Справа № 357/6664/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в місті Біла Церква, в залі
суду № 5 цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Головне
управління юстиції в Київській
області, ОСОБА_3 про усунення від права
на спадкування ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
віці 83 роки помер її батько ОСОБА_4,
який був важко хворий, потребував
стороннього догляду та допомоги.
Позивач, відповідач та третя особа у
справі ОСОБА_3 - є дітьми померлого
ОСОБА_4. Позивач доглядала батька і
надавала йому належну допомогу, але з
липня 2013 року відповідач
монополізувала догляд за хворим,
взялася одноособово доглядати за
батьком і її формальний
безвідповідальний підхід до
організації лікування батька призвів
до погіршення його стану. Відповідач
заперечувала спілкування батька з
позивачем, спонукала важко хворого
спадкодавця змінити умови заповіту, та
наслідком є - суттєве збільшення частки
у спадщині відповідача. Позивач
зазначає, що безконтрольними,
безвідповідальними діями та
бездіяльністю відповідача було
спричинено погіршення стану здоров'я
спадкодавця, що є підставою для
усунення відповідача від права на
спадщину у відповідності до норми ч.2,
ч.5 ст. 1224 ЦК України.

В суді позивач, її представник
згідно довіреності в справі,
підтримали позов.

Відповідач, її представник, згідно
довіреності в справі, позов не визнали.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися, своїх представників не
направили, про день та час розгляду
справи були повідомлені належно,
причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідків,
оглянувши матеріали даної справи,
матеріали спадкової справи, матеріали
історії хвороби, суд приходить до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 83
років. Спадкоємцями померлого є його
троє дітей - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
(сторони у справі та третя особа у
справі).

Встановленим є те, що ОСОБА_4 15.07.2013
року склав заповіт в якому
розпорядився, що його житловий будинок
з господарськими і побутовими
будівлями в селі Іванівка
Ставищанського району, земельна
ділянка площею 0,2500 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, земельна
ділянка площею 0,1509 га для ведення
особистого підсобного господарства і
земельна ділянка площею 0,7800 га для
ведення особистого селянського
господарства належатиме доньці
ОСОБА_2, відповідачу у справі, а
земельна ділянка площею 3,5890 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
належатиме в рівних частках доньці
ОСОБА_1, позивачу у справі, та сину
ОСОБА_3, третій особі у справі. Наведене
стверджується матеріалами
витребуваної судом копії спадкової
справи № 48 де містяться заповідальні
розпорядження спадкодавця.

Судом встановлено, що 04.03.2014 року
спадкоємці ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
подали до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, але їх спадкові
права так і не оформлені, оскільки
05.05.2014 року позивач ОСОБА_1 подала до
нотаріальної контори заяву де просила
зупинити видачу свідоцтв про право на
спадщину на майно спадкодавця,
оскільки звернулася до суду та оспорює
права на спадщину. Дане слідує з
матеріалів копії спадкової справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4,
був інвалідом ІІ групи, останні роки
свого життя був хворий, мав
онкологічне захворювання ІV стадії, в
грудні 2008 року переніс операцію
передміхурової залози, неодноразово
проходив медичні обстеження, здавав
чисельні аналізи, з початку 2013 року
проходив курс хіміотерапії, будучи
пацієнтом по новій експериментальній
програмі лікування у військовому
клінічному госпіталі м. Києва. Наведене
підтверджується поясненнями сторін,
показами свідків та чисельними
медичними документами, копії яких
приєднані до матеріалів справи, а
також, оригінали історії хвороби
пацієнта ОСОБА_4 були оглянуті в
судовому засіданні.

В судовому засіданні
встановлено, що позивач та відповідач
уклали між собою усну угоду з приводу
догляду їхнього батька ОСОБА_4
Відповідно до тієї угоди, позивач
доглядала за батьком в зимовий період з
21.02.2013 р. по 23.04.2013 р., з 18.03.2013 р. по 21.03.2013
р. ОСОБА_4 перебував на стаціонарному
лікуванні у військовому клінічному
госпіталі в м. Києві. Оформленням саме в
цей медичний заклад та лікуванням в м.
Києві переважно опікувалася позивач,
яка проживає в м. Києві, має власний
транспорт. А з 23.04.2013 року ОСОБА_4 відбув
до м. Біла Церква, до другої дочки,
ОСОБА_2, яка зі своїм сином, також,
опікувалися лікуванням ОСОБА_4,
доставляли на здачу аналізів,
доглядали його. Встановленим є те, що з
кінця травня 2013 року ОСОБА_4 повернувся
проживати в своє помешкання в с.
Іванівка Ставищанського району
Київської області де його доглядом
займалася особисто відповідач і, також,
для цілодобового та постійного догляду
вона найняла доглядальницю,
оплачувала її послуги.

Позивач просить суд усунути від
права на спадкування відповідача після
смерті їхнього батька в зв'язку з тим,
що вона неналежно доглядала батька,
який через вік і тяжку хворобу був у
безпорадному стані. Крім того, позивач
вважає, що відповідач спонукала батька
змінити умови заповіту в наслідок чого
збільшилася її частка у спадщині.

Відповідач заперечуючи позов,
суду пояснила, що добре доглядала свого
батька, а в ті дні коли не було її
особисто поряд, то догляд за ОСОБА_4
здійснювали доглядальниці, яких
найняла відповідач. Жодних дій з
приводу спонукання батька скласти
заповіт вона не чинила, а відносини між
батьком і позивачем погіршилися, після
того, як ОСОБА_4 перебував в м. Києві та
жив в помешканні позивача.

Згідно ч.2 ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування особи, які
умисно перешкоджали спадкодавцеві
скласти заповіт, внести до нього зміни
або скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Застосування ч.5 ст.1224 ЦК України,
на яку вказано вище, можливе за
наявності слідуючих умов: ухилення
потенційного спадкоємця від надання
допомоги спадкодавцеві при наявності у
нього можливості надавати таку
допомогу; перебування спадкодавця у
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво.

Як роз»яснено в п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

В обґрунтування своїх позовних
вимог та заперечень на позов, сторони
посилалися на покази свідків : ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16

Свідок ОСОБА_5, який з 2008 року був
лікарем ОСОБА_4, суду підтвердив, що за
зверненням позивача, її батька було
оформлено в лікарню, запропоновано
безкоштовну хіміотерапію, яка
здійснювалася по програмі клінічного
дослідження у військовому
медично-клінічному центрі. Позивач
постійно телефонувала, цікавилася
станом справ, а відповідача і її сина
лікар бачив декілька раз. Свідок
ОСОБА_6, який приходиться позивачу
чоловіком, суду підтвердив, що між
сестрами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була
домовленість про черговість догляду за
їхнім батьком, але відповідач
неналежно піклувалася про батька, про
що останній неодноразово скаржився
свідку. Свідок ОСОБА_7, яка приходиться
донькою позивачу, суду показала, що
ОСОБА_4 постійно спілкувався з своєю
донькою ОСОБА_4, часто приїздив в Київ
де лікувався, свідку відомо, що дід
сумував з приводу поведінки
відповідача і її сина. Свідок ОСОБА_8,
яка приходиться племінницею
спадкодавця, суду показала, що ОСОБА_4
був розумною, дуже ерудованою особою,
любив всіх своїх трьох дітей, не
виділяв нікого з них, але засмучувався
з приводу того, що діти не мирять між
собою. Свідок ОСОБА_9, яка була сімейним
лікарем спадкодавця, суду показала, що
часто навідувала ОСОБА_4 за викликом.
Лікар більше спілкувалася з
відповідачем ОСОБА_2 з приводу стану
здоров'я її батька. Саме ОСОБА_2 та її
син привозили, чи передавали автобусом
необхідні ОСОБА_4 ліки. Свідок
повідомила, що ОСОБА_4 помер в
приймальному відділенні лікарні.
Також, свідок показала, що ОСОБА_4 добре
розумівся в лікуванні, все записував,
проходив курс лікування в Києві по
спеціальній програмі. Свідок ОСОБА_10,
який приходиться сином відповідача,
суду показав, що коли ОСОБА_4 перебував
в м. Біла Церква у дочки ОСОБА_2, чи за
місцем свого проживання в с. Іванівка,
його опікою та доглядом займалася
ОСОБА_2, яка в силу обставин не могла
постійно бути поряд свого батька, а
тому наймала йому доглядальниць.
Свідок зазначив, що ОСОБА_4 скаржився
йому на родину позивача, де йому
нарікали, часто сварилися. Свідки
ОСОБА_11 і ОСОБА_16, які були
доглядальницями ОСОБА_4, суду показали,
що їх по оголошенню, розміщеному в
місцевому телебаченні найняла ОСОБА_2,
оплачувала їх роботу і доглядальниці,
кожна в свій період, виконували хатню
роботу по господарству, доглядали за
ОСОБА_4, готували їжу, прали, прибирали
та ін.., в телефонному режимі
повідомляли відповідача про стан
речей. Більшість своїм батьком
опікувалася саме відповідач, а позивач
приїздила іноді. Свідки ОСОБА_15 і
ОСОБА_14, які є сусідами спадкодавця в с.
Іванівка, суду підтвердили, що
переважно відповідач піклувалася
господарством ОСОБА_4 Свідок ОСОБА_13,
який є водієм відповідача, суду
показав, що ОСОБА_17 двічі на тиждень
їздила до свого батька в с. Іванівка,
іноді там залишалася. Свідок відвозив
ОСОБА_4 до нотаріальної контори для
складання заповіту, при цьому жодних
проявів примусу зі сторони будь-кого,
не було, зміст заповіту не
обговорювався. Свідок ОСОБА_12, подруга
дитинства відповідача, суду показала,
що в селі Іванівка сім'я ОСОБА_4 поважна.
ОСОБА_4 був розумною і адекватною
людиною. Він проживав в с. Іванівка, а
через тин знаходиться дача його доньки
ОСОБА_1, позивача у справі, хоча
більшість доглядала за батьком і його
господарством відповідач. Свідок
ствердила, що за декілька днів до
смерті ОСОБА_4, їй телефонувала
відповідач, просила домовитися щодо
консультації кардіолога для її батька.

В судовому засіданні за
клопотанням, була допитана в якості
свідка позивач. ІІ покази не містять
жодного факту в підтвердження ухилення
ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_4 Всі
покази стосуються неналежного, на
погляд позивача, догляду батька. Також,
позивач не подала жодного доказу в
підтвердження спонукання ОСОБА_2
спадкодавця змінити заповіт. Всі
міркування з даного приводу
ґрунтуються на припущеннях, здогадках,
побудованих на аналізі обставин
минулого часу.

Отже, допитані в судовому
засіданні, в якості свідків зазначені
особи, які добре знали спадкодавця,
суду показали, що ОСОБА_4 був фізично
хворий, але хвороба ніяким чином не
вплинула на його розумовий стан. Покази
зазначених свідків жодним чином не
підтвердили факт ухилення відповідача
від надання допомоги своєму батькові, а
також, суду не надано жодного доказу з
приводу спонукання ОСОБА_2 свого батька
до складання заповіту де її частка
більша від інших спадкоємців. Позивач
доводила в судовому засіданні, що її
батько в останні місяці свого життя мав
би отримати більш кваліфікований і
сучасний догляд, ніж той, що
організувала йому відповідач, але
позивач не зазначила, хто і яким чином
особисто їй перешкоджав надати кращий
догляд спадкодавцю, або завадити
якимось діям відповідача. Крім того,
позивач повідомляє, що із всіх
спадкоємців найменше надавав допомогу
спадкодавцеві його син ОСОБА_3, але
питання щодо усунення його від
спадкування позивач не ставить, тим
самим безпідставно наділяє саме
відповідача пріоритетним обов'язком
щодо догляду за спадкодавцем. З даного
слідує - наявність неприязних відносин
між сестрами ОСОБА_1 і ОСОБА_2, їхні
постійні звинувачення одна одну та
суперечки, але ніяким чином, не
доведено факт ухилення однієї з них від
свого обов'язку щодо догляду їхнього
батька.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодних
належних та допустимих доказів,
надавши належну правову оцінку яким,
суд мав би можливість дійти
обґрунтованого висновку про
задоволення позову. Позивач
скористалася своїм правом на судовий
захист, однак її позиція не знайшла
свого підтвердження в ході судового
розгляду позову про усунення від права
на спадкування .

Таким чином, на
підставі вище викладеного, суд
приходить до висновку, що відсутні
підстави, передбачені ч.2,ч.5 ст.1224 ЦК
України, для усунення відповідача від
права на спадкування за заповітом
після смерті її батька, а тому, суд
вважає даний позов необґрунтованим і
відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст.1224, 1233,1234-1236 ЦК
України, ст.ст.10,60, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа : Головне
управління юстиції в Київській
області, ОСОБА_3 про усунення від права
на спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення .

Суддя О. Я. Ярмола