22-ц/772/2775/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сичук М. М.Категорія 27
Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 29
вересня 2014 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Матківської М.В., Пащенко Л.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: представника
ПАТ ««Банк Петрокоммерц-Україна» - Шоха
О.П., відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за публічного
акціонерного товариства «Банк
Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 серпня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Посилається на те, що 02.07.2004р. між ЗАТ
«Банк Петрокоммерц-Україна»,
правонаступником якого ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 082н-07-04
від 02.07.2004 року. Відповідно до
кредитного договору ОСОБА_3 отримав від
позивача кредит у сумі 17000 доларів США
та зобов'язався повернути отримані
кредитні кошти, сплачувати щомісяця 15 %
річних за користування кредитом,
сплатити комісію, пеню та штраф.
Позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором та
надав кредит. Однак, відповідач ОСОБА_3
не виконував взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором, у зв'язку з чим,
станом на 10.02.2011 року заборгованість
ОСОБА_3 становить 39 117,28 доларів США.

Зобов'язання позичальника за кредитним
договором забезпечені договором
іпотеки від 02.07.2004 року, який був
укладений між позивачем та ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 Згідно з договором
іпотеки від 02.07.2004р. позичальник і
відповідачі передали банку в іпотеку
належне їм на праві власності нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 55.3 кв.м., яка
складається з коридорів 7-1,7-7,ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ «В», площею 16,1 кв.м., погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м. Вказане
нерухоме майно належить іпотекодавцям
(відповідачам у справі) в рівних
частинах на підставі свідоцтва на
право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради
27.05.2004 року, зареєстрованого КП
«ВООБТІ» 03.06.2004 року в книзі № 617 за №
287/54064.

Таким чином, ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» вважає за
необхідне звернути стягнення на
предмет іпотеки, яким є квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., яка
складається із коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м., погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м. та яка належить
відповідачам у справі в рівних
частинах на підставі свідоцтва на
право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради
27.05.2004 року, зареєстрованого КП
«Вінницьке обласне об'єднання бюро
технічної інвентаризації» 03.06.2004 року в
книзі № 617 за № 287/54064 для погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 082н-07-04 від 02.07.2004 року в сумі 310 708,59
гривень. В якості способу звернення
стягнення на передане в іпотеку майно
визначити - продаж нерухомого майна,
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною, визначеною згідно
звіту експерта - суб'єкта оціночної
діяльності. А також передати на період
реалізації майно в ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна».

В ході розгляду справи, у липні 2013 року
ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»
уточнив позовні вимоги відповідно до
яких просив звернути стягнення на
предмет іпотеки, яким є квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., для
погашення заборгованості за кредитним
договором № 082н-07-04 від 02.07.2004 року в
сумі 393 243,17 гривень, яка складається із:
простроченої заборгованості за
кредитом - 12 716,08 доларів США, що в
еквіваленті до національної валюти
становить 101 639,63 грн.; - заборгованості
по процентах за користування кредитом -
16 097,42 долари США, що в еквіваленті до
національної валюти становить 128 666,68
грн.; пені - 162 936,85 грн. Визначити спосіб
реалізації предмета іпотеки - квартири
АДРЕСА_1 відповідно до процедури
продажу, встановленої ст.ст.33, 39 ЗУ «Про
заставу» шляхом прилюдних торгів та
визначити початкову ціну предмета
іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом на стадії оцінки
майна) та солідарно стягнути судові
витрати (т.2 а.с.21).

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від 15
серпня 2014 року позов задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки, яким є квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., та
складається із коридорів 7-1, 7-7, ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м., погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м., яка належить
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, в рівних
частинах на підставі свідоцтва на
право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради
27.05.2004 року, зареєстрованого КП
«Вінницьке обласне об'єднання бюро
технічної інвентаризації» 03.06.2004 року в
книзі № 617 за № 287/54064 для погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором № 082н-07-04 від 02.07.2004
року в сумі 9417 доларів 35 центів США, що
згідно курсу НБУ станом на 19 червня 2013
року становить 75272 гривні 88 копійок та
пені в сумі 20000 гривень.

Визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки - квартири АДРЕСА_1 шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження»
для задоволення вимог Публічного
акціонерного товариства «Банк
Петрокомерц-Україна» за ціною, що буде
встановлена суб'єктом оціночної
діяльності на стадії виконавчого
провадження.

В частині інших позовних вимог
відмовлено.

Солідарно стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 на користь ПАТ " Банк
Петрокомерц-Україна" понесені ним
судові витрати в розмірі 411 гривень 86
копійок судового збору та 29 гривень 07
копійок у відшкодування витрат зі
сплати інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи (т.2
а.с.143-147).

В апеляційній скарзі відповідач у
справі ОСОБА_3 просить рішення суду
першої інстанції від 15 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ПАТ "Банк
Петрокомерц-Україна" в задоволені
позовних вимог. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні в суду
апеляційної інстанції скаржник -
відповідач у справі та його
представник апеляційну скаргу
повністю підтримали та просили її
задовольнити, посилаючись на викладені
в ній доводи.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнав та заперечив проти її
задоволення, посилаючись на її
безпідставність та необґрунтованість.

Інші відповідачі в судове засідання до
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, однак були повідомлені
належним чином про час і місце розгляду
справи, тому відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України справа розглянута у їх
відсутність, оскільки їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «Банк Перокоммерц-Україна», суд
першої інстанції встановив та виходив
з того, що 02.07.2004 року між ЗАТ «Банк
Перокоммерц-Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перокоммерц-Україна» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №082н-07-04
відповідно до умов якого, кредитор
надає позичальнику у тимчасове
користування грошові кошти в сумі 17 000
доларів США зі сплатою 15.00 % річних.

Згідно договору іпотеки від 02.07.2004 року,
укладеного між ЗАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_7, 02.07.2004 року,
позичальники передали банку в іпотеку
належне їм на праві власності нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 55.3 кв.м., яка
складається з коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ «В», площею 16,1 кв.м., погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м. Вказане
нерухоме майно належить відповідачам в
рівних частинах на підставі свідоцтва
на право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради
27.05.2004 року, зареєстрованого КП
«ВООБТІ» 03.06.2004 року в книзі № 617 за №
287/54064.

Відповідно до розрахунку
заборгованості по кредитному договору
№ 082н-07-04 від 02.07.2004 року заборгованість
за кредитом складає 12716,08 доларів США,
16097,42 доларів США заборгованість по
процентах, а також нарахована пеня в
сумі 162 936,85 гривень.

Згідно виконавчого напису, вчиненого 20
жовтня 2005 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., яка
складається із коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м., вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м., погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м., яка належить
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Суд першої інстанції, враховуючи
вимоги норм ст.ст.509, 526, 553 623-625, 1054, 1055 ЦК
України, прийшов до висновку, що
відповідачі не виконали взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору, а
тому право позивача підлягає захисту,
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення вимоги ЗАТ
«Банк Петрокоммерц-Україна» за рахунок
коштів, отриманих від реалізації
нерухомого майна, в частині суми
неповернутого кредиту в розмірі 13450
доларів США, що еквівалентно 67922,50
гривень, суми відсотків 1817,58 доларів
США, що еквівалентно 9178,78 гривень, суми
пені за прострочення виконання
зобов'язань та штрафних санкцій в
розмірі 13165,45 гривень, а всього загальна
сума заборгованості становить 90266,73
гривень.

Відповідно до відповіді Ленінського
ВДВС ВМУЮ за № 14417/07-35/7 від 17 червня 2014
року на виконанні в Ленінському ВДВС
перебуває виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 № 8875 від 20 жовтня 2005 року
про звернення стягнення на нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, в ході
якого 14 вересня 2010 року проведено опис
та арешт зазначеного майна (т.2 а.с. 114).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 24 квітня 2012 року, з
урахуванням ухвали Апеляційного суду
Вінницької області від 18 червня 2012 року
(т.1 а.с. 99-101) стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» заборгованість
за кредитним договором в розмірі 14685,71
доларів США, що еквівалентна 115910,32 грн.,
з яких 9790,48 доларів США - прострочена
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 4895,23 доларів США
- пеня за прострочення сплати тіла
кредиту та відсотків за користування
кредитом. При цьому як вбачається з
рішення суду дана заборгованість
обрахована за період з 18.10.2005 року по
02.08.2010 року.

Після відкриття виконавчого
провадження відповідачем ОСОБА_3
здійснено часткові проплати боргу 21
вересня 2010 року на суму 5000 гривень та 11
лютого 2011 року на суму 10000 гривень (по
5000) гривень (т.1 а.с. 65).

Судом першої інстанції встановлено та
сторонами не оспорюється, що на момент
розгляду справи нерухоме майно, що
становить предмет іпотеки, у
встановленому законом порядку не
реалізовано і вимоги банку з
повернення коштів кредиту з відсотками
і пенею за прострочення платежів не
задоволені. У зв'язку з цим суд дійшов
висновку про те, що не заслуговують на
увагу доводи відповідачів щодо
подвійного стягнення, оскільки
наявність виконавчого напису
нотаріуса про звернення стягнення на
предмет іпотеки, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання та
виконання цього виконавчого напису, не
позбавляє кредитора права на звернення
до суду з позовом про стягнення
заборгованості і звернення стягнення.
У зв'язку з цим суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позову в
частині вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Наявність виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого за невиконання
кредитного договору, за відсутності
реального виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду
після вчинення виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з вимогою про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов висновку, що не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості за кредитом,
термін погашення якого пройшов
(прострочена заборгованість за
кредитом) 12716,08 доларів США, оскільки
виконавчим написом нотаріуса стягнуто
суму неповернутого кредиту в розмірі
13450 доларів США, яка позивачем частково
погашена в лютому 2011 року в сумі 5000
гривень.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Таким чином, оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення. Враховуючи викладене
та виходячи з умов договору сторін і
змісту зазначених правових норм, суд
дійшов висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Вказана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-116 цс13 від 6 листопада 2013 року, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обовязковою для судів.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
суму заборгованості по процентам слід
обраховувати за період з 28 лютого 2008
року, тобто в межах трирічної позовної
давності, оскільки згідно поштового
відправлення позов передано на пошту 28
лютого 2011 року (т.1 а.с. 29).

З наданого Банком порядку розрахунку
(т.1 а.с. 169) суму виданого кредиту
необхідно помножити на процентну
ставку поділену на сто, поділену на
кількість днів у році, і помножену на
кількість днів у періоді.
Заборгованість за період з 28 лютого 2008
року по 2 серпня 2010 року становить 4944,80
доларів США за мінусом 10000 гривень,
сплачених позичальником ОСОБА_3 згідно
квитанцій, що еквівалентно 632,19 та 526,84
доларів США, а тому заборгованість
становить 3785,77 доларів США.

Також суд першої інстанції дійшов
висновку по задоволення вимог в
частині заборгованості по процентам за
користування кредитом, термін оплати
яких пройшов (прострочена
заборгованість по процентам за
користування кредитом) за період з 3
серпня 2010 року по 18 червня 2013 року в
розмірі 5631,58 доларів США згідно
наданого позивачем розрахунку (а.с. 23,24),
оскільки наданий позивачем після
поновлення судового розгляду
розрахунок виходить за межі збільшених
позовних вимог (том 2, а.с. 21, 22), так як
містить інформацію за 19, 20 червня 2013
року.

Загальна сума заборгованості по
процентам за користування кредитом
становить 9417,35 доларів США, що згідно
курсу НБУ станом на 19 червня 2013 року
становить 75272,88 гривні.

Разом з тим суд першої інстанції
прийшов висновку, що не підлягає
задоволенню позовна вимога в частини
заборгованості по процентам за
користування кредитом, оскільки згідно
виконавчого напису від 20 жовтня від
20.10.2005 року звернуто стягнення з
урахуванням суми відсотків 1817,58
доларів США.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені, то суд дійшов висновку
про часткове його задоволення,
оскільки позивачем нарахована пеня за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 162936,85 грн., що суперечить ст. 18 п.
5 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
згідно якого несправедливими умовами
договору є встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором. Крім того, суд
задовольняє частково позовні вимоги в
частині стягнення прострочених
процентів та відмовляє в частині
стягнення суми простроченої
заборгованості за кредитом, а тому суд
вважає, що розмір пені згідно порядку
обрахунку за умовами п. 4.1 кредитного
договору має обраховуватись не з суми
заявлених позовних вимог, а з суми, яка
стягується за судовим рішенням в межах
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд
вважає за необхідне визначити спосіб
реалізації предмета іпотеки - належної
відповідачам квартири, шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження»
для задоволення вимог ПАТ «Банк
Петрокомерц-Україна» за ціною, що буде
встановлена суб'єктом оціночної
діяльності на стадії виконавчого
провадження.

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитися із такими висновками суду
першої інстанції, оскільки дані
висновки не в повній мірі відповідають
нормам матеріального та
процесуального права .

Зокрема, колегією суддів встановлено
невідповідність суми заборгованості
по процентам, заявлених банком у позові
та в розрахунку заборгованості (т. 2 а.с.
133-139) - 5636,88 доларів США, сумі
заборгованості, зазначеної судом у
рішенні суду від 15.08.2014 року - 9417,35
доларів США. Позивач ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» вважає це
арифметичною помилкою, допущеною судом
при ухваленні рішення, яка не може бути
підставою для його скасування. Однак,
колегія суддів з даним висновком суду
першої інстанції та запереченнями
Банку в цій частині погодитись не може,
оскільки з рішення суду не вбачається,
що зазначене є лише арифметичною
помилкою суду.

Також колегія суддів не може
погодитись із висновками суду про те,
що в судовому засіданні відповідачами
не надано суду жодних документальних
підтверджень та в суді не доведено тих
обставин, що житло, яке є предметом
іпотеки і надано як забезпечення
кредиту в іноземній валюті відповідає
вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», а саме: те, що спірне житлове
майно використовується відповідачами
як місце постійного проживання або є
об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, і це житло є місцем
постійного проживання відповідачів, а
також що у позичальника або майнового
поручителя на праві власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Проте у зв'язку зі складною
фінансово-економічною ситуацією в
Україні та знеціненням національної
валюти, державою з метою підтримки
громадян України, які мають невиконані
зобов'язання за договорами споживчого
кредиту в іноземній валюті було
прийнято Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-VII від 3.06.14 року,
що набрав чинності 07.06.2014 року, у
відповідності до якого введено
мораторій (заборону) на примусове
відчуження рухомого і нерухомого майна
позичальників (боржників), які мають
кредитні зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті.

З огляду на положення ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 4 листопада
1950 року, кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Пунктом 1 ч. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», № 1304-VII
від 03.06.2014 року, передбачено, що
протягом дії цього Закону:

- не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст.5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

З матеріалів справи вбачається, що у
іпотеку банку передано квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м.,
житловою площею 34,8 кв.м., яка належить
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, яке є їх
місцем постійного проживання. Доказів
про наявність у іпотекодавців
(відповідачів у справі) на праві
власності іншого житлового майна суду
не надано. Крім того, на протязі всього
часу розгляду даної справи всі судові
повістки відповідачам надсилаються
саме за вищевказаною адресою. Належних
обґрунтувань з посиланням на
відповідні докази того що зазначена
квартира не відповідає вимогам ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», судом не
наведено. А тому доводи суду першої
інстанції в цій частині є
необґрунтованими, оскільки
ґрунтуються лише на припущеннях.
Колегія суддів вважає безпідставними
посилання місцевого суду на те, що
вказаний Закон застосовується лише при
виконанні судових рішень, а тому він не
розповсюджується на спірні
правовідносини.

Зазначені обставини мають значення для
справи, але суд першої інстанції їх
належним чином не з'ясував та не
звернув увагу на норми вище вказаного
Закону, яким встановлена заборона щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
протягом його дії та помилково не
застосував їх при вирішенні позовних
вимог.

З урахуванням цього, рішення місцевого
суду у частині задоволення позову про
зверненні стягнення на предмет іпотеки
підлягає скасуванню, з ухваленням у цій
частині нового рішення суду.

Відмова саме з цих підстав у
задоволенні позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки, не
позбавляє іпотекодержателя права на
повторне звернення до суду у
майбутньому після набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Таким чином, при вирішенні спору судом
першої інстанції допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав доведеними, неправильне
застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду в
частині задоволених позовних вимог не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо його законності й
обґрунтованості, що призвело до
неправильного вирішення спору, тому в
цій частині залишатись в силі не може
та підлягає скасуванню відповідно до
вимог п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим та доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують та не дають достатніх
підстав для його скасування.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 серпня 2014 року
в частині задоволених позовних вимог
скасувати.

В задоволені позову публічного
акціонерного товариства «Банк
Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет іпотеки - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий : підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
М.В. Матківська

Л.В. Пащенко

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний