Справа № 372/117/14-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/5431/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Березовенко
Р.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 24 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання незавершеного будівництва
будинку об»єктом спільної сумісної
власності.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

10 січня 2014 року позивачка
звернулась до суду з позовом про
визнання незавершеного будівництвом
будинку об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. В позовних вимогах
зазначала, що 27 січня 2001 року між нею та
ОСОБА_2 було укладено шлюб,
зареєстрований відділом РАГС
Печерського РУЮ у м. Києві, та видано
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 жовтня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 27 лютого 2013 року, шлюб між
позивачкою та її колишнім чоловіком
ОСОБА_2 розірвано. Ведення спільного
господарства подружжям було припинено
29 травня 2012 року. За час шлюбу позивачем
та відповідачем було спільно збудовано
двоповерховий житловий будинок
мансардного типу загальною площею 205,3
кв.м., літній будинок для відпочинку,
встановлено огорожу та ворота,
благоустроєно земельну ділянку за
адресою; АДРЕСА_1. На час припинення
ведення спільного ведення
господарства вищезазначений будинок з
надвірними спорудами було добудовано
та облаштовано на 99,99 %, що
підтверджується висновком
будівельно-технічного експертного
дослідження незалежного судового
експерта Комашко Романа Вікторовича
від 02 серпня 2012 року № 1-08/2012. У процесі
проведення експертизи та розрахунку
вартості матеріалів було встановлено,
що загальна вартість будівельних
матеріалів, інженерних комунікацій та
обладнання, використаного під час
будівництва будинку та інфраструктури,
у відповідності до наданих платіжних
документів на 31 грудня 2011 року,
становить: 1 504 493 (один мільйон п'ятсот
чотири тисячі чотириста дев'яносто три)
гривні.Вартість будівельних робіт на
31.12.2011 року, без врахування матеріалів,
становить: 988 500,65 (дев'ятсот вісімдесят
вісім тисяч п'ятсот одну) грн. Загальна
вартість будівництва на 31 грудня 2011
року, становить: 2 492 994 (два мільйони
чотириста дев'яносто дві тисячі
дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. У
позовних вимогах ОСОБА_1 зазначала, що
її колишній чоловік умисно за час шлюбу
не здав цей будинок в експлуатацію, щоб
здати цей будинок в експлуатацію вже
після розірвання шлюбу як своє
особисте майно та позбавити позивачку
права на цей будинок. Посилаючись на
норми цивільного та сімейного
законодавстваУкраїни, позивачка
просила визнати об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усі конструктивні
елементи, будівельні та оздоблювальні
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі будівництва
житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (кадастровий номер
0:03:019:0028, площа 0,059 га). У порядку
поділу спільного майна подружжя
виділити ОСОБА_2 усі конструктивні
елементи, будівельні та оздоблювальні
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі будівництва
житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 1246049 грн.(Один мільйон двісті
сорок шість тисяч сорок дев'ять
гривень) грошової компенсації замість
її частки у праві спільної сумісної
власності на усі конструктивні
елементи, будівельні та оздоблювальні
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі будівництва
житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 24 липня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 усі конструктивні елементи,
будівельні та оздоблювальні матеріали
та обладнання, які були використані в
процесі будівництва житлового будинку
з надвірними спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
(кадастровий номер 0:03:019:0028, площа
0,059 га). У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити повністю її позовні
вимоги, ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги залишити без задоволення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 27
січня 2001 року по 19 жовтня 2012 року. За час
шлюбу позивачем та відповідачем було
спільно збудовано двоповерховий
житловий будинок мансардного типу
загальною площею 205,3 кв.м., літній
будинок для відпочинку, встановлено
огорожу та ворота, благоустроєно
земельну ділянку за адресою; АДРЕСА_1.
На час припинення ведення спільного
ведення господарства вищезазначений
будинок з надвірними спорудами було
добудовано та облаштовано на 99,99 %, що
підтверджуються висновком
будівельно-технічного експертного
дослідження незалежного судового
експерта Комашко Романа Вікторовича.
від 02.08.2012 року № 1-08/2012.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд обґрунтовано
виходив з положень ст.ст. 3, 15, 16, 182, 321, 331,
355, 368, 372, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК
України, та прийшов до правильного
висновку про те, що спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки набуте подружжям у шлюбі за
рахунок спільних коштів.

Вказаний висновок суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача на її користь грошової
компенсації за її частку у спільному
спірному майні, суд обґрунтовано
виходив з положень ст. 71 СК України, ст..
365 ЦК України та прийшов до праильного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення даної частини
позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст.
71 СК України присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з роз»ясненнями,
викладеними у п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року за №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право нашлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

У разі неприйняття забудованого
до експлуатації, і як наслідок не
проведення його реєстрації в органах
БТІ, такий будинок не може бути
об»єктом права спільної сумісної
власності.За позовом дружини, членів
сім»ї забудовника, які спільно
будували будинок, суд вправі провести
поділ незакінченого будівництва
будинку, якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництва будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.
Право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за наявності
будь-якої із обставин, передбачених п.1-3
ч.1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім»ї і грошова компенсація вартості
частки співвласника буде внесена іншим
співвласником на депозитний рахунок
суду.

Отже, відповідно до
вищенаведених правових норм, виходячи
з рівності часток подружжя, враховуючи
те, що жоден із подружжя не вчинив дій
згідно приписів ст.71 СК України, суд
першої інстанції вважав за можливе
позов задовольнити частково та визнати
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
усі конструктивні елементи, будівельні
та оздоблювальні матеріали та
обладнання, які були використані в
процесі будівництва житлового будинку
з надвірними спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки обов»язковою умовою
присудження одному із подружжя
грошової компенсації за його частку у
спільному майні чинне законодавство
(ст.. 71 СК України та ст.. 365 ЦК України)
передбачає попереднє внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду, а така дія
вчинена не була, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
неможливість задоволення позову
ОСОБА_1 у цій частині.

Суд обґрунтовано не прийняв до
уваги доводи відповідача та його
посилання на рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
16 липня 2013 року та від 23 серпня 2013 року,
оскільки вони були ухвалені після
фактичного набуття сторонами спірного
майна.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно визначився з
характером правовідносин та
застосував до них відповідні норми
права, а у суду апеляційної інстанції
відсутні правові підстави для іншого
варіанту вирішення вказаного спору по
суті заявлених вимог.

Докази та обставини, на які
посилаються апелянти в апеляційних
скаргах, були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а
:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити, а рішення Обухівського
районного суду Київської області від 24
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: