АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5055/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф.Ф. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотранспортне
підприємство 11231», третя особа -
Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року позивачка звернулась до
суду з указаним позовом, посилалась на
те, що 20 жовтня 2011 року о 15 год.00 хв. по
вул. Набережній Заводській у м.
Дніпропетровську сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Мітсубісі Лансер» д/н
НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_5 та
мікроавтобуса Мерседес Бенц д/н НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_3, власником
якого є ОСОБА_7 Вироком Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 травня 2012 року ОСОБА_3, був визнаний
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У
наслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди вона
отримала тілесні ушкодження і тривалий
час була вимушена лікуватися, на що
витратила значні кошти, крім того, їй
було завдано моральну шкоду. У зв'язку з
цим позивачка просила стягнути з
ОСОБА_3- 52 228 грн. на відшкодування
майнової шкоди, а з ТОВ
«Автотранспортне підприємство 11231» - 100
000 грн. моральної шкоди.(т.1 а.с.3)

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 лютого 2013 року, в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено. (т.1 а.с.89-92, 110-112)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 червня 2013 року
вищевказані судові рішення скасовані,
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції. (т.1 а.с.139-141)

У вересні 2013 року ОСОБА_2 подала до суду
уточнену позовну заяву, зазначивши в
якості третіх осіб ПП ОСОБА_7 та
Страхову компанію «Княжна», та просила
стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ
«Автотранспортне підприємство 11231» на
свою користь матеріальну шкоду у
розмірі 52 228 грн. та 100 000 грн. моральної
шкоди. (т.1 а.с.155-157)

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди. В решті
позову - відмовлено, вирішено питання
щодо судових витрат.(а.с.213-216)

З таким рішенням не погодилась
позивачка, звернулась з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на його
незаконність, порушення норм
матеріального права, просила
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. (т.2 а.с.2-5)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 20
жовтня 2011 року близько 15 год. по вул.
Набережній Заводській у м.
Дніпропетровську сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Мітсубісі Лансер д/н НОМЕР_6,
під керуванням ОСОБА_5, що належить
ОСОБА_8, та мікроавтобуса Мерседес Бенц
д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3,
власником якого була ОСОБА_7 Під час
пригоди позивачка, яка була пасажиркою
мікроавтобуса, отримала тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Вироком Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 травня
2012 року відповідач ОСОБА_3 був визнаний
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Крім того, в рамках цієї кримінальної
справи прокурором м. Дніпропетровська
в інтересах ОСОБА_2 був заявлений
цивільний позов щодо стягнення витрат
на лікування потерпілої за період з 20
жовтня 2011 року по 02 листопада 2011 року.
Даним вироком з ОСОБА_3 на користь КЗ
«Міська клінічна лікарня № 6» м.
Дніпропетровська, в якому проводилось
лікування ОСОБА_2, було стягнуто 1019,72
грн. (т.1.а.с.4)

На момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_7, була застрахована у ПрАТ
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що
підтверджується полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА /4400354 строком
дії з 21 липня 2011 р. по 20 жовтня 2011 р.
включно. Забезпеченим транспортним
засобом згідно вказаного полісу є
автомобіль марки Мерседес Бенц д/н
НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_7.
(т.1 а.с.49).

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представник страхової
компанії підтвердила, що у
вищевказаному страховому полісі
допущено технічну помилку у
реєстраційному номері забезпеченого
автомобіля і замість вірного НОМЕР_2
помилково зазначено НОМЕР_5. Проте інші
дані (номер кузову, рік випуску)
співпадають, а тому страхова компанія
визнала, що зазначений договір
страхування укладено саме стосовно
автомобіля Мерседес Бенц д/н НОМЕР_4.

З матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 2011 року між ТОВ
«Автотранспортне підприємство 11231» та
ПП ОСОБА_7 укладено договір оренди
автобуса з екіпажем № 172, відповідно до
умов якого остання передала на строк до
31 грудня 2011 року, а товариство прийняло
в тимчасове користування для
здійснення виробничо-господарської
діяльності підприємства - перевезення
пасажирів, належний ОСОБА_7 на праві
власності автомобіль (мікроавтобус)
Мерседес Бенц д/н НОМЕР_2 з екіпажем,
зазначеним у додатку до даного
договору. (т.1 а.с.59)

ОСОБА_3 не перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Автотранспортне
підприємство 11231», що підтверджується
копією трудової книжки та поясненнями
сторін. В поясненнях самого ОСОБА_3 про
обставини події за участю ТЗ,
забезпеченого полісом обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власника наземного
транспортного засобу від 21.10.2011 року
він зазначив, що керував
мікроавтобусом на підставі
посвідчення водія та технічного
паспорта, який йому передала ОСОБА_7
Довіреності або іншого документу, який
би посвідчував його право на керування
транспортним засобом на момент
дорожньо-транспортної пригоди він не
мав.(т.1 а.с.40, 192 звор.)

20 липня 2012 року ПрАТ «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» здійснила на підставі
полісу №АА/4400354 ОСОБА_8 виплату
страхового відшкодування в розмірі 36
661,36 грн. за пошкодження його
автомобіля Мітсубісі Лансер д/н НОМЕР_6,
що підтверджується їх довідкою від 15
січня 2013 року.(т.1.а.с.85)

ОСОБА_2 до страхової компанії не
зверталась.

27 грудня 2012 року ОСОБА_7
померла.(т.1.а.с.154)

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» роз*яснино,що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв*язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

А тому, у даних правовідносинах -
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок джерела підвищеної
небезпеки під час ДТП, цивільна
відповідальність покладається на
заподіювача шкоди незалежно від вини,
тобто діє презумпція вини особи, яка
завдала шкоду.

Разом з тим, за ч.4 ст.1187 ЦК України, якщо
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об*єктом сприяла
недбалість її власника ( володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Крім того, фізична або юридична особа,
яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров*я фізичній особі,
зобов*язана відшкодувати потерпілому,
зокрема додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду, тощо.(ч.1 ст.1195 ЦК
України)

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2 не скористалась своїм
правом на звернення до страхової
компанії із заявою про виплату
страхового відшкодування, а
відповідачі ОСОБА_3 та ТОВ
«Автотранспортне підприємство 11231» не
є належними відповідачами у справі,
якими в даному випадку в залежності від
певних обставин можуть бути саме треті
особи - ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП».

З таким висновком колегія суддів не
погоджується.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не прийняв до уваги
вищезазначені обставини справи та
вимоги закону і прийшов до помилкового
висновку, порушивши при цьому норми
матеріального та процесуального права.

Звертаючись з позовною заявою, а у
подальшому уточнюючи її, позивачка
посилалась на те, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди вона
отримала тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості, а тому
змушена була лікуватись у Шостій
міській лікарні, де їй було призначено
крапельниці вартістю 556 грн. з 20 жовтня
2011 року по 02 листопада 2011 року щодня,
всього на загальну суму 6116 грн. Крім
того, вона сплатила 120 грн. у фонд
лікарні, 60 грн. на приймальному покої, 110
грн. за гіпс, а також під час пригоди на
ній були зимові чоботи вартістю 2700 грн.,
які були пошкоджені.

Після виписки з лікарні вона
лікувалась у поліклініці, де їй робили
УВЧ всього на загальну суму 500 грн.,
фізіотерапію - 600 грн., масаж руки, ноги,
хребта - 4500 грн. та їй було
запропоновано санаторне-курортне
лікування вартістю 17520 грн. Усього
заподіяна матеріальна шкода складає 52
228 грн., яку просила стягнути з
відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України обставини справи, які законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Однак, позивачкою було надано до суду
письмові доказі, які містять лише
інформацію рекомендованого характеру
по лікуванню та її оздоровленню, і не
підтверджують фактичні витрати,
понесені нею на лікування та
оздоровлення. ( т.1 а.с.6-12, 68,69,71, 170)

Щодо наданих ОСОБА_2 копій фіскальних
чеків, які датовані 2013 роком, на
придбання ліків (т.1 а.с.171-172), то вони не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки, суд розглядає справу у межах
позовних вимог, а як вбачається з
позовної заяви, позивачка ставила
питання про стягнення витрат на
лікування, понесених нею за період з 20
жовтня 2011 року по 20 серпня 2012 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо
стягнення додаткових витрат на
необхідний сторонній догляд та
побутове обслуговування з
відповідачів, ОСОБА_2 зазначала, що її
нога була пошкоджена після перелому, а
тому вона не могла рухатись як до
травми і змушена була скористатись
послугами по догляду сторонньої особи,
якій сплатила за період догляду з 20
жовтня 2011 року по 20 серпня 2012 року - 20 000
грн.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 в даній частині
підлягають частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Розглядаючи спір по суті та враховуючи
вищезазначені обставини і вимоги
закону, колегія суддів приходить до
висновку , що позивачкою правильно були
визначені у позовній заяві відповідачі
ОСОБА_3 та ТОВ «Автотранспортне
підприємство 11231», які повинні нести
відповідальність матеріального та
морального характеру в рівних частках.

Заперечуючи проти позову, ТОВ
«Автотранспортне підприємство 11231», не
надало суду жодних доказів стосовно
правових підстав видачі ОСОБА_3
шляхового листа для керування
автомобілем (мікроавтобус) Мерседес
Бенц д/н НОМЕР_2 з екіпажем, який би
давав право роботи на маршрутах
загального користування.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов*язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено, зокрема вирок, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Як вбачається з вироку Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 травня 2012 року стосовно ОСОБА_3,
висновком судово-медичної експертизи
№ 3751-е від 17 листопада 2011 року
підтверджено, що в результаті ДТП
потерпілій ОСОБА_2 були спричинені
тілесні ушкодження у вигляді: ( мовою
оригінала) закрытого перелома
шиловидного отростка правой лучевой
кости, без смещения осколков, ушиба
грудной клетки, синяки левой молочной
железы, ушиба, сдавливания и синяка
средней трети правого бедра,которые по
своему характеру относятся к средней
степени тяжести, повлекшие длительное
расстройство здоров'я свыше 21 дня. ( а.с.4
звор.)

Відповідно до п.19 абз. «б» постанови
Пленуму Верховного суду України № 6 від
27.03.92 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» зі змінами та
доповненнями, якщо в потерпілого у
зв'язку з ушкодженням здоров'я є
потреба у додаткових витратах на
медичну та соціальну допомогу, що
підтверджується із зазначенням їх
тривалості висновком МСЕК, вони
компенсуються Фондом відповідно до ч. 4
ст. 34 Закону N 1105-XIV ( 1105-14 ). Додаткові
витрати потерпілих, на яких дія цього
Закону не поширюється (потреба в них
та їх тривалість мають
підтверджуватися висновком
судово-медичної експертизи),
підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду. При вирішенні
таких вимог судам належить виходити з
того, що:

б) розмір витрат на необхідний
догляд за потерпілим установлюється
залежно від характеру цього догляду
(який при ушкодженні здоров'я у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків визначається МСЕК, а в
інших випадках - судово-медичною
експертизою) і не може бути меншим (на
місяць) від: мінімальної заробітної
плати, встановленої на день виплати, -
на спеціальний медичний догляд (масаж,
уколи тощо); її половини - на постійний
сторонній догляд; чверті - на побутове
обслуговування (прибирання, прання
білизни тощо).

Позивачкою не було надано суду доказів,
які б підтверджували її потребу у
додаткових витратах на спеціальний
медичний догляд, а тому стягненню з
відповідачів підлягають додаткові
витрати на сторонній догляд, а саме:
половина мінімальної заробітної плати
за місяць та чверть на побутове
обслуговування за період з 20 жовтня 2011
року по 20 серпня 2012 року. Відповідно до
Закону України від 23.12.2010 № 2857-VI "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" та
Закону України від 22.12.2011 № 4282-VI "Про
Державний бюджет України на 2012 рік"
розрахунок суми стягнення має бути
таким: за листопад 2011 року
мінімальний розмір заробітної плати
складає 985 грн., його половина - 492,25 грн.,
чверть - 246,50 = 738,75 грн.; грудень 2011 року -
1004 грн.: 2 + 251 грн.=753 грн.; січень, лютий,
березень 2012 року -1073 грн. : 2 + 268,25 грн. х 3
= 2 414,25 грн. ; квітень, травень, червень 2012
року - 1094 грн. : 2 + 273,50 грн. х 3 = 2 461,50 грн.;
липень, серпень 2012 року - 1102 грн. : 2 + 275,50
грн. х 2 = 1653 грн., загальна сума
становить 8020,50 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров*я.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги позивачки щодо стягнення
моральної шкоди також підлягають
частковому задоволенню, враховуючи
конкретні обставини по справі, а також
виходячи із засад розумності та
справедливості.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія вважає, що оскаржуване рішення
суду підлягає скасуванню, оскільки
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі п.п.1,4 ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову, і стягнення з
ОСОБА_3 та ТОВ «Автотранспортне
підприємство 11231 на користь ОСОБА_2
матеріальної шкоди в сумі 4010,25 грн. з
кожного та моральної шкоди по 3 000 грн. з
кожного. В іншій частині позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 09 квітня
2014 року - скасувати, ухвалити нове
рішення. Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди - 4010,25 грн. та
моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотранспортне
підприємство 11231» на користь ОСОБА_2 у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди - 4010,25 грн. та моральної шкоди в
сумі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автотранспортне підприємство 11231»
судовий збір на користь держави в
розмірі 243,60 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді : Болтунова Л.М.
Макаров М.О. Тамакулова В.О.