У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
приватного нотаріуса Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
виконавчого комітету Полтавської
міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, треті особи: Друга Полтавська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_14,
приватне підприємство Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор», Управління з питань
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Полтавської
міської ради про визнання незаконним
та скасування розпорядження органу
приватизації, визнання свідоцтва про
право власності на житло та заповіту
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, до якої приєднався ОСОБА_7, на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 жовтня 2013 року, додаткове
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 01 січня 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 13 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивачі ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з у рахуванням уточнених
позовних вимог звернулись до суду з
позовом до приватного нотаріуса
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, виконавчого комітету
Полтавської міської ради, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження органу приватизації від
09 квітня 1993 року №3779 про передачу
квартири АДРЕСА_1 в приватну власність
ОСОБА_15, визнання свідоцтва про право
власності на житло від 09 квітня 1993 року
недійсним та визнання заповіту
ОСОБА_15 від 13 грудня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого за №1018
недійсним та відновлення дії
попереднього заповіту, посвідченого 10
січня 2006 року Другою полтавською
державною нотаріальною конторою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачі будучи прописаними у спірній
квартирі та проживаючи в ній не змогли
реалізувати своє право на
приватизацію, оскільки спадкодавець
ОСОБА_15 оформила право власності на
спірну квартиру одноособово,
зазначивши при оформлені приватизації
квартири позивачів квартирантами.
Позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 14 жовтня 2013 року та
додатковим рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 01 січня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 13 лютого 2014
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, до якої
приєднався ОСОБА_7, просить вказані
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання свідоцтва про
право власності на житло недійсним, суд
першої інстанції з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на момент
приватизації спірної квартири були
прописані у ній у якості квартирантів,
у судовому порядку членами сім'ї
квартиронаймача ОСОБА_15 позивачі
визнані не були, а доказів того, що їм не
було відомо про здійснення ОСОБА_15
приватизації спірної квартири,
позивачами не надано.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 05
березня 1968 року ОСОБА_15 було надано
ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1,
площею 43,57 кв.м на сім'ю із 7 осіб, в тому
числі ОСОБА_6 (після укладення шлюбу -
ОСОБА_6) (а.с. 8 т. 1).

Судами встановлено, що 23 березня 1993
року наймач квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_15
звернулась із заявою (а.с.190 т. 1) до
керівника органу приватизації, в якій
просила оформити передачу в приватну
власність квартиру. До зазначеної
заяви ОСОБА_15 було додано довідку про
склад сім'ї наймача від 03 березня 1993
року за №250 (а.с.191 т. 1), де остання
зазначена як наймач спірної квартири, а
ОСОБА_6, прописана у 1983 році та
ОСОБА_7, прописаний у 1992 році зазначені,
як квартиранти.

Розпорядженням органу приватизації м.
Полтава від 09 квітня 1993 року за № 3779
(а.с. 189 т. 1) прохання наймача ОСОБА_15, що
мешкала за адресою: АДРЕСА_1 було
задоволено і їй передано дану квартиру
в приватну власність.

Відповідно до Свідоцтва на право
власності на житло (а.с.7 т.1) від 09 квітня
1993 року, квартира АДРЕСА_1 дійсно
належить ОСОБА_15 на праві приватної
власності у зв'язку з приватизацією
житла згідно з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

10 серпня 2006 року ОСОБА_15 на випадок
смерті було зроблено розпорядження,
зокрема, належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла в
рівних частках: дітям - ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2,
внучці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а
приватизовану земельну ділянку для
ведення садівництва в с/т «Світанок»
с.Вороніна заповіла повністю дочці -
ОСОБА_13 (а.с. 46 т. 1).

13 грудня 2011 року ОСОБА_15 склала інший
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, та
зареєстрований за №1018, за яким
спадкодавець залишила належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 в
рівних частках дочці - ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сину ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Належну їй земельну
ділянку площею 495 кв.м, цільове
призначення для ведення садівництва,
що знаходиться в м. Полтава садівницьке
товариство «Світанок», селище Вороніна
та належить їй на підставі Державного
акта на право приватної власності на
землю серія 11 ПЛ №058186 заповіла ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.47 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_15 померла, про
що свідчить копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.5 т. 1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», в редакцій чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Статтею 64 ЖК УРСР, в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК
України, належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зазначаючи, що
позивачами не доведено те, що їм було
невідомо про одноособову приватизацію
спірної квартири ОСОБА_15, залишив поза
увагою, що на момент оформлення
останньою приватизації, позивачі були
зареєстровані у спірній квартирі, що
підтверджується копіями їх паспортів з
відтиском про прописку (а.с. 95-97, 98-100 т. 1).
Суд, зазначаючи, що позивачі на момент
приватизації спірної квартири були
квартирантами не навів жодної норми
права, яка б регулювала такий статус,
натомість не з'ясував чи звертались
позивачі до органу приватизації із
заявами про участь у приватизації
спірної квартири, не перевірив на якій
відповідній підставі позивачі були
прописані (зареєстровані) у спірній
квартирі, чи укладався з ними договір
піднайму, оскільки таких даних
матеріали справи не містять. Крім того,
в матеріалах справи містяться лист
Відділу обліку, розподілу та
приватизації житла №301-16-09/102 від 14
березня 2013 року (а.с. 6, 110 т. 1) відповідно
до якого позивачам роз'яснено, що
спірна квартира приватизована також і
за їх участю, проте водночас листом
№301-16-09/102 від 21 березня 2013 року (а.с. 111 т.
2) позивачу ОСОБА_6 повідомлено про те,
що вона із позивачем ОСОБА_7 участі у
приватизації не приймали, оскільки
були зазначені квартирантами. Вказаним
письмовим доказам, судом першої
інстанції належної оцінки не надано та
не усунуто розбіжності щодо зазначеної
в повідомленнях інформації.

Також, судом поза увагою залишилось
клопотання позивачів про поновлення
пропущеного строку звернення до суду з
позовними вимогами (а.с. 169 т. 1).

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст. 303, 315 ЦПК України, не перевірив
належним чином доводів апеляційної
скарги позивачів, в ухвалі не зазначив
конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи, та залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
відмову у позові, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення в частині визнання незаконним
та скасування розпорядження органу
приватизації від 09 квітня 1993 року №3779
про передачу квартири АДРЕСА_1 в
приватну власність ОСОБА_15, та про
визнання свідоцтва про право власності
на житло недійсним підлягають
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Судові рішення в частині оскарження
позовних вимог про визнання заповіту
ОСОБА_15 від 13 грудня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого за №1018
недійсним та відновлення дії
попереднього заповіту, посвідченого 10
січня 2006 року Другою полтавською
державною нотаріальною конторою не
оскаржуються, а отже не є предметом
касаційного перегляду.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, до якої
приєднався ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 жовтня 2013 року, додаткове
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 01 січня 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 13 лютого 2014
року в частині визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації про передачу квартири в
приватну власність та про визнання
свідоцтва про право власності на житло
недійсним скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук