Справа № 467/1081/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року Арбузинський районний
суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді
Кірімової О.М.

за участю секретаря
Андросової А.В., Картоусова
С.О.

представників
ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Арбузинка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням

та зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

третя особа без самостійних вимог:
Орган опіки та піклування Арбузинської

райдержадміністрації

про усунення перешкод у користуванні
житлом та вселення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є
власником житлового будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1. В цьому будинку
також зареєстрована її онука ОСОБА_4,
яка з 2012 року в спірному житловому
приміщення не проживає.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 право
користування будинком не реалізувала,
участі по утриманню житла не несе,
просила суд визнати ОСОБА_4 такою, що
втратила право на користування
будинком АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вимогами ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулася до суду із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3,
про усунення перешкод у користуванні
житлом та вселення.

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_3,
будучи її бабусею, чинить перешкоди в
проживанні їй та її малолітній дитині,
у спірному житловому приміщенні, а саме
в будинку АДРЕСА_1, де вона
зареєстрована. В кінці 2011 року ОСОБА_4
вимушена була покинути спірний будинок
та переселитися на іншу адресу, де
проживає до цього часу.

Посилаючись на викладені обставини,
позивачка просила усунути перешкоди у
користуванні будинком АДРЕСА_1
Арбузинського району шляхом вселення
позивача та зобов'язати ОСОБА_3 надати у
користування ОСОБА_4 та її малолітній
дитині ОСОБА_5 дві кімнати у будинку
АДРЕСА_1, надати позивачу ключі від
зазначеного будинку та не чинити
перешкод у користуванні вказаним
житлом.

Ухвалою Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 15 липня 2014
року позови об'єднано в одне
провадження.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом підтримала заявлені
вимоги та просила суд задовольнити
позов. В задоволенні зустрічного
позову просила відмовити.

Представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_2, підтримала заявлені
вимоги ОСОБА_3 та суду пояснила, що
останній на праві власності належить
будинок АДРЕСА_1, в даному будинку
зареєстрована відповідачка, яка з
кінця 2011 року у ньому не проживає.
ОСОБА_4 та її малолітня донька, як сім»я,
проживають у квартирі АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_6, який є цивільним
чоловіком відповідачки та батьком
дитини.

Реєстрація відповідача у будинку
перешкоджає позивачу у здійсненні його
права щодо користування і
розпорядження його будинком. Крім того,
позивач з кінця 2011 року вимушена
сплачувати за останню комунальні
платежі, тому вона звернувся з таким
позовом до суду. За такого просила суд
задовольнити заявлені вимоги. В
задоволенні вимог, заявлених за
зустрічним позовом просила суд
відмовити, оскільки такі є
необґрунтовані та не підтверджені
жодними доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_4
заперечувала проти задоволення вимог,
заявлених її бабусею ОСОБА_3, оскільки
вважає їх надуманими.

Представник позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_1, підтримав заявлені
вимоги ОСОБА_4 та просив суд їх
задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_3 з
кінця 2011 року створює неможливі умови
для проживання її онуки у спірному
житлову приміщенні. Провокує сварки,
чинить перепони у користуванні спірним
житлом, розташованому у будинку
АДРЕСА_1. Тому ОСОБА_4 з поважних причин
вимушена була покинути вказане житло
разом із малолітньою дитиною. Просив
суд відмовити в задоволенні вимог за
первісним позовом, та просив суд
усунути перешкоди у користуванні
будинком АДРЕСА_1 Арбузинського району
шляхом вселення позивача та
зобов'язати ОСОБА_3 надати у
користування ОСОБА_4 та її малолітній
дитині ОСОБА_5 дві кімнати у будинку
АДРЕСА_1, надати позивачу ключі від
зазначеного будинку та не чинити
перешкод у користуванні вказаним
житлом.

Представник органу опіки та піклування
Арбузинської райдержадміністрації
надав суду заяву про розгляд справи в
їх відсутність.

Вислухавши сторони, їх представників,
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
дослідивши письмові матеріали справи
та надані суду докази в межах заявлених
позовних вимог, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зміст права власності становлять три
складові (ст. 317 ЦК України): право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Володіння
майном - це юридично закріплена
можливість фактично мати майно,
впливати на нього в будь-який момент,
здійснювати щодо такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, мати з цього
певний зиск та вигоду. Право
розпорядження - це можливість власника
установлювати, змінювати та припиняти
юридичне існування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Він має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном ст. 391 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд враховує, що
позивач фактично не може в повній мірі
здійснити своє право власності щодо
житлового будинку, що належить йому на
праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї
власника будинку (квартири), які
проживають разом з ним, що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1
ст. 405 ЦК.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 ЖК.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому
числі колишній член сім'ї) власника
будинку втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 на праві
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1 Арбузинського району
Миколаївської області на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом (а.с. 6-9).

ОСОБА_4, будучи малолітньою, як член
сім»ї позивача за первісним позовом,
проживала разом із батьком ОСОБА_10 -
сином позивача в спірному будинку та
була зареєстрована в даному будинку з
2011 року (а.с. 14, 29).

ОСОБА_4 із своєю малолітньою донькою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2011 року на
теперішній час проживає по АДРЕСА_2 у
свого співмешканця ОСОБА_6, який є
батьком дитини, що не заперечувалось
сторонами в судовому засіданні, та
підтверджується довідкою
Агрономійської сільської ради (а.с. 11, 60)
та актами обстеження умов проживання
від 02 червня 2014 року (а.с. 75) та від 09
жовтня 2014 року (а.с. 74).

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_8, суду показала, що вона
працює в с. Агрономія листоношею. Біля
трьох років поспіль вона носить
кореспонденцію ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_2. За вказаною адресою ОСОБА_4
разом із дочкою та співмешканцем
проживають постійно. Про конфліктні
ситуації між сторонами, їй нічого не
відомо.

Свідок ОСОБА_9, яка працює в с. Агрономія
сімейною медсестрою, в судовому
засіданні показала, що із зими 2012 року
ОСОБА_4 постійно проживає разом із
дитиною та співмешканцем в квартирі
АДРЕСА_2. Зазначене запевнила, так як
проживає сама за такою ж адресою, але в
квартирі АДРЕСА_3. ОСОБА_4 за вказаною
адресою бачить щодня. Свідку відомо, що
бабуся ОСОБА_4, - ОСОБА_3, виховала онуку.
Про конфлікти між сторонами їй нічого
не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка Агрономійський
сільський голова ОСОБА_7 суду
підтвердив, що ОСОБА_4 біля п»яти років
проживає із дитиною та співмешканцем в
квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_4 неодноразово
зверталася до сільської ради із
скаргами на свою бабусю ОСОБА_3 Але при
розгляді таких скарг, з'ясовувалось, що
остання не заперечувала, щоб її онука
проживала в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4
необхідно було зареєструвати свою
доньку. Однак в цьому не було ніяких
проблем, так як ОСОБА_6 не відмовляється
від батьківства їх дитини. До
працівників міліції були звернення,
але тільки з приводу майнових проблем
між сторонами, бійок не було.

При вирішенні спору про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, необхідно
встановити факт відсутності особи у
жилому приміщенні та поважність причин
такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за
місцем проживання визначаються судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та правил
ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи
сторін щодо поважності причин
відсутності у жилому приміщенні.

За правилами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України,
обов'язок доказування певних обставин
лежить на стороні, яка посилається на
них як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Окрім того, як пояснила в суді позивач
за первісним позовом, перешкоди у
проживанні відповідачу в житловому
будинку, відсутні, зазначене
підтвердили і свідки (протилежного
суду не надано).

Отже, оскільки вичерпного переліку
поважних причин не проживання у
житловому приміщенні цивільне
законодавство не встановлює, в зв'язку
з чим вищезазначене питання повинно
вирішуватися судом у кожному випадку з
урахуванням конкретних обставин
справи, суд приходить до висновку про
те, що відповідач не проживає у
спірному будинку без поважних причин
понад один рік.

Будь-яких домовленостей між сторонами
про інші умови припинення права
користування житлом, не встановлено.

Суд вважає, що позивач звернувся до
суду з позовом про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, такий спосіб
захисту цивільних прав є належним,
відповідає вимогам чинного
законодавства.

А тому, заявлені вимоги ОСОБА_3 про
визнання ОСОБА_4 такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 є
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово

Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦК України,
фізична особа має право на вільний
вибір місця проживання та його зміну.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення.

Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
громадянин України, який постійно або
тимчасово проживає в Україні,
зобов'язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. Реєстрація місця
проживання особи здійснюється в день
подання особою документів. Реєстрація
місця проживання за заявою особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи той факт, що ОСОБА_4 не
проживає з кінця 2011 року в будинку
АДРЕСА_1, більше одного року не оплачує
плату за користування жилим
приміщенням і комунальні послуги, не
несе інших витрат по утриманню
спірного житлового приміщення, не
приймає участі у спільному побуті, не є
членом сім'ї власника - ОСОБА_3, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_4 втратила
право на користування вказаним житлом.

За таких обставин, суд вважає за
можливе відмовити у задоволенні
заявлених позовних вимог за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_1 Арбузинського району шляхом
вселення позивача та зобов'язати
ОСОБА_3 надати у користування ОСОБА_4 та
її малолітній дитині ОСОБА_5 дві
кімнати у будинку АДРЕСА_1, надати
позивачу ключі від зазначеного будинку
та не чинити перешкод у користуванні
вказаним житлом.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, такою, що втратила
право користування будинком по
АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог:
Орган опіки та піклування Арбузинської
райдержадміністрації про усунення
перешкод у користуванні житлом та
вселення відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 20
жовтня 2014 року

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду
О.М. Кірімова