У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів - Павліченка С. В., Собослоя Г.
Г.,

при секретарі: Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Рахівського районного суду від 18
серпня 2014 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою
відповідальністю звернулося з позовом
до суду до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
.

У позові зазначено, що 17 грудня 2012 року
між ТЗОВ " Кредитні ініціативи„ та ПАТ
„Акціонерний комерційний промислово-
інвестиційний банк" було укладено
договір відступлення права вимоги,
відповідно до якого позивач, як
покупець набув права кредитора.

25 липня 2007 року між ПАТ
„Акціонерний комерційний промислово-
інвестиційний банк" та фізичною особою
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, на підставі якого кредитор
надав позичальнику кредит в 59 400 тис. 00
доларів США зі сплатою 12% відсотків за
користування кредитними коштами із
строком повернення не пізніше 24 липня
2027 року.

Відповідач неналежно виконує
взяті на себе зобов'язання. Зокрема, він
порушив графік повернення кредитних
кошті і станом на 1 травня 2014 року має
прострочену заборгованість за
кредитом договором у сумі 46 1128, 49
доларів США, що за курсом НБУ на 1
травня 2014 року складає суму 525 937, 77 тис.
гривень, за відсотками: суму 3 193, 88
доларів США , за офіційним курсом НБУ
складає суму 36 415, 28 гривень, пеня у сумі
670, 51 доларів США, за офіційним курсом
складає 7644, 86 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 11, 509, 526, 549,
623, 624, 625, ЦПК України, просив у суду
першої інстанції стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
у сумі 525 937, 77 тис. гривень, за
відсотками у сумі 36 415, 28 гривень, пеню
у сумі 7 644, 86 гривень, 3654 гривень
судових витрат.

Рішенням Рахівського районного суду
від 18 серпня 2014 року позов Товариства
з обмеженою відповідальністю „
Кредитні Ініціативи" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором у сумі 525 937, 77 тис. гривень,
за відсотками у сумі 36415, 28 гривень,
пеню у сумі 7644, 86 гривень, 3654 гривень
судових витрат

Представник відповідача не
погодилася з рішенням місцевого суду
і подав апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просив скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Представник відповідача у суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі.

Представник позивача у суді
апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції вважає законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Судова колегія заслухавши доповідача,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив із того, що позичальником не
виконано зобов'язання за кредитним
договором по поверненню кредитних
коштів та відсотків за користування
кредитом у строк, зазначений у
кредитному договорі, та допущено
прострочення, а тому поклав на
позичальника обов'язок по достроковому
поверненню кредитних коштів та пені.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору та відповідно до
правил ст.530 ЦК України в строк,
установлений договором.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 грудня 2012 року між ТЗОВ банк" Кредитні
ініціативи „ та ПАТ „ Акціонерний
комерційний промислово- інвестиційний
банк" було укладено договір
відступлення права вимоги, відповідно
до якого позивач, як покупець, набув
права кредитора.

25 липня 2007 року між ПАТ „ Акціонерний
комерційний промислово- інвестиційний
банк" та фізичною особою ОСОБА_3 було
укладений кредитний договір, на
підставі якого кредитор надав
позичальнику кредит в сумі 59 400 тис. 00
доларів США зі сплатою 12% відсотків за
користування кредитними коштами із
строком повернення не пізніше 24 липня
2027 року.

Відповідач неналежно виконує взяті на
себе зобов'язання. Зокрема, порушив
графік повернення кредитних коштів
станом на 1 травня 2014 року, має
прострочену заборгованість за
кредитом договром у сумі 46 1128, 49
доларів США, за курсом НБУ на 1 травня
2014 року складає у сумі 525 937, 77 тис.
гривень, за відсотками у сумі 3 193, 88
доларів США, за офіційним курсом НБУ
складає у сумі 36 415, 28 гривень, пеня у
сумі 670, 51 доларів США, за офіційним
курсом складає 7644, 86 гривень,
нарахована за 12 місяців перед
зверненням кредитора до суду.

Доводи апеляційної скарги
стосовно того, що ПАТ „ Акціонерно
комерційний промислово- інвестиційний
банк" був порушений порядок заміни
кредитора у зобов'язанні , визначений
правилами ст. 514 ЦК України, про те, що
кредитор у письмовій формі не
повідомив позичальника про
відступлення права вимоги, відсутній
акт прийняття - передачі кредитного
портфелю. Зокрема, не доведений факт
отримання позичальником письмового
повідомлення про строк виконання
зобов'язання . Судом першої інстанції
не взято до уваги те, що виконання
даного зобов'язання забезпечено
іпотекою.

Судова колегія вважає , що
зазначені доводи не ґрунтуються на
законові та підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Встановлено, що Банк відступив право
вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за
відповідним договором від 17.12.2012 року,
зокрема, і щодо спірного кредитного
договору.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України,
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредитору.

Відповідно до правил ст.514 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язання в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договром або
законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням (ст.
516 ЦК України).

Договір відступлення права на
сьогоднішній день чинний і щодо нього,
згідно зі ст. 204 ЦК України, діє
презумпція правомірності правочину.
Відповідачами даний договір не
оспорений, а тому висновок суду першої
інстанції про недоведеність позивачем
факту відступлення права вимоги є
помилковим.

Із письмової вимоги та реєстру
поштових відправлень Банку від 8
травня 2014 року вбачається, що Банк
повідомив позичальника про заміну
кредитора у даному зобов'язанні, і
вимагав від позичальника у строк до 30
днів з дати отримання цієї вимоги
достроково повернути кредитні кошти (
а. с.22-23).

Недоведення позивачем факту
письмового повідомлення боржника про
заміну кредитора у зобов'язанні, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язань за кредитним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції
, у відповідності до положень 514, 516, 526,
527, 530, 612, 625, 629, 625, 1050-1054 ЦК України,
правильно дійшов до висновку, що
позичальник неналежно виконував
обов'язок по поверненню кредитних
коштів кредитору, поклав на
відповідача обов'язок по достроковому
поверненню кредитних коштів за
зазначеним кредитним договором, та
пеню порушення строку виконання
зобов'язання.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
в інтересах відповідача ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Рахівського районного суду
від 18 серпня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили із дня її
постановлення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: