Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4272//14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Бабак
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 09 липня 2012 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»)
звернулось до Харцизького міського
суду Донецької області з позовом до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 26.05.2008 р. між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3, був укладений
кредитний договір № DOXCGA40000154, за
умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в
розмірі 38250 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 20% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 26.05.2028р.

В забезпечення виконання зобов'язання
за Кредитним договором 26.05.2008р між ПАТ
КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 укладений
договір іпотеки, згідно якого
відповідач надав в іпотеку належне
йому майно, а саме: квартиру загальною
площею 54,92 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач зобов'язання за вказаним
Договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим, станом на 10.08.2011р у нього
виникла заборгованість в загальній
сумі 46 720,58 доларів США, яка складається
з наступного: - заборгованість за
кредитом - 30801,99 доларів США;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 8735,76 доларів
США; заборгованість по комісії за
користування кредитом - 1556.77 доларів
США; пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 3371,40 долара
США; штраф (фіксована частина) - 31,36
доларів США; штраф (процентна складова)
-2223,30 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 54,92 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та проживають в
іпотечній квартирі, зі зняттям їх з
реєстраційного обліку у Відділі у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
м. Харцизька.

Стягнути з відповідача понесені судові
витрати: 1708, 50 грн. - судового збору, 120
грн. - витрат на інформаційно-технічне
забезпечення слухання справи.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 09 липня 2012 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
КБ «Приватбанк» подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи і
наданим доказам, рішення ухвалено з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, оскільки судом
не прийнято взято до уваги, що
Постанова НБУ № 328 від 06 серпня 2009 року
«Про заходи щодо забезпечення
погашення кредитів», якою суд
керувався, як підставою відмови в
задоволенні позову, носить
рекомендаційний характер та не є
загальнообов'язковою для виконання.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 05 грудня 2012 року
апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволена частково.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 09 липня 2012 року
скасовано. Відмовлено у задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» за
недоведеністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 червня 2013 року касаційну
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено
частково. Рішення апеляційного суду
Донецької області від 05 грудня 2012 року
скасовано, справа направлена на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 16 липня 2013 року апеляційна
скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволена.
Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 09 липня 2012 року
скасовано, позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.

Звернено стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54,92
кв.м в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 26 травня 2008 року № DOXCGF40000154 в
розмірі 46 720 доларів 48 центів США шляхом
продажу предмета іпотеки ПАТ КБ
«Приватбанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності,
наданням Банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу, з
початковою ціною предмета іпотеки не
нижче 242 500 грн. Виселено ОСОБА_3 та інших
осіб, які проживають та зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку. Вирішено
питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення
апеляційного суду Донецької області
від 16 липня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначена апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«Приватбанк» підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає, при його
ухваленні судом неповно з'ясовані
обставин, що мають значення для справи,
має місце невідповідність висновків
суду обставинам справи, у зв'язку з чим,
рішення суду підлягає скасуванню у
відповідності до вимог ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів, що банк вживав заходів для
реструктуризації заборгованості,
оскільки кредит відповідачу виданий до
2028 року, не надав письмового
роз'яснення позичальнику щодо
можливості реструктуризації боргу. Дії
банку відносно відповідача, який бажає
повернути кредитні кошти та
урегулювати спірні моменти, мають
упереджений характер.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, позивач в силу ст. 10 ЦПК
України зобов'язаний довести правову
та фактичну підставу своїх позовних
вимог.

В порушення вимог даної статті, позивач
не надав належних та допустимих
доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України
на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя ухвалює
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних відносин"
передбачено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою ст. 9, ст. 109 ЖК Української
РСР, статей 39 - 40 Закону України "Про
іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з п. 22 договору іпотеки ПАТ КБ
"ПриватБанк" 13 серпня 2010 року та 27
серпня 2011 року направляло на адресу
ОСОБА_3 попередження про наявність
заборгованості у розмірі 46 720 доларів 58
центів США та йому пропонувалося
протягом 30 днів погасити
заборгованість за кредитом,
Роз'яснялося, що в протилежному випадку
буде звернуто стягнення на предмет
іпотеки (т .1 а. с. 7, 83, 168).

Однак, доказів направлення та
отримання письмової вимоги про
виселення як позивача так і інших осіб,
які проживають разом з відповідачем,
позивачем не надано.

Враховуючи, що справа судами
розглядалася неодноразово, а в силу ст.
338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи, у судовому
засіданні апеляційного суду судовою
колегію запропоновано представнику
позивача надати докази, які б
підтверджували направлення та
отримання ОСОБА_4 та іншими особами, які
проживають з ним письмової вимоги про
виселення.

Однак, представником заявлено, що таких
доказів він надати не може, як і не може
надати відомості, які особи проживають
та зареєстровані в іпотечній квартирі,
а також доказів того, що ОСОБА_4 та інші
мешканці квартири відмовлялися
добровільно виселитися з квартири.

Таким чином, доказів на підтвердження
позовних вимог про виселення,
позивачем не надано.

Що стосується позовних вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, то судова колегія зазначає
наступне.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України "Про
іпотеку" в разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а ст. 54 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя, при цьому
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

З урахуванням зазначеного, судовою
колегією встановлено, що є визначені
законом підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В той же час, з 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті". Відповідно до вимог
п.1 ч.1 ст.1 вказаного Закону, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеки", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Крім того, згідно ст. 4 зазначеного
Закону, протягом його дії інші закону
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм, а тому норми
Закону України "Про іпотеку" необхідно
застосовувати з урахуванням вимог
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті".

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що вказаний Закон
регламентує правовідносини, які
склалися між сторонами в даній справі,
оскільки відповідач ОСОБА_4 одержав
кредит в іноземній валюті (т.1 а.с.3-4,68-73),
в забезпечення його виконання передав
в іпотеку квартиру, загальна площа якої
становить 54,92 кв.м, що вбачається з
тексту договору іпотеки (т1,а.с.5-6,74-79),
яка не перевищує 140 кв.м. та належить на
праві власності відповідачу.

Вказане нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника та його сім'ї,
про що зазначено як в кредитному так і в
іпотечному договорі, хоча
зареєстрований за іншою адресою
АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 68-79)

Судова колегія зазначає, що згідно ст. 3
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" закон втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

На час розгляду справи судом такий
закон відсутній, але після прийняття
відповідного законодавчого акту
позивач не позбавлений права
пред'явлення своїх вимог до
відповідача з моменту прийняття закону
про врегулювання питання погашення
відповідачем як позичальником
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку про відмову у задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав,
передбачених Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті".

Оскільки, позовні вимоги про виселення
є похідними від вимог про звернення
стягнення на нерухоме майно та
позивачем не надано доказів на їх
підтвердження, у задоволенні цих
позовних вимог необхідно відмовити.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з інших правових
підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 09 липня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» з інших
правових підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: