Справа №560/1689/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року Дубровицький районний
суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Дубровиця
справу за позовом ОСОБА_2 до
Дубровицької міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду та
просить визнати за ним право власності
за набувальною давністю на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1, що належала на праві
спільної часткової власності його
покійній матері ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що до
виходу на пенсію він працював у
відкритому акціонерному товаристві
Дубровицького районного об'єднання
матеріально-технічного та сервісного
забезпечення. У 1990 році отримав
квартиру АДРЕСА_1 та почав у ній
проживати. Згодом, у 1997 році вказану
квартиру було приватизовано та вона на
праві спільної часткової власності в
рівних частках стала належати
позивачу, його дружині ОСОБА_4, дочці
ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_3 по 1/4
частині кожному. У даній квартирі
позивач фактично проживає з 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача
ОСОБА_3, з того часу, він продовжував
користуватись 1/4 частиною квартири, яка
належить його покійній матері ОСОБА_3, а
саме утримував її, доглядав та проводив
у ній поточні ремонти.

Зазначеною частиною квартири позивач
заволодів добросовісно та продовжує
безперервно та відкрито вже більш як 10
років нею володіти. Жодних перешкод в
цьому позивачу ніхто не чинить та своїх
прав на дану частину не заявляв.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, посилаючись
на підстави, викладені у позовній
заяві.

Представник відповідача в судовое
засідання не з'явився, направивши до
суду заяву про розгляд справи без
представника міської ради за наявними
матеріалами у справі.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 підтвердили, що дійсно їх сусід
ОСОБА_2 з 1990 року проживав і надалі
після смерті його матері у 2000 році,
проживає, утримує та доглядає за
квартирою АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення представника
позивача, свідків, перевіривши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 - позивач
по справі, є сином померлої ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 27.06.1962 року
(а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 06.06.2000 року, яке видане
Селецькою сільською радою
Дубровицького району Рівненської
області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у
віці 82 роки (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 03 лютого 1997 року, виданого
відкритим акціонерним товариством
Дубровицького районного об'єднання
матеріально - технічного та сервісного
забезпечення, квартира АДРЕСА_1, яка
зареєстрована в Рівненському
обласному бюро технічної
інвентаризації, належить на праві
спільної часткової власності в рівних
долях позивачу - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_3, тобто по 1/4 частині кожному
(а.с.6).

Як вбачається з технічного паспорту на
вищевказану квартиру АДРЕСА_1, який
виданий Рівненським обласним бюро
технічної інвентаризації, власниками
квартири по 1/4 долі є: ОСОБА_2; ОСОБА_4;
ОСОБА_5; ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно довідки №3327, виданої 01.10.2014 року
ОСОБА_2 виконавчим комітетом
Дубровицької міської ради (а.с.20) та
копії паспорту (а.с.7), ОСОБА_2 з 14.11.1990
року зареєстрований та проживає в
АДРЕСА_1.

За відомостями Дубровицької державної
нотаріальної контори (а.с.21,22), після
смерті ОСОБА_3 спадкова справа не
заведена.

Судом достеменно встановлено факт
того, що позивач ОСОБА_2 вже понад
десять років, будучи спадкоємцем
першої черги, після смерті його матері,
проживає та доглядає за 1/4 частиною
квартири АДРЕСА_1, що належала його
покійній матері ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. Якщо особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
зазначено, що відповідно до частини
першої статті 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних
із набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

В судовому засіданні доведені
обставини, які дають підстави вважати
рішення суду завершальним юридичним
фактом, що призводить до виникнення
прав власності у позивача. Матеріали
справи містять докази на підтвердження
безперервності володіння позивачем
протягом визначеного законом строку,
яке відповідає всім зазначеним вище
передбаченим законом умовам.

Представником позивача у судовому
засіданні доведено факт набуття
позивачем права власності за
набувальною давністю, що також
підтверджується показами свідків та
матеріалами справи, оскільки він
добросовісно і відкрито користується
нерухомим майном напротязі більше 10
років, тому визнання права власності не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
позов про визнання права власності за
набувальною давністю підлягає
задоволенню.

На підставі ст. 47 Конституції України;
ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України і керуючись
ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 213-218, 223, 292, 294 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності за набувальною давністю на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, що належала
на праві спільної часткової власності
його покійній матері ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду:
Оборонова І.В.