АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6463/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщев С. С. Доповідач -
Красвітна Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

02 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на
те, що 05.12 2012 р. між ним та відповідачем
укладено договір №SAMDN3612, згідно
якого банк відкрив позивачу поточний
рахунок у валюті EUR та здійснював
розрахунково-касове обслуговування. За
період з 05.12.2012р по теперішній час банк
здійснював за дорученням позивача
перерахування грошових коштів за
одними й тими ж реквізитами,а саме:
ABNANL2AXXX ABN AMRO BANK AMSTERDAM NETHERLANDS NL04ABNA for
pecuniary aid fof С. E. Linden, про що свідчать
наступні документи: платіжне доручення
в іноземній валюті (МТ 103 вихідний через
SWIFT) від 23.09.2013 р., платіжне доручення в
іноземній валюті (МТ 103 вихідний через
SWIFT) від 01.10.2013 р., виписка видана
відділенням "Дніпродзержинська філія"
ПАТ КБ "Приватбанк", а саме: ABNANL2AXXX ABN AMRO
BANK AMSTERDAM NETHERLANDS NL04ABNA for pecuniary aid fof С.
E. Linden. 17 та 31 липня 2013 р. позивачем, для
здійснення чергових платежів на суму
1350,00 EUR кожний, було надано працівнику
банку копію платіжного доручення в
іноземні валюті (МТ 103 вихідний через
SWIFT) та в усній формі повідомлено про
перерахування платежу за тими ж самими
реквізитами. Працівник банку не видав
позивачу платіжні доручення, отже він,
позивач, не мав змоги пересвідчитись у
правильності зазначених реквізитів.
Проте, згодом, 11 серпня 2013 р., позивачу
стало відомо, що одержувач не отримав
вищезазначені платежі. За поясненнями
позивач негайно звернувся до
відділення банку, де йому стало відомо
про те, що платежі від 17 та 31 липня були
помилково переказано на рахунок іншого
отримувача, а саме: YANG IANFENGO 1 QUEENS
ROADCENTRALHONG KONG33 for pecuniary aid FOR YANG X1ANFENG.
Відповідач 12.08.2013 р. визнав, що допустив
помилку і запевнив позивача, що грошові
кошти будуть направлені належному
отримувачу, що підтверджується листом
за вих. №Э.DD.0.0.0.0/2 -3976 від 12.08.2013 р. Але
цього не відбулося, у зв'язку з
неперерахуванням банком платежів
належному отримувачу, позивач за
власний рахунок повторно доручив
відповідачу здійснити перерахування
грошових коштів: - платіжне доручення
від 22.08.2013 р. на суму 1350,00 EUR, та платіжне
доручення від 28.08.2013 р. на суму 1350,00 EUR,
про що свідчить виписка за період з
01.02.2012 по 06.02.2014 р., видана відділенням
"Дніпродзержинська філія" ПАТ КБ
"Приватбанк". Позивач просив суд
зобов'язати відповідача зарахувати на
поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий на
його ім'я у вказаному банку за
договором про поточний рахунок
фізичної особи №SAMDN3612, грошові
кошти у розмірі 2700 EUR (дві тисячі сімсот
євро), стягнути з відповідача на його,
позивача, користь пеню у розмірі 270 EUR
(двісті сімдесят євро) та судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
позовні вимоги задоволені, зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
зарахувати на поточний рахунок НОМЕР_1,
відкритий на ім'я ОСОБА_6 у вказаному
банку, за договором про поточний
рахунок фізичної особи №SAMDN3612,
грошові кошти у розмірі 2700,0 EUR.
Стягнуто з банку на користь позивача
пеню у розмірі 4373 грн. 13 коп., що станом
на 04.06.2014 р. відповідає 270,0 EUR за
офіційним курсом Національного Банку
України. Стягнуто з банка на користь
позивача 450,0 грн. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, зважаючи
на положення ст. 303 ЦПК України, і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 05.12 2012 р.
між сторонами укладено договір
№SAMDN3612, згідно якого банк відкрив
позивачу поточний рахунок у валюті
євро (EUR) та здійснював
розрахунково-касове обслуговування
(а.с.6 - 8).

З 05.12.2012 р. банк здійснював за
дорученням позивача перерахування
грошових коштів за одними й тими ж
реквізитами, а саме: ABNANL2AXXX ABN AMRO BANK AMSTERDAM
NETHERLANDS NL04ABNA for pecuniary aid fof С. E. Linden,
про що свідчать наступні документи:
платіжне доручення в іноземній валюті
(МТ 103 вихідний через SWIFT) від 23.09.2013 р.,
платіжне доручення в іноземній валюті
(МТ 103 вихідний через SWIFT) від 01.10.2013 р.
(а.с.10-11), виписка видана відділенням
"Дніпродзержинська філія" ПАТ КБ
"Приватбанк", а саме - ABNANL2AXXX ABN AMRO BANK
AMSTERDAM NETHERLANDS NL04ABNA for pecuniary aid fof С. E.
Linden (а.с.12-14).

Позивачем 17 та 31 липня 2013 р., для
здійснення чергових платежів на суму
1350,00 EUR кожний, було надано працівнику
банку копію платіжного доручення в
іноземні валюті (МТ 103 вихідний через
SWIFT) та в усній формі повідомлено про
перерахування платежу за тими ж самими
реквізитами. Працівник банку не видав
позивачу платіжні доручення, отже він
не мав змоги пересвідчитись у
правильності зазначених реквізитів.
Відповідач не зажадав від позивача
письмового підтвердження реквізитів
переказу грошових коштів шляхом
підписання ним відповідного
платіжного доручення.

Згодом, 11 серпня 2013 р., позивачу стало
відомо, що одержувач не отримав
вищезазначені платежі. За поясненнями
позивач негайно звернувся до
відділення банку, де йому стало відомо
про те, що платежі від 17 та 31 липня були
помилково переказано на рахунок іншого
отримувача, а саме: YANG IANFENGO 1 QUEENS
ROADCENTRALHONG KONG33 for pecuniary aid FOR YANG X1ANFENG.

Місцевим судом також встановлено, що
відповідач 12.08.2013 р. визнав, що допустив
помилку і запевнив позивача, що грошові
кошти будуть направлені належному
отримувачу, що підтверджується листом
за вих. №Э.DD.0.0.0.0/2-3976 від 12.08.2013 р. (а.с.15).
Але цього не відбулося, у зв'язку з
неперерахуванням банком платежів
належному отримувачу, позивач за
власний рахунок повторно доручив
відповідачу здійснити перерахування
грошових коштів: платіжне доручення
від 22.08.2013 р. на суму 1350,00 EUR та платіжне
доручення від 28.08.2013 р. на суму 1350,00 EUR,
про що свідчить виписка за період з
01.02.2012 по 06.02.2014 р., видана відділенням
"Дніпродзержинська філія" ПАТ КБ
"Приватбанк" (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України,
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України,
банк зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до пунктів 32.3, 32.3.1 статті 32
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", банки
зобов'язані виконувати доручення
клієнтів, що містяться в документах на
переказ, відповідно до реквізитів цих
документів та з урахуванням положень,
встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього
Закону.

У разі помилкового переказу суми
переказу на рахунок неналежного
отримувача, що стався з вини банку, цей
банк-порушник зобов'язаний негайно
після виявлення помилки переказати за
рахунок власних коштів суму переказу
отримувачу.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що, в даному випадку, невірний переказ
грошових коштів шляхом їх списання з
банківського рахунку позивача стався
саме з вини відповідача, адже
відповідач припустився такого
списання та переказу без письмового
підтвердження позивачем, як клієнтом
цього банку, свого доручення про ці
банківські операції та переказу
грошових коштів саме за вказаною
адресою, на яку фактично були
перераховані грошові кошти позивача.
Відсутність підписаного позивачем
платіжного доручення унеможливлює
проведення банківських операцій щодо
списання грошових коштів з
банківського рахунку позивача та їх
переказу на будь-який інший рахунок,
але відповідач допустив проведення
таких банківських операцій. Такі дії
відповідача не відповідають
вищенаведеним законодавчим вимогам.

Крім того, після виявлення помилки,
відповідач, у порушення свого
обов'язку, самостійно не виправив її та
не переказав грошові кошти позивача за
правильною адресою. Не повернув
відповідач і грошові кошти, помилково
списані з банківського рахунку
позивача, зворотно на його рахунок. У
зв'язку з цим, позивач був змушений
самостійно, за рахунок інших власних
коштів, виправляти цю помилку банку та
переказувати бажану для нього суму
грошових коштів за правильною адресою
за рахунок інших джерел, що потягло за
собою додаткові витрати позивача.

Зважаючи на наведене суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про те, що вимога позивача про
зобов'язання відповідача зарахувати на
поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий на
ім'я ОСОБА_6 у вказаному банку за
договором про поточний рахунок
фізичної особи №SAMDN3612, грошові
кошти у розмірі 2700 EUR (дві тисячі сімсот
євро), - ґрунтується на законі та
підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу, що пунктом 32.3.1.
ст.32 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні», з
відповідними змінами та доповненнями,
передбачена відповідальність банку у
вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення починаючи від дати
завершення помилкового переказу, яка
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу, що загалом за двома платежами
становить суму 270.00 EUR:

платіж від 17.07.2013 р. на суму 1350,00 EUR:
розмір пені = 0.1 відсоток суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, але не більше 10 відсотків
суми переказу. 1350,00 х 0,1 = 1,35 EUR - розмір
пені за один день прострочення, період
прострочення з 18.07.2013 по 04.03.2014
становить 230 дн. та дорівнює 310 EUR. але не
більше 10% суми переказу дорівнює 135 EUR;

платіж від 31.07.2013p на суму 1350,00 EUR: розмір
пені = 0,1 відсоток суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
але не більше 10 відсотків суми
переказу. 1350,00 х 0,1 =1,35 EUR - розмір пені за
один день прострочення, період
прострочення з 18.07.2013 по 04.03.2014
становить 230 дн. та дорівнює 310 EUR, але не
більше 10% суми переказу дорівнює 135 EUR.

Загальна сума пені становить 270,00 EUR.

Враховуючи викладене, положення ч.1
ст.192 ЦК України, виходячи із курсу
валют НБУ станом на день ухвалення
оскаржуваного рішення, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність задоволення позовної
вимоги щодо стягнення на користь
позивача пені у розмірі 4373 грн. 13 коп.,
що еквівалентно 270 EUR (2,7 х 100 EUR х 1619,6758 = 4
373 грн. 13 коп.).

Апелянтом не доведено твердження про
відсутність його вини у неправильному
перерахуванні коштів позивача;
будь-які відповідні докази суду не
надані, клопотання про витребування
доказів не заявлено. Більше того, у
листі за вих. №Э.DD.0.0.0.0/2-3976 від 12.08.2013 р.
(а.с.15) відповідачем визнано факт
помилкового відправлення платежів
позивача від 17 та 31 липня 2013 року за
неправильними реквізитами.

Доводи апелянта про те, що ПАТ КБ
"ПриватБанк", у зв»язку з неправильним
перерахуванням грошових коштів
позивача, направляв відповідні запити
до банку-отримувача, але вказані запити
залишились без реагування, - не
спростовуються правильність
викладених вище висновків суду та
законність оскаржуваного рішення про
задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах
заявлених позовних вимог та змісту
доводів апеляційної скарги, враховуючи
положення ст. 303 ЦПК України, правильне
застосування судом першої інстанції
вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь