Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5745/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Адамович О.Й. (Корольовський р/с)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості та
зустрічними позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" про
визнання договорів поруки припиненими
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)
звернулося до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог посилалося на те, що між ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступник - ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №223433-CRED від 22.04.2008
року, згідно якого останній було
видано кредит у розмірі 8500 доларів США.
В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2, а також між ЗАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 були
укладені договори поруки №223433-CRED від
22.04.2008 року. В порушення умов кредитного
договору ОСОБА_1 свої зобов'язання не
виконала. Враховуючи вищевикладене,
позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в розмірі 8889,16
доларів США та судові витрати.

10.09.2013 року та 16.09.2013 року до суду
надійшли зустрічні позови ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання договорів поруки від 22.04.2008
року припиненим. В обґрунтування
зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зазначали, що із договорів поруки
вбачається, що в них не встановлений
строк, після якого порука припиняється,
а умова договорів поруки про їх дію до
повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки дане суперечить положенням ч.1
ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в
цьому разі підлягають застосуванню
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. У кредитному договорі від
22.04.2008 року строк виконання основного
зобов'язання чітко визначений 21.10.2009
року. За таких обставин у ПАТ КБ
«Приватбанк» виникло право пред'явити
вимогу до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про виконання порушеного зобов'язання
боржника ОСОБА_1 щодо повернення
кредиту, починаючи з 21.10.2009 року,
протягом наступних 6 місяців. Таку
вимогу до поручителя банк пред'явив,
однак, як вбачається з матеріалів
справи, лише 03.05.2013 року, тобто після
спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячного строку.
Враховуючи вищенаведене, просили
визнати дані договори поруки
припиненими.

Ухвалою Корольовського районного суду
м.Житомира від 23.01.2014 року первісний
позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без
розгляду (а.с.120).

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 23.01.2014 року в
задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 відмовлено (а.с.125-126).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
(а.с.131). Вважає, що суд безпідставно
послався на обрання неправильного
способу захисту.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні зустрічних позовів про
визнання договору поруки припиненим,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачі за зустрічним позовом невірно
обрали такий спосіб захисту, як
визнання в судовому порядку договору
поруки припиненим.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком суду.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 223433-CRED від 22 квітня
2008 року, згідно з яким останній було
видано кредит у розмірі 8 500 доларів США
(а.с.9).

У забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2, а також між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 були
укладені договори поруки № 223433-CRED від 22
квітня 2008 року (а.с.13,14).

Пунктом 10 договору поруки визначено, що
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
виконання зобов'язання за кредитним
договором.

У пункті 1.4 кредитного договору №
223433-CRED від 22 квітня 2008 року, укладеного
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1,
строк виконання основного зобов'язання
чітко визначений, а саме: строком
повного погашення кредиту - 12 жовтня 2009
року.

Крім того, погашення кредиту
передбачено щомісячними платежами
(а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання,
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення кожної особи
до суду за захистом свого особистого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Суд повинен встановити чи є порушення
прав особи і після наявності такого
порушення визначатися із правильністю
обраного способу захисту.

Звертаючись до суду з зустрічними
вимогами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд
визнати договори поруки припиненими,
посилаючись на те, що банк звернувся
вже після спливу встановленого ч. 4 ст.
559 ЦК України шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України
для припинення поруки має настати
декілька умов: настання строку,
визначеного у договорі поруки, або
настання строку виконання основного
зобов'язання; непред'явлення вимог до
поручителя протягом шести місяців з
дня настання такого строку. При цьому
строк настання виконання основного
зобов'язання може настати у строк,
визначений договором або законом.

Згідно правового висновку Верховного
суду України, викладеному у справі №
6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 10 договору поруки передбачено,
що договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання зобов'язання за
кредитним договором.

При цьому суд не звернув уваги на п.11
договорів поруки, за яким сторони
прийшли до згоди, що строк (позовна
давність), в межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
свого права або інтересу,
встановлюється протягом п'яти років.

Зміст даного пункту свідчить про
встановлення сторонами у договорах
строку дії поруки, який обчислюється з
часу, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого
права.

В пункті 1.4 кредитного договору №223433-CRED
від 22.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений - «строком повного
погашення кредиту є 21.10.2009 року» та
передбачено його сплату щомісячними
платежами.

З розрахунку заборгованості за
договором (а.с.4) вбачається, що останній
платіж кредитором проведено у серпні
2009 року, а тому встановлений договорами
поруки п'ятирічний строк звернення до
суду, який є строком дії поруки,
розпочинається по кожному наступному
платежу з 23 числа кожного наступного
місяця (п.3.3 кредитного договору).

За таких обставин у ПАТ КБ «Приватбанк»
право пред'явити вимогу до поручителя
ОСОБА_3 про виконання порушеного
боржником зобов'язання щодо повернення
кредиту виникло, починаючи з 23 вересня
2009 року (прострочення сплати чергового
платежу), протягом наступних п'яти
років, тобто до 23 вересня 2014 року та до
21.10.2014 року по виконанню зобов'язання в
цілому.

Позови про визнання договорів поруки
припиненими подано до суду у вересні 2013
року, тобто до закінчення строку дії
поруки (а.с.38, 73), а тому вимоги є
безпідставними і у задоволенні позовів
слід відмовити саме з цих підстав.

Оскільки судом першої інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального права, що є
обов'язковим для скасування рішення,
колегія суддів, у відповідності до ч.3
ст.303 ЦПК України, вважає за необхідне
вийти за межі доводів апеляційної
скарги та скасувати рішення суду і в
частині вирішення вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовів ОСОБА_3
та ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання договорів
поруки припиненими з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді