АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Гаращенко Д.Р., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України на
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 27 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві, Державної
реєстраційної служби України про
звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, уточнивши
який зазначив, що рішенням
Солом'янського районного суду міста
Києва від 18 квітня 2013 року визнано за
ним право власності на Ѕ частину
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3.

11 вересня 2013 року позивач звернувся за
реєстрацією вказаного рішення суду,
проте 27 вересня 2013 року державний
реєстратор Шаманська А.С. відмовила в
державній реєстрації зважаючи на арешт
квартири у 2003 році.

Зазначаючи про незаконність дій
державного виконавця, просив про
звільнення з-під арешту квартири
АДРЕСА_1.(а.с. 1- 21, 31-33)

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилався на те, що
Державна реєстраційна служба України є
неналежним відповідачем.(а.с. 42-45)

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 27 березня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві, Державної реєстраційної служби
України про звільнення майна з-під
арешту задоволено. (а.с.49-52, 83)

В апеляційній скарзі представник
Державної реєстраційної служби
України - БолботК.Ю. посилалася на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просила рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. На обґрунтування
скарги зазначила, що позивач не заявляв
вимог до Укрдержреєстру, припинення
обтяжень провадиться у випадку
звернення до органу державної
реєстрації прав з відповідною заявою
встановленої форми, а суд першої
інстанції не вказав хто має виконувати
рішення про звільнення майна з під
арешту. Крім того, відповідач є
суб'єктом владних повноважень, тому
справа мала розглядатись за правилами
КАС України.(а.с. 54-59)

Особи, які беруть участь у справі до
суду не прибули, були сповіщені
встановленим порядком про що у справі є
докази.(а.с. 107, 113-115)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково за таких підстав.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач
посилався на бездіяльність державного
виконавця, порушення ним положень ст. 31,
ч.ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» під час
виконання виконавчого листа виданого
районним судом про стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь
житлово-будівельного кооперативу
«Трикотажник-2» заборгованості за
спожиті комунальні послуги, що
виразилось у не скасуванні державним
виконавцем раніше накладеного арешту
на квартиру. Стверджуючи, що така
бездіяльність державного виконавця
перешкоджає позивачу зареєструвати
право власності на частину квартири,
яку він отримав у спадщину після
померлого ОСОБА_3, позивач просив
скасувати арешт на вищевказану
квартиру за судовим рішенням із
посиланням при цьому на ст. 60, ч. 2 ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження».

З такими доводами погодився і суд
першої інстанції, задовольнивши позов
і звільнивши з під арешту квартиру
АДРЕСА_1. Проте такий висновок
районного суду колегія суддів визнала
помилковим, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві серія АА № 890981 від 04
грудня 2003 року був накладений арешт на
квартиру АДРЕСА_1 в зв'язку з виконанням
виконавчого листа № 2-337, виданого
Солом'янським районним судом м. Києва в
2002 році про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 на користь житлово-будівельного
кооперативу «Трикотажник-2»
заборгованості в сумі 5 213.55 грн.(а.с. 28-29)

Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 04 жовтня 2004 року
зареєстровано обтяження - арешт
нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на
підставі постанови державного
виконавця ВДВС Солом'янського
районного управління юстиції у місті
Києві серія АА № 890981 від 04 грудня 2003
року.(а.с. 17)

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 18 квітня 2013 року
визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3,
останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с. 13-15)

11 вересня 2013 року позивач звернувся за
реєстрацією вказаного рішення суду,
проте 27 вересня 2013 року державний
реєстратор Шаманська А.С. відмовила в
державній реєстрації зважаючи на арешт
квартири у 2003 році.(а.с. 16)

За довідкою житлово-будівельного
кооперативу «Трикотажник-2» від 25
жовтня 2013 року, ОСОБА_1, який мешкає та
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, 19
листопада 2012 року сплатив
заборгованість за комунальні послуги в
сумі 7188.20 грн., станом на 01 жовтня 2013
року заборгованості не має.(а.с. 18)

Відповідно до положень ст. 60
Закону України від 21 квітня 1999 року N
606-XIV "Про виконавче провадження" і
роз'яснень п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 серпня 1976
року N 4 "Про судову практику в справах
про виключення майна з опису" (зі
змінами), особа, яка вважає, що майно, на
яке накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

За ч. 5 ст. 60 вищеназваного Закону,
у випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

За змістом останньої норми, під час
вирішення такого спору з'ясуванню
підлягають обставини щодо підстав
набуття права власності на спірне
майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги
є приватноправовими.

Відповідачами у справах за цими
позовами є стягувач і боржник, а справи
підлягають розглядові за правилами
цивільного судочинства, якщо вони
виникають у цивільних правовідносинах.

Що ж до заперечень проти арешту
(опису) майна, які не пов'язані зі спором
про право на це майно, а стосуються
порушень вимог виконавчого
провадження з боку органів державної
виконавчої служби, то їх слід
розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК
України.

Листом головного державного виконавця
відділу ДВС Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві від 26
березня 2014 року повідомлено, що
виконавчі провадження щодо боржника
ОСОБА_1 на виконанні не перебувають.(а.с.
46)

Вказане свідчить про
відсутність незавершеного виконавчого
провадження.

Оскільки за змістом поданої
позовної заяви між сторонами у справі
немає спору про право власності
(користування) на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 і таке право відповідачі
Відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві, Державна
реєстраційна служба України не
оспорювали, при цьому, відповідачі по
справі не є ні стягувачем, ні боржником,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову ОСОБА_1 про звільнення майна
з-під арешту, безпідставно
застосувавши передбачений п. 1 ст. 2, ст.
16 ЦК України, ст. 60 Закону України від 21
квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче
провадження" спосіб захисту цивільного
права.

Оскаржуване рішення районного
суду не може бути визнано законним і
обґрунтованим, з огляду на положення ч.
2 ст. 314 ЦПК України підлягає скасуванню
із ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову. Підстав для
закриття провадження у справі, про що
зазначав апелянт, не встановлено.

Інші доводи скарги цих висновків
не спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.
3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України -
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 27 березня 2014 року -
скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Солом'янського районного
управління юстиції у місті Києві,
Державної реєстраційної служби
України про звільнення майна з-під
арешту.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Д.Р.Гаращенко

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/11740/2014

Головуючий у першій інстанції -
КушнірС.І.

Доповідач Левенець Б.Б.