АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 22 липня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту Культури Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) про визнання особи
директором, зобов'язання не чинити
перешкоди відновленню господарської
діяльності, надання автомобіля, -

УСТАНОВИЛА:

У січні 2014 р. позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до Департаменту
Культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) про визнання
особи директором, зобов'язання не
чинити перешкоди відновленню
господарської діяльності, надання
автомобіля.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992
року він є директором підприємства
«Лавра», засновником якого було МО
Києво - Печерський Історико -
Культурний заповідник. В 2003-2004 роках
він перебував у ВК- 42 та звільнився в 2005
році. З 2005 року по 2010 рік він намагався
відновити господарську діяльність
підприємства за новою юридичною
адресою: місто Київ, вул.. Закревського,
89, оф 156.

В судовому засіданні позивач додатково
пояснив, що автомобіль ЗАЗ 1102,
державний номерний знак НОМЕР_3, 1994
року, який належав йому і який він
«затягнув» на територію підприємства
галереї «Лавра» в 2000 році зник. В 2010
році він дізнався про рішення
Київської міської ради №18/3109 від
02.02.2006р. про надання дозволу КП
«Київкультурасервіс» на списання
транспортних засобів, серед яких був
зазначений вказаний автомобіль. Дані
дії відповідача він вважає
незаконними.

Унікальний номер справи: 754/1187/14-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/10879/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Галась І.А.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Рішенням Деснянського районного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року
позов ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 22 липня
2014 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту Культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання особи
директором, зобов'язання не чинити
перешкоди відновленню господарської
діяльності, надання автомобіля -
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати.

Апелянт посилається, що після
скасування ухвали районного суду про
повернення його позовної заяви справу
знову розглядала суддя Галась І.А., яка
на думку позивача пов'язана з
Департаментом культури та прийняла
рішення на їх користь.

Зазначає, що перед засіданням суду
він був на особистому прийомі у
керівника Департаменту культури, де
вони в присутності юристів домовилися
вирішити питання надання апелянту
замість його автомобіля іншого,
наявного у відповідача. Однак в судове
засідання 23.06.2014 р. прийшов інший
відповідач, який все заперечував.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
18.06.1997 року № 826 «Про реорганізацію
малого державного підприємства
«Лавра», створеного (шляхом
перетворення) Державного комунального
підприємства «Лавра» підпорядковано
Головному управлінню культури.(а.с.83)

Наказом Головного управління культури
від 02 квітня 1997 року № 179-к ОСОБА_1 був
призначений на посаду директора ДКП
«Лавра» на 3 роки. (а.с.84)

Згідно з наказом Головного управління
культури і мистецтв від 10 червня 2002
року № 114К ОСОБА_1 був звільнений з
посади ДПК «Лавра» за одноразове грубе
порушення трудової дисципліни, (а.с.85)

Відповідно до рішення Київської
міської Ради № 112/1546 від 08 листопада 2001
року «Про реорганізацію державного
комунального ремонтно - виробничого
підприємства
«Київреммонтмонтажкультура» та
державного комунального підприємства
«Лавра» було прийнято рішення про
реорганізацію державного комунального
ремонтно - виробничого підприємства
«Київреммонтмонтажкультура» та
державного комунального підприємства
«Лавра» шляхом злиття та створення на
їх базі комунального підприємства
«Київрультурасервіс». (а.с.86)

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2-5 ст.13 ЦК України
при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах. При здійсненні
цивільних прав особа повинна
додержуватися моральних засад
суспільства. Не допускаються
використання цивільних прав з метою
неправомірного обмеження конкуренції,
зловживання монопольним становищем на
ринку, а також недобросовісна
конкуренція.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивачем не було скасовано
(оспорено в судовому порядку) наказ
Головного управління культури і
мистецтв від 10 червня 2002 року № 114К про
його звільнення, суд позбавлений
можливості дійти висновку про
обґрунтованість заявленої позивачем
вимоги про визнання його директором
ДКП "Лавра".

Крім того, протягом судового розгляду
справи стороною позивача не було
надано доказів, які б свідчили про
порушення відповідачем його права
здійснювати господарську діяльність.

Суд першої інстанції також правомірно
встановив, що вимога про надання
позивачу автомобіля ЗАЗ112, 2006 року не
була обґрунтована ним з точки зору
права. В ході судового розгляду
обґрунтовуючи дану вимогу позивач
посилання на незаконне позбавлення
його, як власника автомобіля ЗАЗ1102, 1994
року права володіння, користування та
розпорядження даним майном.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Відповідно до змісту протоколу наради
по розгляду спірних питань по ДКП
«Лавра» від 08.09.2005р., згідно із наказом
ГУ житлового господарства і майна
міста Києва від 30.07.1997 року № 52
автомобіль Таврія був закріплений за
державним комунальним підприємством
«Лавра» на правах повного
господарського відання.

Згідно інформації наданої УДАІ ГУ МВС
України в місті Києві № 10/13629В від 10
липня 2014 року, вказаний автомобіль
ЗАЗ1102, 1994 року, кузов НОМЕР_1, свідоцтво
про реєстрацію НОМЕР_2 від 02 серпня 1994
року перебував на обліку у ВРЕР ДАІ № 5
на ім'я ОСОБА_1; 06 липня 2000 року був
знятий з реєстрації для реалізації, в
подальшому інформація про даний
автомобіль відсутня.

Згідно рішення Київської міської Ради
№18/3109 від 02.02.2006р. «Про надання дозволу
комунальному підприємству
«Київкультурасервіс» на списання
транспортних засобів», КП
«Київкультурасервіс» було надано
дозвіл на здійснення в установленому
порядку списання автомобілів,
зазначених в переліку до цього рішення.
Згідно п.9 додатку до вищевказаного
рішення, в переліку транспортних
засобів, які належать до комунальної
власності територіальної громади
міста Києва і закріплені на праві
господарського відання за КП
«Київкультурасервіс», надано дозвіл на
списання автомобіля ЗАЗ 1102, державний
номерний знак НОМЕР_3, 1994 року (а.с.90).

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині надання автомобіля, суд першої
інстанції,дослідивши в судовому
засіданні докази в їх сукупності,
прийшов до обґрунтованого висновку, що
в судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження підстави для
задоволення вимог позову, оскільки не
доведено факту порушення зі сторони
відповідача прав позивача як власника,
крім того позивачем не було надано
доказів щодо належності саме йому
даного транспортного засобу на праві
власності на даний час.

Щодо доводів апеляційної скарги
відносно некомпетентності та
упередженості судді Галась І.А. колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно п. 3.1.3 Положення «Про
автоматизовану систему документообігу
суду» автоматичний розподіл судових
справ здійснюється між всіма суддями.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України
суддя не може брати участі в розгляді
справи і підлягає відводу
(самовідводу), якщо, зокрема, є інші
обставини, які викликають сумнів в
об'єктивності та неупередженості
судді.

В матеріалах справи відсутні належні
докази, що позивач мав сумніви в
об'єктивності та неупередженості
судді, в зв'язку з чим скористався своїм
правом заявити відвід судді районного
суду.

Крім того, вказані в апеляційній
скарзі доводи, що сторони на особистому
прийомі у керівника Департаменту
культури, де вони в присутності юристів
домовилися вирішити питання майнового
характеру, а саме: надати апелянту
замість його автомобіля іншого,
наявного у відповідача, теж не знайшли
підтвердження матеріалами справи, з
яких вбачається, що заяву про намір
підписати мирову угоду до районного
суду сторони не подавали.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження матеріалами
справи, відтак підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для відмови в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Департаменту Культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання особи
директором, зобов'язання не чинити
перешкоди відновленню господарської
діяльності, надання автомобіля.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 22 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: