23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
при секретарі: Мікітчак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про
визнання недійсним договору, -
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору № 500385989 від 26.06.2013 року.
Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд
скасувати рішення Подільського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції не надано жодної оцінки
обставині, що позивачу не була до
укладення договору надана вся
необхідна інформація передбачена ЗУ
«Про захист прав споживачів»,
наприклад, про наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача.

Заслухавши доповідь головуючого,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Справа 758/6328/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/11600/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Шаховніна
М.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.З матеріалів
справи вбачається, що 26.06.2013 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було
укладено кредитний договір № 500385989, за
умовами якого банк надав ОСОБА_1 в
кредит суму грошових коштів в розмірі 50
000,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом за ставкою 0,1%
річних строком до 27.06.2016 року.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» свої
зобов'язання за кредитним договором
виконало належним чином, надавши
ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000,00 грн., згідно
умов кредитного договору та ст. 1054 ЦК
України, якою передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Із змісту апеляційної скарги
вбачається, що представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як на підставу своїх
вимог, посилається на Правила надання
банками інформації споживачу про умови
кредитування за сукупну вартість
кредиту, якими передбачено, що банки
зобов'язані перед укладанням
кредитного договору надати споживачу в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту. Банки
зобов'язані отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з вищенаведеною
інформацією. Проте. Інформація не була
надана позивачу в письмовій формі до
укладення оспорюваного договору, що
позбавило його можливості зробити
свідомий вибір при укладанні договору.

Однак, колегією суддів встановлено, що
вимоги апеляційної скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Положенням п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» передбачено, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту (в процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг
(реєстратора, нотаріуса, страховика,
оцінювача тощо), пов'язаних з
одержанням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту; строк, на який кредит може бути
одержаний; варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги; можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; необхідність здійснення
оцінки майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється;
податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на які споживач
має право, або відомості про те, від
кого споживач може одержати докладнішу
інформацію; переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування. У разі
ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону.

Так, виходячи із положення зазначеної
статті Закону України «Про захист прав
споживачів», колегією суддів
встановлено, що відповідно до п. п. 2.7, 5
спірного кредитного договору сукупна
вартість кредиту з урахуванням
вартості усіх супутніх послуг
визначена в Додатку № 1 до цього
договору і є його невід'ємною частиною.
Підписанням цього договору
позичальник підтверджує, що він
попередньо ознайомлений у письмовій
формі з умовами надання кредиту, в тому
числі вартістю кредиту, його
особливостями перевагами та
недоліками, інформацією про сукупну
вартість кредиту з урахуванням
реальної процентної ставки та значення
абсолютного подорожчання кредиту,
вартості видів та предметів супутніх
послуг, а також будь-якою іншою
інформацією, надання якої вимагає
чинне законодавство, у тому числі
інформацією, надання якої передбачене
нормами Закону України «Про захист
прав споживачів» та нормативними
документами НБУ, які йому роз'яснені,
зрозумілі, не потребують додаткового
тлумачення та з якими він цілком
згодний, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження та задоволенню не
підлягають, оскільки спірний кредитний
договір укладено у відповідності до
вимог чинного законодавства, підписано
обома сторонами, що свідчить про
погодження сторонами умов даного
договору, а також, ОСОБА_1 перед
укладанням кредитного договору
ознайомлено в письмовій формі з
інформацією, на яку він посилається в
апеляційній скарзі, що підтверджено
належними доказами у справі, а саме п. 5
кредитного договору № 500385989 від 26.06.2013
року. Крім того, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази звернення
ОСОБА_1 до банку із заявою про надання
додаткової інформації щодо певних
положень договору або про відкликання
своєї згоди на укладення договору.

Разом з тим, колегія суддів критично
оцінює доводи апеляційної скарги щодо
введення ОСОБА_1 відповідачем ПАТ
«Альфа-Банк» в оману, оскільки при
підписанні даного договору ОСОБА_1 був
ознайомлений з умовами договору, які
було погоджено ним шляхом його
підписання.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про
визнання недійсним договору залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: