Справа № 464/4544/14
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/6158/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
судді - Курій Н.М.

суддів: Крайник
Н.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» про стягнення коштів,
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

13 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ТДВ «Страхова
компанія «Індіго» про стягнення 2217,16
гривень пені, 886,86 гривень 3% річних та 3000
гривень моральної шкоди у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
договору страхування наземного
транспорту від 24.11.2008 року. В
обґрунтування вимог позивач
посилалась на те, що 24 листопада 2008 року
між нею та ВАТ СК «Індіго» було
укладено договір страхування
наземного транспорту № 206-25014-08,
предметом якого є автомобіль марки Кіа,
2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1. 14 липня 2009
року близько 10.30 год. мав місце
страховий випадок, а саме - відбулося
ДТП із застрахованим автомобілем, що
належить позивачці. Вона зверталася до
відповідача з заявою про виплату
страхового відшкодування та надала
відповідачу рахунок від АТВП «Львів -
Авто» на суму 15531,11 грн., однак,
страховик не виплачував належне їй
страхове відшкодування. 29.06.2011 року
Шевченківським районним судом м.
Львова було прийнято заочне рішення,
яким задоволено її позовні вимоги,
стягнуто з відповідача 15531,11 грн.
страхового відшкодування та понесені
нею судові витрати. Після скасування
заочного рішення суду, 06.03.2012 року
Шевченківським районним судом м.
Львова прийнято рішення, яким стягнуто
з відповідача 14781,41 грн. страхового
відшкодування, 2747,33 інфляційного
нарахування, 1132,27 грн. 3-х % відсотків
річних, а всього 18660,71 грн. та понесені
судові витрати. Вищевказане рішення
залишено без змін судом апеляційної
інстанції 06.03.2013 року. Таким чином судом
підтверджено правомірність та
підставність вимог до відповідача та
стягнено суму страхового
відшкодування та штрафних нарахувань.
Відповідачем страхове відшкодування
було виплачено лише в березні 2014 року.
Відповідно до умов договору
страхування, відповідач несе
відповідальність за прострочення
виконання зобов`язань у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення. За період з
06.03.2013р. по 06.03.2014р. прострочено
відповідачем 365 днів, таким чином пеня
становить 2217,16 грн. Крім того,
відповідач повинен сплатити 3% річних
за період з 06.03.2013р. по 06.03.2014р., оскільки
прострочено 365 днів і сума 3% річних
становить 886,86 грн. Такими діями
відповідача їй завдано моральних
страждань, які вона оцінює в 3000 гривень
та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 09 липня 2014 року
вищезазначенй позов задоволено
частково.

Суд стягнув з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» на користь ОСОБА_2 2217,16 гривень
пені, 886, 86 гривень трьох відсотків
річних, а всього 3104 гривні 02 копійки.

В задоволенні решти позовних суд
відмовив.

Рішення суду оскаржило Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго».

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» належним чином
виконала свої зобов'язання згідно з
рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 06.03.2012 року, а тому
звернення позивачки з ще одним позовом
про стягнення з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» пені, 3% річних та
моральної шкоди є незаконним та
безпідставним.

Крім того, апелянт стверджує, що строк
позовної давності 1 рік щодо позовних
вимог про стягнення пені на момент
повторного звернення до суду вже
закінчився.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводи апеляційної
скарги заперечила, подавши суду
письмове заперечення, просила рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Апелянт в судове засідання свого
представника не направив та скерував
до суду клопотання про розгляд справи
без представника відповідача, в якому
зазначив, що доводи апеляційної скарги
підтримує.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу належить частково задовольнити
з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до з ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про
страхування», страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхової виплати
(страхового відшкодування) шляхом
сплати страхувальнику неустойки
(штрафу, пені), розмір якої визначається
умовами договору страхування
або законом.

Судом встановлено, що 24 листопада 2008
року між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ СК
«Індіго» було укладено договір
страхування наземного транспорту №
206-25014-08 предметом якого є автомобіль
марки Кіа, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

14 липня 2009 року близько 10.30 год.
відбулося ДТП з участю застрахованого
автомобіля марки Кіа, 2007 року випуску,
д.н. НОМЕР_1, що належить позивачці.

Відповідно до п. 22.2 договору
страхування наземного транспорту №
206-25014-08, протягом п'яти робочих днів з
дня отримання всіх необхідних
документів, що підтверджують настання
страхового випадку та розмірів
збитків, страховик напротязі десяти
робочих днів складає страховий акт та
напротязі п'яти днів здійснює виплату
страхового відшкодування.

Згідно з п. 21.1.5 договору документами, що
підтверджують розмір збитків є акт
товарознавчої експертизи про розмір
збитку, калькуляція та оригінали
рахунків, оригінали документів, що
підтверджують факт виконання
відновлювальних (ремонтних) робіт на
ТЗ, акти про виконані роботи, тощо.

В судовому засіданні встановлено, що 06
листопада 2009 року позивачка подала до
СК «Індіго» заяву, вх. № 3612/09 та
рахунок-фактуру № ЛА-10435 від 22.07.2009 р.
про проведення ремонту, з проханням
надати інформацію про можливі терміни
виплати страхового відшкодування, яка
залишилася без реагування страховика.

29.06.2011 року Шевченківським районним
судом м. Львова було прийнято заочне
рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2,
стягнуто з відповідача 15531,11 грн.
страхового відшкодування та понесені
нею судові витрати.

Після скасування заочного рішення
суду, 06.03.2012 року Шевченківським
районним судом м.Львова прийнято
рішення, яким стягнуто з відповідача
14781,41 грн. страхового відшкодування,
2747,33 інфляційного нарахування, 1132,27 грн.
3-х відсотків річних, а всього 18660,71 грн.
та понесені судові витрати.
Вищевказане рішення суду залишено без
змін судом апеляційної інстанції 06.03.2013
року та набрало законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що
кошти в сумі 18660,71 гривень виплачені
позивачці 06.03.2014 року.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з вимог ч.2
ст.625 ЦК України та вимог п. 25.5 Договору
добровільного страхування
транспортного засобу №206-25014-08 від
24.11.2008 року, в якому зазначено, що за
несвоєчасне проведення розрахунків
винна сторона сплачує іншій стороні
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діє на час виникнення
заборгованості від суми, що підлягають
сплаті, за кожний календарний день
прострочення, а відтак, дійшов
висновку, що, незважаючи на набрання
законної сили рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06.03.2012 року, зобов`язання
відповідача перед позивачкою виконані
не були до 06.03.2014 року, відтак, боржник в
силу зазначених вище норм закону та
договору зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
а також пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діє на час
виникнення заборгованості від суми, що
підлягають сплаті, за кожний
календарний день прострочення.

Однак, повністю з висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до повного виконання
зобов'язання.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) в межах одного року перед
зверненням кредитора до суду при
наявності підстав для її нарахування
здійснюється у межах строку позовної
давності, її стягнення понад рік у разі
подання заяви про застосування строку
позовної давності можливе за умови
поновлення цього строку.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач звернулась до суду 13 травня 2014
року, відтак, пеню щодо невиконаного
зобов'язання за договором страхування
належить стягнути в межах річного
строку позовної давності,
передбаченого ст. 258 ЦК України, а саме:
з часу звернення до суду - з 13 травня 2013
року до дати виконання зобов'язання - 06
березня 2014 року, відмовивши в цій
вимозі за період з 06 березня 2013 року до
13 травня 2013 року за спливом позовної
давності.

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення14781.1113.05.2013 - 09.06.2013287.5000 %0.041
%*170.0814781.1110.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*362.8514781.1113.08.2013 - 06.03.20142066.5000 %0.036
%*1084.49Таким чином, загальна сума пені за
період з 13 травня 2013 року до 06 березня
2014 року з урахуванням п. 25.5 Договору
добровільного страхування
транспортного засобу №206-25014-08 від
24.11.2008 року складає 1617 грн. 42 коп. і саме
цю суму належить стягнути в користь
позивача з відповідача.

Що ж стосується рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача в користь позивача 886, 86
гривень трьох відсотків річних, то
колегія суддів доходить висновку, що
воно є законним і підстави для його
скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» задовольнити
частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 09 липня 2014 року в частині
стягнення з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» на користь ОСОБА_2 2217,16 гривень
пені скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» про стягнення пені за період з
06 березня 2013 року до 13 травня 2013 року
відмовити за спливом позовної
давності.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» на користь ОСОБА_2 1617 (одну
тисячу шістсот сімнадцять) грн. 42 коп.
пені.

В решті рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 09 липня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.