Справа № 466/3261/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5124/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря
Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Львова від 23 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
про припинення правовідношення,-

в с т а н
о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою позовну заяву
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк» про припинення
прав відношення у зв'язку з порушенням
правил територіальної підсудності
повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Зазначає, що підставою
для постановлення оскаржуваної ухвали
була відсутність обґрунтування
позовних вимог правовими нормами,
закріпленими у законі про захист прав
споживачів. Звертає увагу на те, що
законодавство не містить вимоги щодо
такого обґрунтування, а відтак
висновок суду про порушення правил
територіальної підсудності не
ґрунтується на законі чи доказах, що є в
матеріалах справи. З матеріалів справи
вбачається, що між позивачем та
відповідачем виникли правовідносини
щодо споживчого кредиту, місцем
виконання договору споживчого кредиту
є м. Львів, а спірні правовідносини
безпосередньо стосуються захисту
порушених прав споживача кредиту, про
які йшлося в позові. Стверджує, що судом
не було належно досліджено матеріали
справи, внаслідок чого він постановив
неправомірну ухвалу, якою позбавив
ОСОБА_2 гарантованого законом права на
звернення до суду за його місцем
проживання. Просить скасувати ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Львова від 23 травня 2014 року та
постановити нову, якою направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Сторони повідомлені належним чином,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 17, 18, 19), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 293 ЦПК України,
окремо від рішення суду можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку
ухвали суду першої інстанції щодо
повернення заяви позивачеві
(заявникові).

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
районний суд виходив з того, що позивач
у своїй заяві не обґрунтовує вимоги
правовими нормами, закріпленими у
Законі України «Про захист прав
споживачів», не вказує які його права
споживача, передбачені цим Законом,
порушені і підлягають захисту, а за
загальним правилом ст. 109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред?являються в суд за їх
місцезнаходженням, тобто за адресою
АДРЕСА_1

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він не ґрунтується на
матеріалах справи і вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 в особі свого представника
звернувся в суд з позовом до ПАТ
«Альфа-банк» про припинення
правовідношення (захист прав споживача
кредиту). На підставі норм ЦК України та
Закону України «Про захист прав
споживачів» просить визнати кредитний
договір від 30.11.2007 року № 490052795,
укладений ним та ПАТ «Альфа-банк»,
укладеним в національній валюті
України - гривні в сумі 397090 грн. 25 коп. та
припинити правовідношення, що виникли
з цього Кредитного договору у зв?язку з
виконанням 25.04.2012 року через звернення
стягнення на предмет застави та
погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України
позови про захист прав споживачів
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору, така ж норма передбачена і в
ч. 4 ст. 24 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Крім того пунктом 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів» від 12
квітня 1996 року № 5 роз'яснено, що
оскільки Закон не визначає певних меж
своєї дії, судам слід мати на увазі, що
до відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин,
між наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання фінансово
кредитних послуг для задоволення
власних побутових потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів,
відкриття і ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).

У п. 5 вищевказної Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
відповідно до ст. 24 Закону споживачі за
власним вибором звертаються до суду за
місцем свого проживання, або за місцем
знаходження відповідача, або за місцем
заподіяння шкоди, або за місцем
виконання договору. Жоден із цих судів
не вправі відмовити у прийнятті
позовної заяви або переслати її до
іншого суду з мотивів непідсудності.

Крім цього, питання, які передбачені ст.
214 ЦПК України, в тому числі і про те, яка
правова норма підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, зокрема, чи
поширюється на правовідносини, які
виникли між сторонами Закон України
«Про захист прав споживачів»,
остаточно суд вирішує тільки під час
ухвалення рішення.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про порушення правил
територіальної підсудності вказаної
позовної заяви є необґрунтованим, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає, що
ухвала судді Шевченківського
районного суду Львівської області від
03 лютого 2014 року постановлена з
порушенням норм процесуального права,
тому підлягає скасуванню з
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції зі
стадії відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 п. 4 ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є: порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 4, 311
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 23 травня 2014 року
скасувати, справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в силу
ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки
не перешкоджає подальшому провадженню
у справі.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.