Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 10» жовтня 2014 р.

Бориспільський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Кабанячого Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кузик Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду, мотивуючи та обгрунтовуючи
який зазначив, що між ним та ПАТ
«Альфа-Банк» було укладено кредитний
договір № 500920494 від 07.11.2013р. Він вважає,
що кредитний договір оформлено з
порушенням норм чинного законодавства
України, а саме згідно ч.2 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про орієнтовну сукупну
вартість кредиту (в процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг
(реєстратора, нотаріуса, страховика,
оцінювача тощо), пов'язаних з
одержанням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту.

Згідно п.2.1 Постанови Правління НБУ від
10.05.2007р. №168 «Про затвердження правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту» Банки
зобов'язані перед укладенням
кредитного договору надати споживачу
в письмовій формі інформацію про
умови кредитування, а також
орієнтовну сукупну вартість кредиту,
а згідно п.2.4. Постанови Банки
зобов'язані отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з вищенаведеною
інформацією.

Таким чином ПАТ «Альфа-Банк»
зобов`язаний був надати йому попередню
вичерпну інформацію щодо умов
кредитування та орієнтовної сукупної
вартості кредиту до моменту отримання
кредиту. Банк зобов`язаний (п.2.4.
Постанови) отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення останнього з умовами
кредитування до укладення кредитного
договору. Банк такого письмового
підтвердження не надав.

Банк не надав йому детальної
інформації щодо умов кредитування та
орієнтовної сукупної вартості кредиту
та порушив ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», п.2.1 Постанови Правління
НБУ від 10.05.2007р. №168.

Згідно звернення від 29.09.2013р. він
звернувся до Банку з проханням про
реструктуризації споживчого кредиту
від 16.09.2011 за № 500227504, відповідно до ч.12
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів». Внаслідок розгляду
звернення про реструктуризацію
відповідач уклав з ним оспорюваний
Кредитний договір від 07.11.2014р. за №
500920494, що є порушенням ч.12 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Крім того, шрифт тексту Кредитного
договору надзвичайно дрібний, що
ускладнює прочитання його тексту, що
суперечить ч.4 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Відповідач в Кредитному договорі
вказує додаткові збори, платежі які має
здійснювати Позивач на користь
Відповідача, які не являються послугою
(у розумінні п.17 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів»), а саме: п.2.8.1.
Кредитного договору - позивач має
сплачувати відповідачу «комісійну
винагороду за управління кредитом»;
п.2.8.5. Договору - позивач має сплачувати
відповідачу «комісійну винагороду за
надання кредиту».

Кредитний договір укладено між ним та
ПАТ «Альфа-Банк», в особі ОСОБА_4, яка
діє на підставі довіреності №13031130 від
20.08.2013р.

Довіреність видана виконуючим
обов`язки Голови Правління ПАТ
«АЛЬФА-БАНК» ОСОБА_6, який діє на
підставі Статуту та має право
представляти Відповідача (ПАТ
«АЛЬФА-БАНК») без довіреності.

Згідно витягу єдиним керівником та
підписантом відповідача станом на
20.08.2013р. є ОСОБА_7

Згідно Наказу ОСОБА_7 передала
обов'язки ОСОБА_6, а не права, щодо
видачі довіреностей. Відповідно ОСОБА_6
не мала права видавати довіреність на
ОСОБА_4.

Дана Довіреність видана з порушенням
чинного законодавства, особою яка не
мала на те законних підстав та
повноважень. Відповідно правочин
укладено з порушенням законодавства, а
саме не уповноваженою особою «ОСОБА_4»,
яка діяла на підставі недійсної
довіреності.

За наявності даних обставин Кредитний
договір від 07.11.2014р. за № 500920494
необхідно визнати недійсним, згідно
ст.ст.203,215 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача дані обставини підтвердив та
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог в зв'язку з їх
безпідставністю. Довіреність на
представника відділення була видана
відповідно до норм чинного
законодавства та внутрішніх
документів Банку. Крім того положення
ЗУ «Про захист прав споживачів», що
поширюються на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником діють
лише до укладення договору споживчого
кредиту.

Суд заслухав пояснення сторін,
дослідив та проаналізував всі зібрані
по справі докази та прийшов до
переконання, що у задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом неодноразово пропонувалося
представнику позивача визначитися з
правовою позицією щодо предмету спору
та підстав доказування порушених прав.
Але це представником зроблено не було і
він визначив декілька підстав
порушення прав споживача за яких
необхідно скасувати Кредитний договір.

Судом встановлено, що між гр. ОСОБА_3 та
ПАТ «Альфа-Банк» було укладено
кредитний договір № 500920494 від 07.11.2013р.
(а.с.4), який є предметом спору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

Посилання позивача, що ОСОБА_6 не мала
права видавати довіреність на ОСОБА_4,
яка уклала кредитний договір від імені
Банку з позивачем, спростовується
поданими письмовими доказами, а саме:
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, керівником
ПАТ «АЛЬФА-БАНК» є ОСОБА_7 (а.с.112).

Відповідно до п.7.4.13. Статуту ПАТ
«Альфа-Банк», на час відсутності (в тому
числі у зв'язку з відрядженням,
хворобою, відпусткою) Голови Правління
його обов'язки виконує Член Правління
(виконуючий обов'язки Голови
правління), призначений Головою
Правління відповідним наказом. Під час
відсутності Голови правління
виконуючий обов'язки Голови правління
здійснює обов'язки та повноваження
Голови Правління, і має всі відповідні
права Голови Правління ( в тому числі
право діяти без довіреності від імені
Банку) (а.с.81).

Відповідно до Наказу №2713-К від 06.08.2013 р.,
Голова Правління ОСОБА_7 на час своєї
відпустки з 16.08. по 30.08.2013 р., поклала
свої обов'язки на ОСОБА_6 Враховуючи те,
що представником відповідача було
надано Витяг з даного Наказу (а.с.122),
виготовлений на фірмовому бланку
відповідача, знаходиться мокра та
факсимільна печатка начальника
відділу кадрів Баринова І., суд вважає
даний доказ належним та допустимим.

Відповідно до п.1.4. Положення про
відділення «Київське №8» ПАТ
«Альфа-Банк», відділення від імені
Банку може набувати майнових і
немайнових прав, укладати угоди,
приймати зобов'язання у відповідності
з чинним законодавством України та цим
Положенням. Відповідно до п. 1.5.
Положення, відділення має свою печатку,
кутові та інші штампи і бланки зі своїм
найменуванням та найменуванням Банку
(а.с.97).

Відповідач не заперечує, що
довіреність на ім'я ОСОБА_4 чинна і
укладений правочин дійсний. Тому
позивач, відповідно до ст.60 ЦПК України,
не довів наявність підстав вважати
оскаржувану довіреність не чинною та
підстав для її скасування. Тому дана
позовна вимога не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про
визнання кредитного договору №500920494
від 07.11.2013 р. недійсним, суд виходив з
тих обставин, що відповідно до ст. 638 ч.1
ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Таким
чином, кредитний договір був укладений
з урахуванням волевиявлення позивача,
оскільки підпис на договорі є доказом
того, що сторони погодилися з його
умовами.

Проведення реструктуризації кредитної
заборгованості є право банку,а не його
обов'язок. Незважаючи на звернення
позивача про реструктуризацію його
заборгованості, сторонами не надано
рішення Правління банку про
задоволення вказаної заяви та
проведення самої реструктуризації.

Посилання позивача на ті обставини, що
на час укладення наступного кредитного
договору, який оскаржується, його не
влаштовував розмір шрифту в договорі,
не повідомлено письмово про всі умови
даного кредиту, не містить доказів, що
до його укладення позивач звертав на це
увагу, а його власноручний підпис
свідчить про досягнення всіх істотних
умов під час його укладення.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між сторонами підписаний
уповноваженими особами, він містить
всі суттєві умови передбачені законом
для договорів і які мають істотне
значення, а також які були узгодженні
сторонами шляхом звернення позивача з
пропозицією щодо укладання договору,
про що свідчить заповнена позивачем
Анкета-Заява на отримання кредиту
(а.с.42) де вказана детальна інформація
про кредитні умови, його переваги, суми
до сплати та погодження відповідачем
на укладання такого договору. Тому на
думку суду інформацію по кредиту
позивач отримав до його укладення з
Анкети-Заяви. А тому ч.2 ст.11 вказаного
Закону та п.2.1 Постанови Правління НБУ
від 10.05.2007р. №168 «Про затвердження
правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», відповідачем порушено не
було.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання
сторонами. Таким чином, договір,
укладений сторонами з дотриманням
вимог, необхідних для чинності
правочину, має обов'язкову силу для
самих сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України
особи, які вчиняють правочин, мають
право обумовити настання або зміну
прав та обов'язків обставиною, щодо
якої невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. Також даною статтею
визначені права та обов'язки сторін
договору споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 18 Закону визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача,
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є не
справедливими, якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Позивач просить визнати сам кредитний
договір не дійсним, а тому суд не може
вийти за межі позовних вимог,
відповідно до ст.11 ЦПК України, з
приводу недійсності певних його
пунктів щодо п.2.8.1. та п.2.8.5 Договору.

Таким чином, у відповідності до вимог
ст. 11 Закону спірний кредитний договір
містить суму кредиту, розмір
відсоткової ставки, розмір щомісячного
платежу та строк повернення грошових
коштів. Порядок погашення
заборгованості передбачений в Додатку
№1 до Договору (а.с.5-6).

Таким чином, оскаржуваний договір
укладений сторонами з дотриманням
вимог, необхідних для чинності
правочину, має обов'язкову силу для
самих сторін.

Судом не встановлено жодного з
порушень закону з боку відповідача при
укладанні оспорюваного кредитного
договору, на які вказує позивач в
позові, оскільки, позивачем не надано
на підтвердження цього будь-яких
доказів, навпаки, письмові докази
підтверджують повну обізнаність
позивача при вчиненні ним всіх дій,
пов'язаних з отриманням та подальшою
виплатою своїх кредитних зобов'язань з
всіма видами виплат. Під час судового
засідання представник позивача не
надав доказів які б вказували, що між
сторонами не досягнуто згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились на
його думку або щодо його розірвання.

Керуючись ст. ст. 3,10,11, 60, 88, 210, 212, 213-215,218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про захист прав споживача,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду через
Бориспільський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з часу оголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Ю.В.Кабанячий