У Х В А Л А

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Парінової І.К.
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, служба у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, про звернення стягнення
на предмет іпотеки за касаційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ
«Укргазбанк») звернулося до суду із
указаним позовом, посилаючись на те, що
26 грудня 2007 року ОСОБА_5 уклав із ним
кредитний договір, відповідно до умов
якого отримав кредитні кошти у розмірі
2 644 тис. доларів США на строк до 25 грудня
2012 року. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк 09 червня 2008
року уклав із ним та ОСОБА_6 договір
іпотеки, предметом якого є житловий
будинок літ. В-5 по АДРЕСА_1. Рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 11 вересня 2009 року договір іпотеки
визнано недійсним, проте рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 04 квітня 2012 року це рішення було
скасовано, а у позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відмовлено. За цей час квартира НОМЕР_1
у цьому будинку, яка також є предметом
іпотеки, була відчужена без дозволу
банку кілька разів і 28 грудня 2011 року її
придбали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У результаті
неналежного виконання умов кредитного
договору за ОСОБА_5 утворилася
заборгованість, яку він та відповідачі,
до яких перейшли права та обов'язки
іпотекодавця, незважаючи на вимоги та
рішення суду про її стягнення, не
погасили. Враховуючи викладене,
позивач просив звернути стягнення на
зазначену квартиру в рахунок погашення
кредитної заборгованості ОСОБА_5 у
розмірі 3 664 801,99 доларів США та пені у
розмірі 23 800 945 грн. 13 коп.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 25 березня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 травня 2014
року рішення районного суду скасовано.
Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. У
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_5 за кредитним договором від 26
грудня 2007 року у розмірі 23 800 945 грн. 13
коп. пені та 3 664 801,99 доларів США, яка
складається з пені за прострочення
погашення кредиту в сумі 16 956 872 грн. 78
коп., пені за прострочення погашення
кредиту у розмірі 6 844 072 грн. 35 коп., суми
непогашеного кредиту у розмірі 2 382 796,72
доларів США, суми простроченої
заборгованості по процентах у розмірі 1
282 005,27 доларів США, на користь банка
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом проведення
прилюдних торгів з початковою ціною
продажу предмета іпотеки у розмірі 90 %
від вартості предмета іпотеки,
визначеної суб'єктом оціночної
діяльності відповідно до
законодавства України. Розподілено
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
квартира АДРЕСА_1 не була предметом
іпотеки, оскільки в іпотеку
передавався будинок в цілому, а не
кожна квартира окремо.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що
спірну квартиру, яка в комплексі всього
житлового будинку була предметом
іпотеки, відчужено без згоди
іпотекодержателя і до нових власників
перейшли всі обов'язки іпотекодавця, що
є підставою для звернення стягнення на
цю квартиру.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи, наданим сторонам доказам, до
яких вірно застосовано норми
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що 26 грудня 2007 року
ОСОБА_5 уклав із ПАТ АБ «Укргазбанк»
кредитний договір, відповідно до умов
якого отримав кредитні кошти у розмірі
2 644 тис. доларів США. На забезпечення
виконання умов кредитного договору
банк 09 червня 2008 року уклав із ним та
ОСОБА_6 договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок літ. В-5 по
АДРЕСА_1, загальною площею 6 422,9 кв. м,
житловою площею 2 285,6 кв. м і зазначено,
що в житловому будинку розташовані 123
квартири.

Тобто, іпотекодавцям, у тому числі
позичальнику ОСОБА_5, належав не лише
житловий будинок, а й квартири у ньому,
які нарівні з будинком стали предметом
іпотеки. На момент передачі житлового
будинку з квартирами в іпотеку в ньому
ніхто не проживав і не був власником
квартир.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 вересня 2009 року
зазначений вище договір іпотеки
визнано недійсним та знято заборону
відчуження нерухомого майна, проте
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 04 квітня 2012
року це рішення було скасовано з
відмовою у позові про визнання цього
договору недійсним, а, відтак,
поновлено заборону відчуження
житлового будинку будинок літ. В-5 по
АДРЕСА_1 з моменту його зняття.

Отже, посилання касаційної скарги про
те, що на момент придбання
відповідачами спірної квартири не було
обтяження іпотечного майна невірне,
так як зі скасуванням рішення суду
втрачаються ті наслідки, які з нього
випливають. Тобто, обтяження повторно
внесено до реєстрів 14 травня 2012 року у
зв'язку зі скасуванням незаконного
рішення районного суду.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 13 травня 2010 року з ОСОБА_5,
ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ АБ
«Укргазбанк» стягнуто кредитну
заборгованість у розмірі 1 664 543 грн. 02
коп. та 2 630 252, 33 доларів США, яке не
виконано. Під час виконання рішення
суду ОСОБА_5 продав квартиру НОМЕР_1 у
будинку літ. В-5 по АДРЕСА_1. 28 грудня 2011
року цю квартиру придбали ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Тобто саме від іпотекодавця в
порядку перепродажу відповідачі
набули права власності на квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону.

При цьому, ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
придбали спірну іпотечну квартиру, то
для них є дійсною іпотека цієї
квартири.

Доводи касаційної скарги про те, що
спірна квартира не може бути предметом
іпотеки, так як у порушення ст. 5 Закону
України «Про іпотеку» не виділена в
натурі, безпідставні, оскільки
зазначена квартира є окремим об'єктом
нерухомості; була предметом
відчуження; має всі окремі
правовстановлюючі документи.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.К. Парінова

І.М. Фаловська