Справа № 343/1407/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2140/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
заочне рішення Долинського районного
суду від 18 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вона перебувала з відповідачем
по справі ОСОБА_4 в зареєстрованому
шлюбі, який розірвано 03.06.2003 року. Від
шлюбу у них є син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначала, що після розірвання шлюбу
відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків по утриманню дитини.
Рішенням Долинського районного суду у
2000 році ухвалено стягувати з
відповідача в її користь аліменти на
утримання сина в розмірі 1/4 частини від
заробітку до досягнення дитиною
повноліття. На даний час виконавчий
лист повернуто у відділ ДВС. Зазначала,
що син навчається на другому курсі
Прикарпатського лісогосподарського
коледжу за денною формою навчання, у
зв'язку з чим потребує матеріальної
допомоги. Однак в добровільному
порядку відповідач відмовляється від
виконання своїх обов'язків по
утриманню дитини, хоча має змогу
надавати матеріальну допомогу.
Посилаючись на наведене, на підставі
ст.199 Сімейного кодексу України,
просила зобов'язати відповідача
сплачувати аліменти в її користь у
твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн.
до закінчення сином навчання в коледжі.

Заочним рішенням Долинського
районного суду від 18 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно
на утримання їх повнолітнього сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час його
навчання в Прикарпатському
лісогосподарському коледжі. Вирішено
стягнення аліментів розпочати з 30.05.2014
року - часу звернення з позовом до суду
і проводити до закінчення сином ОСОБА_7
навчання, але не довше ніж до
досягнення ним 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 243,60
грн. судового збору.

Ухвалою Долинського районного суду від
28 серпня 2014 року заяву відповідача про
перегляд заочного рішення по даній
справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним
рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин справи, які суд вважав
встановленими. Зокрема, апелянт
зазначає, що всупереч ст.199 СК України,
суд не встановив чи він має реальну
можливість надавати матеріальну
допомогу, а виходив із уявної
вірогідності надання такої допомоги в
майбутньому. Вважає, що позивачка не
довела позовні вимоги, оскільки не
надала жодного доказу про те, що син
ОСОБА_7 потребує на даний час
матеріальної допомоги у зв'язку з
навчанням. На думку апелянта, судом не
досліджено участі позивачки у наданні
матеріальної допомоги синові, не
встановлено, які види допомоги вона
надавала чи надає йому. Стверджує, що
судом не дотримано вимог статей 10, 212, 213
ЦПК України, суд не дав належної оцінки
його доводам, викладеним у запереченні
на позов, та наданим ним документам.
Стверджує, що висновок суду про те, що
він належним чином викликався в судове
засідання, не відповідає дійсності,
оскільки судової повістки відповідно
до ст.74 ЦПК України він не отримував.
Крім того, зазначає, що в резолютивній
частині не визначено строк стягнення
аліментів, а лише вказано, що аліменти
стягуються на час навчання сина, але не
довше ніж до 23-річного віку, а
відповідно до наданої позивачкою
довідки навчання повинно тривати до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року - тобто до досягнення
сином віку 20 років. З цих підстав просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явився,
від нього надійшла заява, в якій
апелянт підтримує доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та просить її
задовольнити, а справу розглянути без
його участі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заперечив
проти задоволення апеляційної скарги,
просив її відхилити, оскільки вважає,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, заперечення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу
України, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 03.06.2003 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с.10). Від даного
шлюбу у сторін по справі 26.04.1996 року
народився син ОСОБА_7, про що свідчить
свідоцтво про народження (а.с.9).

Із довідки № 444, що видана 22.05.2014 року
Прикарпатським лісогосподарським
коледжом, встановлено, що ОСОБА_7 дійсно
навчається на другому курсі денного
відділення даного коледжу і закінчить
навчання ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.6).

Відповідно до довідки Тростянецької
сільської ради Долинського району
Івано-Франківської області №328 від
28.05.2014 року (а.с. 5), ОСОБА_7 проживає разом
матір'ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 Долинського
району Івано-Франківської області.

Правильно встановивши вищезазначені
обставини, суд дійшов вірного висновку,
що відповідач не надає матеріальної
допомоги на утримання свого сина, який
продовжує навчання і в зв'язку з цим
потребує матеріальної допомоги, хоч
зобов'язаний його утримувати і має
можливість надавати таку допомогу,
оскільки є фізично здоровим. При цьому,
суд вірно стягнув аліменти в розмірі 600
грн., а не 800 грн. як просила позивачка,
та врахував, що відповідач ніде не
працює та має іншу сім'ю, яку теж
зобов'язаний утримувати.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
щодо того, що всупереч ст.199 СК України
суд не встановив чи має відповідач
реальну можливість надавати
матеріальну допомогу, а виходив із
уявної вірогідності надання такої
допомоги в майбутньому, то колегія
суддів вважає такі доводи
голослівними, оскільки судом вірно
встановлено, що ОСОБА_4 є фізично
здоровим, тобто працездатним. Крім
того, як видно із матеріалів справи, з
відповідача за рішенням суду
стягувались аліменти в розмірі 1/4
частини від заробітку на користь
позивачки на утримання сина ОСОБА_7 до
досягнення ним повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а із довідки, виданої
10.06.2014 року відділом ДВС Бердичівського
міськрайонного управління юстиції,
вбачається, що аліменти із відповідача
згідно виконавчого листа №2-3062 від
30.11.2004 року утримано в повному обсязі до
досягнення сином ОСОБА_7 повноліття, а
саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
заборгованість відсутня. Таким чином,
відповідач із вересня 2009 року (коли
останнього було звільнено з роботи за
власним бажанням (а.с.42)) по квітень 2014
року (досягнення сином повноліття)
належним чином сплачував аліменти,
незважаючи не те, що, як він зазначав у
запереченні, ніде не працював та
доходів не отримував. Це також дає
підстави вважати, що ОСОБА_4 має
можливість надавати матеріальну
допомогу на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_7, який продовжує навчання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
про те, що позивачка не довела позовні
вимоги, оскільки не надала жодного
доказу про те, що вин ОСОБА_7 потребує в
даний час матеріальної допомоги у
зв'язку з навчанням, є надуманими,
оскільки у матеріалах справи міститься
достатньо доказів на підтвердження
даної обставини, зокрема те, що сім'я
позивачки є багатодітна,
малозабезпечена, позивачка на даний
час знаходиться у декретній відпустці
по догляду за малолітнім сином ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи апелянта, що стосуються
помилковості висновку суду про те, що
він належним чином викликався в судове
засідання, є частково обґрунтованими,
проте вони не спростовують правильних
висновків суду, оскільки апелянт
отримав копію постанови про відкриття
провадження у справі, мав можливість
надати заперечення та всі необхідні
докази, а в судове засідання не
з'являвся, незважаючи на його належне
повідомлення про час та місце розгляду
справи, що мотивував скрутним
матеріальним становищем. Крім того,
вказане порушення норм процесуального
права не призвело до неправильного
вирішення справи, а тому відповідно до
ч.3 ст.309 ЦПК України, воно не може бути
підставою для скасування або зміни
рішення.

Необгрунтованими є також доводи
апелянта про те, що в резолютивній
частині не визначено строк стягнення
аліментів, так як у рішенні чітко
зазначено, що аліменти стягуються на
час навчання сина, але не довше ніж до
23-річного віку. У ст.199 СК України
передбачено, що право на утримання
припиняється у разі припинення
навчання, з чого слід зробити висновок,
що аліменти підлягають стягненню
тільки на час навчання сина, якщо ж
останній припинить навчання, то
аліменти стягненню не підлягають.

Таким чином, викладені в
апеляційній скарзі доводи не впливають
на правильність висновків суду першої
інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано всебічно та
повно, дано їм вірну правову оцінку, а
рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Долинського районного
суду від 18 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій