АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2638/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Дерунець О.
А. Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
13 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 15 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до кредитної спілки
«Фортеця», третя особа: ОСОБА_8 про
припинення договору поруки.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

08 липня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до КС «Фортеця», третя
особа: ОСОБА_9 про припинення поруки за
договором поруки.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6
вказувала на те, що 18 липня 2008 року між
ОСОБА_8 та КС «Фортеця» був укладений
кредитний договір № 218 клж, згідно
якого ОСОБА_8 отримала кошти в розмірі 20
000 грн. строком на 12 місяців під 48 %
річних. 18 липня 2008 року було укладено і
договір поруки між ОСОБА_6 та КС
«Фортеця» в забезпечення виконання
кредитного договору № 218 клж.. Вважає,
що договір поруки № 176-2 від 18 липня 2008
року є таким, що припинений, виходячи із
наступного. Відповідно до пункту 2.3
договору поруки кредитор
зобов'язується повідомити поручителя в
письмовій формі про неналежне
виконання або невиконання
позичальником своїх обов'язків за
кредитним договором із зазначенням
грошових сум та рахунків, куди
поручитель зобов'язаний перерахувати
зазначені кошти. Вона дізналася про те,
що позичальник, ОСОБА_8, ухиляється від
виконання умов кредитного договору, де
вона виступила поручителем, в момент
отримання ухвали Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області про відкриття провадження по
справі № 703/1540/14 від 09 квітня 2014 року.
Письмових повідомлень, як це
передбачено укладеним договором
поруки, про невиконання ОСОБА_8 своїх
кредитних зобов'язань, КС «Фортеця» їй
не направляла. Разом з тим, згідно п. 3.1
договору поруки, припинення поруки
настає в тому випадку, коли кредитор
протягом шести місяців з дня настання
строку виконання зобов'язання не
пред'явить позову до поручителя.
Відповідно до п. 3.4 кредитного договору
сторони домовились, що погашення
кредиту та процентів за користування
здійснюється згідно графіка
розрахунків. Відповідно до графіка
розрахунку платежів по сплаті кредиту
момент виконання зобов'язання є 18
грудня 2008 року. Відповідач з 18 грудня 2008
року по 18 грудня 2013 року мав право
вимагати від поручителя сплати
заборгованості за неналежне виконання
основного зобов'язання. Однак позов до
поручителя був пред'явлений 21 березня
2014 року, після спливу встановленого п.
3.1 договору поруки строку, а тому порука
є припиненою.

Просила суд припинити поруку за
договором № 176-2 від 18 липня 2008 року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 15 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 15 серпня 2014 року як
незаконне та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені у встановленому
статтею 76 ЦПК України порядку, причини
неявки суду не повідомлені.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Так, судом було встановлено, що 18 липня
2008 року між ОСОБА_8 та КС «Фортеця» був
укладений кредитний договір № 218 клж
(а.с. 6-7), згідно якого ОСОБА_8 отримала
кошти в розмірі 20 000 грн. строком на 12
місяців під 48 % річних.

18 липня 2008 року було укладено і договір
поруки між ОСОБА_6 та КС «Фортеця» в
забезпечення виконання кредитного
договору № 218 клж (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, районний
суд в обгрунтування свого висновку
зазначив, що порука припиняється у тому
випадку, якщо були внесені зміни до
основного зобов'язання без згоди
поручителя, які призвели до збільшення
обсягу відповідальності останнього.
Оскільки, відповідачем змін до
основного зобов'язання зроблено не
було, а нарахування суми боргу та
пред'явлення позову про стягнення
боргу в солідарному порядку
відбувалось в рамках погоджених
позивачем умов договору поруки і
кредитного договору, згідно п. 1
договору поруки поручитель
зобов'язався перед кредитором за
належне виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору,
підписуючи договір поруки, поручитель
погодився з умовами основного договору
кредиту, після укладення позивачем
договору поруки між КС «Фортеця» та
ОСОБА_8 не було укладено жодної
додаткової угоди, згідно умов яких
встановлювалися б нові умови, відмінні
від тих, які містяться у кредитному
договорі № 218 клж від 18 липня 2008 року.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду, виходячи з
наступного.

Зобов'язання, що виникли між сторонами
по справі виникають із підстав,
передбачених статтею 11 ЦК України,
зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (частина перша статті 553 ЦК
України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (частини
перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема,
із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, встановлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що цим договором установлено строк
припинення поруки в розумінні статті
251, частини четвертої статті 559 ЦК
України, тому в цьому випадку
підлягають застосуванню норми частини
четвертої статті 559 ЦК України про те,
що порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Так, під виконанням сторонами
зобов'язання слід розуміти здійснення
ними дій з реалізації прав і обов'язків,
що випливають із зобов'язання,
передбаченого договором. Отже,
«основне зобов'язання» - це не зміст
кредитного договору, а реально існуючі
правовідносини, зміст яких складають
права та обов'язки сторін кредитного
договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_8 (а
відтак і поручитель) первинно взяв на
себе зобов'язання повернути суму
кредиту з відповідними процентами,
сплачуючи її частинами (щомісячними
платежами) згідно з графіком платежів
(п. 3.4 договору кредиту № 218 клж).

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число згідно
графіка розрахунків, що є невід'ємною
частиною договору (п. 3.6 договору
кредиту № 218 клж).

Як вбачається з графіка погашення
кредиту, чергові платежі боржник
повинен був здійснювати не пізніше 18
числа кожного місяця, тому з часу
несплати кожного з платежів відповідно
до статті 261 ЦК України починається
перебіг позовної давності для вимог до
боржника та обрахування встановленого
частиною четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячного строку для пред'явлення
вимог до поручителя.

У разі пред'явлення кредитною спілкою
вимог до поручителя більше ніж через
шість місяців після настання строку
для виконання відповідної частини
основного зобов'язання в силу положень
частини четвертої статті 559 ЦК України
порука припиняється в частині певних
щомісячних зобов'язань щодо повернення
грошових коштів поза межами цього
строку.

Досліджуючи графік періодичного
погашення розрахунків, колегією суддів
було встановлено, що останній платіж
боржник здійснив 18 грудня 2009 року.
Інших відомостей погашення
заборгованості боржником сторонами
суду надано не було ні під час розгляду
справи в суді першої ні під час
розгляду в апеляційній інстанції.

Оскільки, судом було встановлено і дану
обставину підтверджують сторони по
справі, що додаткових угод укладено не
було, тому колегія суддів приходить до
висновку про те, що момент настання
зобов' язання є 18 грудня 2008 року, а тому
саме з цього моменту має обчислюватись
право відповідача на звернення до суду
про стягнення заборгованості з
поручителя.

Разом із тим правовідносини поруки за
договором не можна вважати припиненими
в іншій частині, яка стосується
відповідальності поручителя за
невиконання боржником окремих
зобов'язань за кредитним договором про
погашення кредиту до збігу
шестимісячного строку з моменту
виникнення права вимоги про виконання
відповідної частини зобов'язань, та в
частині вимог про дострокове погашення
кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини
четвертої статті 559 ЦК України слід
ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення
поруки у зв'язку із закінченням строку
її чинності частина четверта статті 559
ЦК України передбачає три випадки
визначення строку дії поруки: протягом
строку, встановленого договором поруки
(перше речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, якщо
кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя (друге речення частини
четвертої статті 559 ЦК України);
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя (третє речення
частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у
тексті частини четвертої статті 559 ЦК
України застосовуються поняття
«пред'явлення вимоги» та «пред'явлення
позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію
зазначеної правової норми, викладеної
в одному абзаці, подібність
правовідносин, які вона регулює, та на
підставі системного, послідовного,
логічного тлумачення змісту цієї норми
слід дійти висновку про те, що
передбачений цією нормою підхід до
правового регулювання строків дії
поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у
частині четвертій статті 559 ЦК України)
не є строком захисту порушеного права,
а є строком існування суб'єктивного
права кредитора й суб'єктивного
обов'язку поручителя, після закінчення
якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову), кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
«пред'явлення вимоги» до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку (статті 61, 64 Господарського
процесуального кодексу України, стаття
122 ЦПК України) протягом зазначеного
строку саме позовної, а не будь-якої
іншої вимоги до поручителя. Зазначене
положення при цьому не виключає
можливість пред'явлення кредитором до
поручителя іншої письмової вимоги про
погашення заборгованості за боржника,
однак і в такому разі кредитор може
звернутися з такою вимогою до суду
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України слід дійти висновку про те, що
вимогу до поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або з дня настання строку
виконання основного зобов'язання (у
разі якщо кредит повинен бути
погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину
четверту статті 559 ЦК України, слід
дійти висновку про те, що застосоване в
цій нормі поняття «строк чинності
поруки» повинне розглядатися однаково,
тобто як строк, протягом якого кредитор
може в судовому порядку реалізувати
свої права за порукою як видом
забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Судом встановлено, що строк дії поруки
складав 5 років (60 місяців) (згідно п. 3.1
договору поруки) з дня настання строку
виконання зобов'язання. Згідно графіка
періодичного погашення розрахунків,
колегією суддів було встановлено, що
останній платіж боржник здійснив 18
грудня 2009 року, тому з урахуванням
вимог ст. 559 ЦК України та враховуючи
положення п. 3.1 договору поруки порука
припиняється через 60 місяців з дня
настання виконання зобов'язання.

За таких обставин, строк дії вимог
поруки до поручителя у відповідності
до умов договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК
України розпочався 18 грудня 2009 року та
закінчується 17 грудня 2014 року, а тому,
визнати договір поруки припиненим у
суду на час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції не має підстав.

Крім того, дана правова позиція
викладена і в правовому висновку ВСУ у
справі № 6-53 цс 14 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Правова позиція ВСУ вказує, що виходячи
з положень другого речення частини
четвертої статті 559 ЦК України, слід
дійти висновку про те, що вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок районного суду про
відмову в задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що відповідачем змін до
основного зобов'язання зроблено не
було, а нарахування суми боргу та
пред'явлення позову про стягнення
боргу в солідарному порядку
відбувалось в рамках погоджених
позивачем умов договору поруки і
кредитного договору, згідно п. 1
договору поруки поручитель
зобов'язався перед кредитором за
належне виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору,
підписуючи договір поруки, поручитель
погодився з умовами основного договору
кредиту, після укладення позивачем
договору поруки між КС «Фортеця» та
ОСОБА_8 не було укладено жодної
додаткової угоди, згідно умов яких
встановлювалися б нові умови, відмінні
від тих, які містяться у кредитному
договорі № 218 клж від 18 липня 2008 року є
неправильним, а тому колегія суддів
вважає, що рішення суду з цих підстав
підлягає скасуванню з ухваленням
нового висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, в зв'язку з
їх необґрунтованістю та недоведеністю,
оскільки строк дії поруки на даний час
є чинним і вимоги щодо її припинення є
передчасними.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 15 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до кредитної спілки
«Фортеця», третя особа: ОСОБА_8 про
припинення договору поруки скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
кредитної спілки «Фортеця», третя
особа: ОСОБА_8 про припинення договору
поруки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :