Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області, Київського слідчого ізолятора
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області,
треті особи: Державна пенітенціарна
служба України, Шевченківська районна
в м. Києві державна адміністрація,
Департамент міського благоустрою та
збереження середовища Київської
міської державної адміністрації, про
зобовʼ?язання надати житлове
приміщення,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області,
Київського слідчого ізолятора
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області,
треті особи: Державна пенітенціарна
служба України, Шевченківська районна
в м. Києві державна адміністрація,
Департамент міського благоустрою та
збереження середовища Київської
міської державної адміністрації, про
зобовʼ?язання надати житлове
приміщення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він та його сімʼ?я
перебувають на квартирному обліку в
Шевченківській районній в м. Києві
державній адміністрації з 1988 року, а з 26
жовтня 2009 року він включений до реєстру
осіб, які потребують поліпшення
житлових умов, як інвалід

3 групи та учасник ліквідації наслідків
на ЧАЕС. Перебуває у відповідача на
обліку в контрольних списках з 1998 року
та постійно з 1985 року по даний час
проживає з сімʼ?єю у складі чотирьох
осіб в гуртожитку. В кінці 2012 року йому
стало відомо, що відповідачем було
придбано 51 квартиру за рахунок
державних коштів. У квітні 2012 року
житлово-побутовою комісією
центрального апарату Державної
пенітенціарної служби України було
розподілено квартири серед
співробітників, які працюють в системі
виконання покарань. Проте йому, як
пільговику, не було надано квартири.
Тому позивач просив зобовʼ?язати
відповідача надати житлове приміщення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Управління Державної пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області, Київського слідчого ізолятора
Державної пенітенціарної служби
України в

м. Києві та Київській області, треті
особи: Державна пенітенціарна служба
України, Шевченківська районна в м.
Києві державна адміністрація,
Департамент міського благоустрою та
збереження середовища Київської
міської державної адміністрації, про
зобовʼ?язання надати житлове
приміщення відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3
червня 2014 року рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 24 квітня 2014
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 разом з
сім'єю у складі чотирьох осіб проживає
у гуртожитку та перебуває на
квартирному обліку в Шевченківській
районній в місті Києві державній
адміністрації з 26 грудня 1989 року,
порядок забезпечення житлом:
позачерговий (а. с. 7, 8).

ОСОБА_3 має статус учасника ліквідації
наслідків катастрофи на ЧАЕС 1
категорії (а. с. 5), має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів Державної
кримінально-виконавчої служби України,
та є інвалідом третьої групи і має
право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни (а. с. 6).

Позивач проходив службу на офіцерських
посадах Управління Департаменту в м.
Києві та Київській області Державного
Департаменту України, коли наказом від
2 березня 2009 року № 10 о/с був звільнений
у відставку за віком з посади
заступника начальника установи із
соціально-виховної та психологічної
роботи Бучацької виправної колонії (а.
с. 110, 124).

З 26 жовтня 2009 року позивач перебуває на
квартирному обліку в позачерговому
списку забезпечення житлом Київського
слідчого ізолятора та Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації, станом на

18 січня 2013 року перебуває в черзі під №
7 (а. с. 52-56).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що черговість позивача на отримання
житла відповідно до квартирного обліку
не настала, зобов'язання судовим
рішенням відповідача до забезпечення
житлом позивача призведе до
безпідставної зміни черговості
отримання житла, порушення
охоронюваних законом прав та інтересів
інших громадян, які перебувають на
квартирному обліку та користуються
позачерговим правом одержання житла та
зареєстровані раніше ніж сім'я
позивача.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 1,
надаються такі гарантовані державою
компенсації та пільги, а саме:
позачергове забезпечення жилою площею
осіб, які потребують поліпшення
житлових умов (включаючи сім'ї загиблих
або померлих громадян). Особи,
зазначені в цьому пункті,
забезпечуються жилою площею протягом
року з дня подання заяви, для

чого місцеві ради щорічно виділяють 15
відсотків усього збудованого житла (в
тому числі підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форми
власності). Кабінет Міністрів України
щорічно виділяє обласним державним
адміністраціям цільовим призначенням
капітальні вкладення відповідно до
кількості сімей, що потребують
поліпшення житлових умов. Фінансування
будівництва здійснюється з Державного
бюджету України. Крім загальних
підстав, передбачених законодавством
України, такими, що потребують
поліпшення житлових умов, визнаються
особи, які забезпечені жилою площею
нижче рівня середньої забезпеченості
громадян у даному населеному пункті
або які проживають у комунальних
квартирах.

З довідки від 13 лютого 2013 року
вбачається, що в гуртожитку по

вул. Довнар-Запольського, буд. 8а в м.
Києві, зареєстровані та проживають
члени сім'ї: ОСОБА_3 - позивач, ОСОБА_4 -
дружина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_6 - дочка
(а. с. 8).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 Житлового кодексу
Української РСР потребуючими
поліпшення житлових умов визнаються
громадяни, забезпечені жилою площею
нижче за рівень, що визначається в
порядку, встановлюваному Радою
Міністрів Української РСР і
Українською республіканською радою
професійних спілок.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом.

Відповідно до ст. 43 Житлового кодексу
Української РСР громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов, жилі
приміщення надаються в порядку
черговості. Порядок визначення
черговості надання громадянам жилих
приміщень встановлюється
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. З числа громадян,
взятих на облік потребуючих поліпшення
житлових умов, складаються списки осіб,
які користуються правом
першочергового одержання жилих
приміщень. Черговість надання жилих
приміщень визначається за часом взяття
на облік (включення до списків осіб, які
користуються правом першочергового
одержання жилих приміщень).
Законодавством Української РСР
окремим категоріям громадян, які
перебувають у загальній черзі, може
бути надано перевагу в строках
одержання жилих приміщень у межах
календарного року взяття на облік.

Відповідно до п. 38 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР, порядок
визначення черговості надання
громадянам жилих приміщень
встановлюється законодавством Союзу
РСР, Житловим кодексом УРСР, цими
Правилами та іншими актами
законодавства Української РСР.
Черговість надання жилих приміщень
визначається за часом взяття на облік
(включення до списків осіб, які
користуються правом першочергового
одержання жилих приміщень).

Відповідно до п. 47 вищезазначених
Правил громадяни, які користуються
правом позачергового одержання жилих
приміщень, включаються в окремий
список.

Саме відповідач несе відповідальність
за виконання зазначеної норми, а
відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог, суди першої та
апеляційної інстанцій порушили права
позивача та членів його сім'ї щодо
надання житлової площі відповідно до
вимог житлового законодавства України.

Встановлюючи обставини справи, суд
першої інстанції та суд апеляційної
інстанції, залишаючи судове рішення
першої інстанції без змін, не звернули
уваги та не встановили кількість осіб,
які перебувають на обліку для
поліпшення житла, кому було надано
житло і чи мають вказані особи
переважне право на отримання житла
порівняно з іншими особами, які
перебувають на обліку, у тому числі і
сімʼ?я позивача.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
направильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 3 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня А.В. Маляренко