинах.

Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року
№ 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих
навчальних закладів МВС» Київський
національний університет внутрішніх
справ реорганізовано в Національну
академію внутрішніх справ, відповідно,
останній є правонаступником КНУВС.

Відповідно до умов п.п. 2.1.1.-2.1.4. п.
2.1 розділу 2 даного Договору, позивач
зобов'язався забезпечити теоретичну та
практичну підготовку фахівця згідно з
навчальними планами та програмами і
вимогами освітньо-кваліфікаційних
рівнів. Створити умови для навчання
відповідача та розробити програми для
успішного проходження практики і
стажування в підрозділах замовника.
Забезпечити відповідача харчуванням,
речовим майном та грошовим утриманням
за нормами, затвердженими
нормативно-правовими актами МВС
України. Забезпечити можливість
користування відповідачем
бібліотеками, читальними залами,
навчальною та методичною літературою,
комп'ютерною технікою, об'єктами
спортивно-оздоровчого,
соціально-побутового та культурного
призначення.

Як вбачається з умов п.п. 2.3.5 та 2.3.6
п. 2.3 зазначеного договору, відповідач
взяв на себе зобов'язання після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін, визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначений замовником,
і відпрацювати не менше трьох років. У
разі відрахування з навчального
закладу чи звільнення з органів
внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими пунктом 3 цих
договорів, відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі, згідно із
затвердженим розрахунком.

З 01.09.2005 року по 19.06.2009 року
відповідно до вказаного Договору
відповідач у період навчання у КНУВС за
державним замовленням за напрямком
«Правознавство» не тільки отримував
освітні послуги, а й перебував на
державному забезпеченні харчуванням,
речовим майном, грошовим утриманням та
житлом із наданням відповідних
комунальних послуг.

Розділом 3 зазначеного договору
передбачено підстави відшкодування
фактичних витрат на підготовку, згідно
умов п.п. 3.2 якого, підставою
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є відмова від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання.

Підпунктом 7.6. вказаного договору
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання і
діє весь період навчання та на протязі
3-х років з дати призначення Особи
(відповідача ОСОБА_1) на посаду
Замовником (Головним управлінням МВС
України в Київській області).

Наказом Київського національного
університету внутрішніх справ від
19.06.2009 року № 468 «Про черговий випуск
курсантів та випускників
навчально-наукового інституту
підготовки слідчих і криміналістів у
2009 році» відповідачу присвоєно
кваліфікацію юриста за спеціальністю
«Правознавство» та видано диплом
спеціаліста за спеціальністю - слідча
спеціалізація.

Після здобуття освіти
відповідача відповідно до умов
вказаного договору направлено для
подальшого проходження служби до ГУ
МВС України в Київській області,
відповідно до Наказу ГУ МВС України в
Київській області від 22.06.2009 року № 284
о/с, про призначення випускників, які
прибули після закінчення Київського
національного університету внутрішніх
справ, зокрема, лейтенанта міліції
ОСОБА_1 слідчим слідчого відділення
Сквирського районного відділу, з 20.06.2009
року.

Наказом ГУ МВС України в
Київській області від 19.10.2009 року № 563
о/с відповідача ОСОБА_1 переведено, а
Наказом ГУ МВС України в м. Києві від
30.10.2009 року № 1031 о/с призначено слідчим
відділення розслідування злочинів,
скоєних проти життя, здоров'я, статевої
свободи та статевої недоторканості
особи, слідчого відділу Голосіївського
районного управління, з 21.10.2009 року.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві
№ 170 о/с від 05.04.2012 року ОСОБА_1 звільнено
за п. 64 «ж» «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ», за власним
бажанням, з 12.04.2012 року.

Розділом 4 договору передбачено
порядок відшкодування особою
фактичних витрат на підготовку, за
умовами якого відшкодування
здійснюється в розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням;
перевезенням до місяця проведення
щорічної основної і канікулярної
відпустки та у зворотному напрямку, за
направленням до місця служби після
навчального закладу; оплатою
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв. У разі дострокового
розірвання договору здійснюється
розрахунок фактичних витрат за
відповідними видами забезпечення
згідно з нормами утримання на день,
який зазначено в наказі про
відрахування з навчального закладу та
звільнення з органів внутрішніх справ.
У разі відмови особи добровільно
відшкодувати витрати стягнення їх суми
здійснюється в судовому порядку.

Згідно частин першої та другої ст.
18 Закону України «Про міліцію», порядок
та умови проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України. Особи, прийняті на службу до
міліції, в тому числі слухачі й
курсанти вищих навчальних закладів
Міністерства внутрішніх справ України,
які перебувають на військовому обліку
військовозобов'язаних, на час служби
знімаються з нього і перебувають у
кадрах Міністерства внутрішніх справ
України.

За правилами частини 7 указаної
статті в редакції Закону України "Про
внесення змін до статті 18 Закону
України "Про міліцію" щодо підготовки
фахівців" № 3455-VI від 2 червня 2011 року
курсанти вищих навчальних закладів
Міністерства внутрішніх справ України
у разі дострокового розірвання
договору через небажання продовжувати
навчання або через
недисциплінованість чи в разі відмови
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

Суд вважає, що правовідносини, що
виникли між позивачем та відповідачем
регулюються ст.ст.509, 525, 526, 610, 623, 626, 629 ЦК
України.

Однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3
ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідач відповідно до умов
вказаного Договору засвідчив, що всі
умови договору йому зрозумілі й він
вважає їх справедливими по відношенню
до себе та підтвердив свою здатність їх
виконувати, що засвідчується його
особистим підписом; його умови ним не
спростовуються.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
Договору та вимог Цивільного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(стаття 526 ЦК України).

Згідно п.п. 2 п. 1, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7
Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.2007 року № 313, який діяв на час
укладання договорів, цей Порядок
визначає механізм відшкодування
особами, навчання яких за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС прирівнюється до
проходження військової служби (далі -
особи), витрат, пов'язаних з їх
утриманням у таких закладах (далі -
витрати), у разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання.

Відшкодування здійснюється в
розмірі фактичних витрат, пов'язаних з
грошовим, продовольчим і речовим
забезпеченням; перевезенням до місця
проведення щорічної основної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу; оплатою комунальних послуг і
вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлює
МВС разом з Мінфіном.

Витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця у
навчальному закладі, який укладається
між навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою. У разі коли особа є
неповнолітньою, договір з нею
укладається за письмовою згодою
батьків (усиновлювачів) або
піклувальників. Типову форму договору
затверджує МВС за погодженням з МОН.

Розрахунок фактичних витрат
здійснюється відповідно до норм
утримання у вищому навчальному
закладі.

Витрати відшкодовуються: 1) у
повному розмірі: особами чоловічої
статі, що вислужили встановлений
законодавством строк строкової
військової служби до вступу у
навчальний заклад, та жіночої статі - за
весь період навчання; особами, що
навчалися понад встановлений
законодавством строк строкової
військової служби, - за період навчання,
що перевищує такий строк; 2) з
урахуванням різниці суми витрат з
утримання осіб у навчальному закладі
та утримання військовослужбовців
строкової служби за відповідною
військово-обліковою спеціальністю.

У разі відмови особи добровільно
відшкодувати витрати стягнення їх суми
здійснюється в судовому порядку, а сума
відшкодованих витрат зараховується до
державного бюджету і використовується
у порядку, визначеному законодавством.

Позивачем на виконання умов
Договору надсилалися боржнику
рекомендовані листи з повідомленням
про порушення ним умов Договору й
необхідністю відшкодувати матеріальні
витрати НАВСУ, проте дані повідомлення
відповідачем залишено без уваги та
виконання.

У відповідності з довідкою про
розрахунок фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням рядового
міліції ОСОБА_1 в НАВС, в період із 01.09.2005
року по 19.06.2009 року на грошове,
продовольче, речове забезпечення та
оплату комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв ОСОБА_1
витрачено 18 382,10 грн.

Як вбачається із розрахунку
доданого позивачем до матеріалів
справи, який складений відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 01.03.2007 року № 313, навчання охоплює
період з 01.09.2005 року по 19.06.2009 року, і
складає 1 388 діб; фактичні витрати,
пов'язані з: грошовим забезпеченням - 7
055,87 грн. (без врахування періоду з 01.09.2005
року по 31.08.2006 року), продовольчим
забезпеченням - 7 392,90 грн., речовим
забезпеченням - 1 441,92 грн., оплатою
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв - 2 491,41 грн. (без врахування
періоду з 01.09.2005 року по 31.08.2006 року).

Суд вважає, що вказаний
розрахунок фактичних витрат здійснено
позивачем у відповідності до умов
договору, укладеного між сторонами
30.11.2007 року, та вимог, передбачених
Положенням про вищі навчальні заклади
МВС України, затвердженого наказом МВС
України від 14.02.2008 року № 62, Порядком
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ від 01.03.2007 року № 313,
Порядком розрахунку витрат, пов'язаних
з утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах, затвердженого
наказом Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України,
Управління державної охорони України,
Служби безпеки України від 16.07.2007 року
№419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30 липня
2007 року за № 863/14130, та з урахуванням
норм утримання у вищому навчальному
закладі, затверджених відповідними
нормативно-правовими актами.

Так, норми продовольчого
забезпечення (харчування) курсантів
навчальних закладів органів
внутрішніх справ визначаються
відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України "Про норми
харчування військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань та осіб рядового,
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації" від 29.03.2002 року №
426, а поставлення слухачів та курсантів
на продовольче забезпечення та зняття
з нього здійснюється відповідно до
наказу МВС України від 13.06.1995 року № 438
"Про введення в дію норм забезпечення
майном продовольчої служби" на
підставі продовольчих атестатів або
запису у грошовому атестаті про
виплату компенсації замість
продовольчого пайка.

Норми забезпечення форменним
одягом у мирний час осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та
військовослужбовців спеціальних
моторизованих частин міліції
внутрішніх військ МВС України
затверджені наказом МВС України від
15.02.2001 року № 148 "Про заходи щодо
виконання постанови Кабінету
Міністрів України "Про форменний одяг
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовців спеціальних
моторизованих військових частин
міліції внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової
міліції" від 17.11.2001 року № 1515.

З урахуванням наведеного,
оскільки відповідач навчався за
державним замовленням у вищому
навчальному закладі МВС і не виконав
умови договорів про підготовку фахівця
у вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
від 30.11.2007 року, звільнившись за власним
бажанням з органів внутрішніх справ по
закінченню навчання до встановленого
трирічного терміну перебування на
службі, то він зобов'язаний
відшкодувати позивачу фактичні
витрати, пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі за період 2005-2006,
2006-2007, 2007-2008, 2008-2009 навчальні роки в
розмірі 18382,10 грн. (без врахування
періоду з 01.09.2005 року по 31.08.2006 року щодо
грошового забезпечення та оплати
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв).

Відповідач у п.2 Заперечення
посилається на ту обставину, що
всупереч п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2006 року № 964,
НАВС не може бути належним позивачем по
справі, проте, суд не може погодитися з
даними висновками відповідача,
зважаючи на наступне.

У відповідності розділу 1
Договору, саме позивач забезпечив
відповідача ОСОБА_1 теоретичною та
практичною підготовкою за навчальними
планами та програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів,
створив умови для навчання, практики,
стажування, забезпечив харчуванням,
речовим майном, грошовим утриманням.

Також, суд бере до уваги положення п. 3
Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з
утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах, затвердженого
Наказом Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Адміністрацією державної
прикордонної служби України,
Управлінням державної охорони України
та Службою безпеки України від 16.07.2007
року № 419/831/240/605/537/219/534 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 30.07.2007
року за № 863/14130), якими передбачено що
відшкодовані за утримання курсантів у
ВНЗ кошти враховуються у кошторисних
показниках спеціального фонду
відповідних центральних органів
виконавчої влади як власні надходження
ВНЗ та витрати на утримання курсантів,
а тому суд вважає, що НАВС слід вважати
належним позивачем.

Відповідач у п. 1 Заперечення
посилається на ту обставину, що 30.11.2007
року між Київським національним
університетом внутрішніх справ,
Головним управлінням МВС України в
Київській області, в особі начальника
Яковенка В.О. та ним, ОСОБА_1 не було
укладено тристороннього договору №
Ко-211 про підготовку фахівця у КНУВС,
оскільки підпис у графі "особа" йому не
належить. Разом з тим, у даному пункті
відповідач не погоджується з вимогами
позивача щодо відшкодування витрат на
навчання за період з 2005 по 2007 роки у
зв`язку з тим, що договір № Ко-211 був
укладений 30.11.2007 року, а за період 2005-2007
років між сторонами будь-які договори
не укладалися.

Вказані доводи відповідача суд
вважає такими, що суперечать
матеріалам справи, оскільки як
зазначалося вище, згідно з п.2.1.3
Договору № Ко-211, укладеному між
сторонами, в обов'язки університету
входить забезпечення відповідача
харчуванням, речовим майном, грошовим
утриманням. З 01.09.2005 року відповідач
ОСОБА_1 був зарахований до числа
курсантів КНУВС та прийнятий на службу
в ОВС. Відповідно і
матеріальне-технічне, майнове і
побутове забезпечення відповідача
здійснювалося не з моменту укладення з
ним договору 30.11.2007 року, а з моменту
його зарахування до числа курсантів
КНУВС. Крім того, як вбачається із
доказів доданих позивачем до
матеріалів справи, зокрема: довідок про
фактичне перебування відповідача на
харчовому забезпеченні, коштів на його
харчування по ННІПСК НАВС в період з
01.09.2005 по 18.06.2009 роки та відомостей за
відповідні періоди часу, останній
щороку ознайомлювався з вартістю
харчування та перебування у
гуртожитку, де ставив свій підпис у
вказаних відомостях.

Обставин, які б спростовували
суму заборгованості, згідно долученого
позивачем розрахунку до суду не надано.
Інші доводи відповідача не
заслуговують на увагу, крім того,
спростовані письмовими доказами, що
містяться у матеріалах справи.

Крім того, відповідач заявив у
запереченні та у заві, як окремому
процесуальному документі, про
застосування строку позовної давності,
так як на його думку, позивачем
пропущено строк позовної давності,
оскільки строк позовної давності
минув, а саме - 30.10.2012 року, а позов
заявлено лише 04.06.2014 року.

Спливом строку позовної давності
відповідач вважає ту обставину, що
вперше його було призначено на посаду
слідчим слідчого відділення
Сквирського районного відділу Наказом
ГУ МВС України в Київській області від
22.06.2009 року № 284 о/с, а у подальшому 30.10.2009
року Наказом ГУ МВС України в м. Києві №
284 о/с № 1031 о/с призначено слідчим
Голосіївського районного управління у
порядку переведення за рапортом
відповідача. Проте, відповідач вважає,
що призначення його на посаду слідчого
Голосіївського районного управління
за Наказом ГУ МВС України в м.Києві від
30.10.2009 року, стало обставиною
розірванням ним договору з навчальним
закладом (КНУВС) шляхом односторонньої
відмови від його виконання, про що
позивач міг довідатися, а відтак строк
позовної давності, на його думку,
повинен відраховуватися з 30.10.2009 року.

Суд не погоджується з вказаними
висновками відповідача, про закінчення
строку позовної давності, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України,
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Підпунктом 7.6. Договору № Ко-211
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання
(30.11.2007 року) і діє весь період навчання
(до 19.06.2009 року) та на протязі 3-х років з
дати призначення Особи (відповідача
ОСОБА_1) на посаду Замовником (Головним
управлінням МВС України в Київській
області) - 22.06.2009 року.

Судом встановлено, та не
заперечується відповідачем, що
останнього вперше було призначено на
посаду слідчим слідчого відділення
Сквирського районного відділу Наказом
ГУ МВС України в Київській області від
22.06.2009 року № 284 о/с, а у подальшому 30.10.2009
року Наказом ГУ МВС України в м.Києві №
284 о/с № 1031 о/с призначено слідчим
Голосіївського районного управління у
порядку переведення за рапортом
відповідача.

Відповідно до п.п. 7.1. розділу 7
Договору № Ко-211, заміна Замовника на
інший підрозділ може відбуватися лише
за погодженням з Замовником шляхом
укладання додаткового договору про
заміну Замовника.

Таким чином, з аналізу п.п. 7.1.
розділу 7 Договору № Ко-211 можна дійти
висновку, що при переведенні
відповідача з ГУ МВС України в
Київській області до ГУ МВС України в м.
Києві необхідно було отримати згоду
Замовника (ГУ МВС України в Київській
області) та укласти між структурними
підрозділами відповідний письмовий
договір про заміну одного Замовника
іншим. Наслідком недодержання
Замовником умови п.п. 7.1. розділу 7
Договору № Ко-211, відповідно до п. 5.2.
Договору виникають підстави
дострокового розірвання договору без
відшкодування фактичних витрат на
підготовку.

Як вбачається із матеріалів
справи, станом на 30.10.2009 року (момент
переведення відповідача від одного
підрозділу до іншого) ГУ МВС України в
Київській області та ГУ МВС України в м.
Києві дійшли згоди щодо заміни одного
Замовника іншим, що не суперечить
вимогам передбаченим ст.ст. 626, 638-640, 654
ЦК України, а також в порушення ст.ст. 10,
60 ЦПК України відповідачем не доведено
іншого. Крім того, відповідач під час
переведення його від одного підрозділу
до іншого сам не заперечував
невиконання іншими сторонами вимог п.п.
7.1. розділу 7 Договору № Ко-211, не ставив
питання про його розірвання на
підставі п. 5.2. розділу 5 Договору, а
тому, суд вважає, що не відбулось
розірвання відповідачем договору з
КНУВС шляхом односторонньої відмови
від його виконання.

Таким чином, суд вважає, що строк
позовної давності в даних
правовідносинах слід відраховувати з
моменту видачі Наказу ГУ МВС України в
м. Києві № 170 о/с від 05.04.2012 року про
звільнення відповідача з посади
слідчого слідчого відділу
Голосіївського районного управління, а
тому, строк позовної давності
звернення до суду за захистом своїх
прав у НАВС не закінчився, оскільки
позивач довідався або міг довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила саме із 05.04.2012
року.

З огляду на викладені вище
обставини та відповідно до умов
вищезазначеного договору і вимог
Закону України «Про міліцію», суд
вважає вимоги позивача про
відшкодування фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
вищому навчальному закладі, є
обґрунтованими, оскільки відповідач
порушив зобов'язання, взяті на себе за
умовами даного договору, відмовився
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання, звільнившись з органів МВС за
власним бажанням з 12.04.2012 року за
Наказом ГУ МВС України в м. Києві № 170
о/с від 05.04.2012 року.

Відповідно до умов підпунктів 2.3.6
та 3.2 пунктів 2.3 та 3 вищевказаного
договору відповідач зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача є обґрунтованими, доведеними
та такими, що підлягають задоволенню;
обставини, що спростовують позовні
вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного
спору та наслідки його розгляду судом,
суд вважає за необхідне застосувати
положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
відповідно до вимог якої стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Позивачем при подачі
позову до суду сплачено судовий збір в
сумі 243,60 грн., який підлягає стягненню з
відповідача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 623, 626, 629,
638-640, 654 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131,
213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Національної академії внутрішніх
справ вартість навчання у сумі 18 382,10
(вісімнадцять тисяч триста вісімдесят
два) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Національної академії внутрішніх
справ судовий збір у сумі 243,60 (дві сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Сквирський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії даного рішення.

Суддя: С. І. Віговський