Справа № 185/8163/14-ц
Провадження № 2/185/3284/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді:
Бондаренко В.М.,

за участю секретаря:
Данильченко Ю.О.,

позивача:
ОСОБА_1,

представників позивача:
ОСОБА_2,

ОСОБА_8,

відповідача:
ОСОБА_3,

представника відповідача:
ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Павлограді
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про виселення з будинку без
надання іншого житлового приміщення,
суд -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про виселення з будинку без
надання іншого житлового приміщення, в
якій просить виселити відповідача з
будинку, який належить їй на праві
власності, за адресою: АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що вона є
власником будинку АДРЕСА_1. У вказаному
будинку проживають та зареєстровані,
крім неї, двоє їх синів - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її
колишній чоловік, відповідач по справі
- ОСОБА_3, шлюб з яким був розірваний у 2000
році. Оскільки ОСОБА_3 систематично
порушує правила співжиття, а саме,
зловживає спиртними напоями,
влаштовує бійки, сварки, скандали, що
робить неможливим проживання з ним,
остання запропонувала йому
добровільно виселитися з житлового
будинку, але відповідач відмовляється
покинути її житло. Таким чином
порушується її право на володіння,
розпорядження та користування власним
майном.

У судовому засіданні позивач,
його представники позовні вимоги
підтримали на доводах та підставах
викладених у позові та просили їх
задовольнити.

Відповідач, його представник у
судовому засіданні просили відмовити в
задоволенні позову на тих підставах, що
ОСОБА_3 іншого житлового приміщення для
проживання не має, так як все своє
подружнє життя проживав у спірному
житловому будинку разом з позивачем.
Вважали, що як колишній член сім'ї
позивача, відповідач має право на
користування спірним житловим
приміщенням, так як несе витрати по
утриманню житлового будинку та не
порушує правил співжиття з колишньою
дружиною.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши та дослідивши
матеріали цивільної справи в їх
сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 18
квітня 2014 року є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, про що зроблений
відповідний запис у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за № 2-623.

Згідно довідки квартального
комітету № 67 м. Павлограда станом на
16.09.2014 року за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: - ОСОБА_1, як колишня
дружина, ОСОБА_3, як колишній чоловік,
діти подружжя - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва серії
НОМЕР_1 від 09.07.2010 року шлюб між
сторонами було розірвано 25.09.2000 року,
про що відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Павлограду
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області зроблений відповідний актовий
запис за № 481, але сторони продовжують
проживати разом за зареєстрованим
місцем проживання.

Позивач, звернувшись до суду з
зазначеним позовом посилалася на те, що
відповідач своїми діями та проживанням
у належному їй житловому будинку
перешкоджає їй у реалізації її прав на
користування та розпорядження
належним їй нерухомим майном, та своєю
поведінкою зробив неможливим її
проживання у належному їй будинку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК
України якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

У п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12 квітня 1985 року,
роз'яснено, що при вирішенні справ про
виселення на підставі ст.116 ЖК України
осіб, які систематично порушують
правила проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖСК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Як вбачається з матеріалів справи
жодних доказів на підтвердження того,
що до відповідача були застосовані
вказані вище заходи попередження,
або заходи громадського впливу, вжиті
на зборах трудового колективу,
товариськими судами й іншими
громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання відповідача суду
надано не було.

Звернення позивача до
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області з приводу
неналежної поведінки відповідача та
прийняті ним відповідні висновки, не
можуть свідчити про систематичне
порушення відповідачем правил
співжиття, що робить неможливим
проживання з ним в одному житловому
будинку, оскільки вказаними
висновками не застосувалися зазначені
вище заходи, які мають передувати
виселенню відповідача, а тому
систематичне порушення відповідачем
правил співжиття, що робить
неможливим проживання з ним в одному
будинку - не доведено.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про виселення з будинку без
надання іншого житлового приміщення не
підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до
ст. 88 ЦПК України не підлягають
розподілу.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 88, 212, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про виселення з будинку без
надання іншого житлового приміщення -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
В.М. Бондаренко