Провадження № 2/755/4120/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про примусове виселення
з житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулось до суду з
позовною заявою, в якій просить
виселити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що 28.11.2012 року між ПАТ
«Сведбанк», яке є правонаступником ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», та ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» укладено Договір факторингу,
відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого Банк
відступає Фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками право на вимогу
якої належить Банку на підставі
документації. З моменту відступлення
Банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. Разом з тим, 28.11.2012 року між
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» укладено Договір
факторингу, відповідно до п.п. 2.1, 2.2.
якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» віступає
Фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
Боржниками право на вимогу якої
належить Банку на підставі
документації. З моменту відступлення
Банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. За наслідками вищезазначених
договорів ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло статусу нового
кредитора/стягувача, в тому числі за
зобов'язаннями відповідача ОСОБА_2

Так, 24.04.2007 року між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2
укладено Кредитний договір № 865-Ф, за
умовами якого Банк надав відповідачу
кредитні кошту в розмірі 67 000,00 доларів
США, а відповідач зобов'язався
повернути наданий кредит і сплатити
проценти за користування кредитом в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені Кредитним договором. Крім
того, 24.04.2007 між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»,
правонаступником якого ПАТ «Сведбанк»,
та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №
865/ІП-1, за умовами якого на забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором було передано в іпотеку
Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальна договірна вартість якої за
домовленістю сторін становить 513 617,56
грн.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
Договір про передачу прав за іпотечним
договором, відповідно до умов якого та
ст. 24 Закону України «Про іпотеку»,
сторони домовились, що разом з
відступленням прав вимоги
заборгованостей по кредитних
договорах від боржників, що
здійснюється на підставі договору
Факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між сторонами, одночасно передаються
права вимоги за іпотечним договором. З
моменту набуття чинності Договору про
передачу прав за іпотечним договором
до нового іпотекодержателя ТОВ
«Кредитні ініціативи», переходять усі
права і зобов'язання іпотекодержателя
як сторони, що іменується
«Іпотекодержатель» у зобов'язаннях,
які виникли на підставі Іпотечних
договорів, в обсязі, що існують на
момент набрання чинності Договору про
передачу прав за іпотечним договором.
За наслідками вищезазначеного
договору ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло статусу нового
іпотекодержателя за Іпотечним двором
№ 865/ІП-1 від 24.04.2007 року, іпотекодавцем
за яким є відповідач ОСОБА_2

У порушення умов Кредитного договору,
відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконував, внаслідок
чого позивачем було прийнято рішення
звернути стягнення на заставне майно.
Керуючись правом, що передбачено
чинним законодавством України та
умовами Іпотечного договору, позивачем
було зареєстровано право власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що була
предметом іпотеки.

Разом з тим, за даними Довідки про склад
зареєстрованих осіб від 21.03.2014 року, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що унеможливлює
реалізацію позивачем квартири з метою
задоволення вимог позивача за рахунок
предмету іпотеки, внаслідок чого
порушуються законні права позивача, як
нового власника квартири, що є
підставою звернення останнього з даним
позовом в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав, викладених у
змісті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечував в повному
обсязі, пояснив, що він та його
неповнолітній син зареєстровані та
проживають за адресою спірної квартири
АДРЕСА_1, неповнолітнього сина
відповідачем зареєстровано з власної
ініціативи, без надання письмового
дозволу з боку іптекодержателя.
Відповідач неодноразово намагався
провести переговори з позивачем щодо
реструктуризації наявної у
відповідача кредитної заборгованості,
однак жодної домовленості між
сторонами не досягнуто.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти позову
заперечував в повному обсязі, з
підстав, що містять пояснення
відповідача, додатково пояснив, що
позивач не йшов на жодні компроміси з
приводу реструктуризації наявної
кредитної заборгованості з боку
відповідача, що є порушенням прав
останнього, та позивач не має права
звернення з даним позовом до суду,
оскільки законом не допускається
повторна передача прав вимоги за
договором факторингу, на підставі
якого позивачем набуто права кредитора
за зобов'язаннями відповідача, та
позивач не має відповідної ліцензії на
здійснення валютної операції,
ураховуючи, що відповідачем отримано
кредит в іноземній валюті, та
представником зауважено, що в
матеріалах справи відсутні належні
докази щодо переходу права власності
на спірну квартиру до позивача ТОВ
«Кредитні ініціативи», тому відсутні
підстави задоволення позову, в розрізі
даного спору.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, про день,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, однак
надав до суду письмову заяву,
відповідно до якої проти позову
заперечує, просить прийняти рішення з
урахуванням інтересів дитини та
чинного законодавства України. (а.с. 140)

Вислухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Згідно з вимогами Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року та на підставі рішення Загальних
зборів акціонерів Банку від 15.10.2007 року
Акціонерний комерційний банк
«ТАС-Інвестбанк» змінив своє
найменування на Відкрите акціонерне
товариство «Сведбанк», яке є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Акціонерного комерційного
банку «ТАС-Інвестбанк».

Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» є правонаступником усіх
прав та обов'язків Відкритого
акціонерного товариства «Сведбанк»
згідно рішення Загальних зборів
акціонерів від 29.04.2013 року. (а.с. 24-25)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Під кредитними правовідносинами
розуміють такі, що виникають з приводу
надання (передачі, використання)
грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(у редакції Закону України від 23.10.2013 р.),
фінансовий кредит - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» ( у редакції Закону України
від 11.10.2013 р.), банківський кредит -
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, будь-яка гарантія,
будь-яке зобов'язання придбати право
вимоги боргу, будь-яке продовження
строку погашення боргу, яке надано в
обмін на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Більш повне визначення міститься в
Положенні про кредитування,
затвердженому постановою Правління
Національного банку України від 28
вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит
визначається як позичковий капітал
банку у грошовій формі, що передається
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання. Кредитна
операція - це договір щодо надання
кредиту, який супроводжується записами
за банківськими рахунками, з
відповідним відображенням у балансах
кредитора та позичальника.

Принцип забезпеченості кредиту
передбачає наявність у банку права для
захисту своїх інтересів, недопущення
збитків від неповернення боргу через
неплатоспроможність позичальника.
Принципи повернення, строковості та
платності означають, що кредит має бути
повернений позичальником банку у
визначений у кредитному договорі строк
із відповідною платою за його
користування. Цільовий характер
використання передбачає вкладення
позичкових коштів із конкретною метою,
визначеною кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24.04.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
«ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_2 укладено
Кредитний договір № 865-Ф, відповідно до
п.п. 1.1. - 1.5. якого Банк надає
Позичальнику кредит у розмірі 67 000,00
доларів США, зі сплатою 15% річних, на
строк до 23.04.2017 року, на умовах,
передбачених Договором, а Позичальник
зобов'язується одержувати кредитні
кошти, а також повернути кредит у
строки, визначені у Графіку погашення
кредиту, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати інші
зобов'язання, передбачені Договором.
Цільове призначення кредиту: придбання
двокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 6-8, 9-10)

Позивачем виконано умови Кредитного
договору № 865-Ф від 24.04.2007 року та надано
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на
суму 67 000,00 доларів США, що
підтверджується Заявою на видачу
готівки № 448_21 від 24.04.2007 року. (а.с. 76)

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому Законом України
«Про іпотеку» (ст. 1 Закону України «Про
іпотеку»).

24.04.2007 року між Закритим акціонерним
товариством «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_2
укладено Іпотечний договір № 865/ІП-1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 2056.

Відповідно до п. 1.1., 2.2. Іпотечного
договору, Іпотекодавець, як боржник,
передає, а Іпотекодержатель приймає у
іпотеку предмет іпотеки, а саме:
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить Іпотекодавцю на підставі
Договору купівлі продажу від 24.04.2007
року, на забезпечення зобов'язань, що
випливають із Кредитного договору від
24.04.2007 року, який укладено між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_2 Загальна
договірна вартість предмету іпотеки за
домовленістю сторін укладає 513 617,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п. 4.1. Іпотечного
договору, Іпотекодержатель набуває
права звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадках передбачених
Законом України «Про іпотеку» та (або)
Іпотечним договором, а також, якщо у
момент настання строку виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором ці зобов'язання не будуть
виконані, а саме: при несплаті або
частковій несплаті в строк сум
процентів за користування кредитом, та
(або) при повному або частковому
неповерненні суми кредиту у
встановлені строки відповідно до
Кредитного договору; та (або) при
несплаті або частковій несплаті в
строк сум комісій пені та (або) штрафів,
а також в інших випадках невиконання
умов Кредитного договору. У зазначених
випадках Іпотекодежатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від наявності інших застав
(іпотек) та інших видів забезпечення
виконання зобов'язань за іншими
договорами, укладеними з кредитодавцем
за Кредитним договором, без додержання
будь-якої черговості.

Згідно пункту 4.2. Іпотечного договору,
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за вибором
Іпотекодержателя одним із наступних
способів: шляхом передачі
Іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
Основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку». Шляхом продажу
Іпотекодержателем від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку». (а.с. 11-13, 14)

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором бо
законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України)

Згідно статті 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним. Отже, виходячи із загальних
правил та положень даної статті, до
нового кредитора переходять всі права
первісного кредитора.

Угода, в якій відбувається заміна
однієї зі сторін, є уступкою права
вимоги. Факторинг (фінансування під
відступлення права грошової вимоги), у
якому відбувається заміна кредитора, є
різновидом таких угод. Тобто, факторинг
- це комплекс кредитно-фінансових
операцій з продажу боргових прав
одного підприємства іншому
суб'єкту-фактору за плату (Відповідно
до ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» визначено, що
факторинг є фінансовою послугою).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» укладено Договір факторингу № 15,
відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого Банк
відступає Фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками, зазначених у
Реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить Банку на
підставі Документації, а Фактор шляхом
надання фінансової послуги Банку
набуває Права вимоги такої
Заборгованості від боржників та
передає Банку за плату грошові кошти в
розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним Договором. При
цьому сторони погодили, що права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
та Права вимог по Договорам
Забезпечення, укладених з боржниками,
відступаються Банком Фактору за цим
Договором на основі «як є» без надання
будь-яких пов'язаних забезпечень та
гарантій, окрім тих, що вказані у цьому
Договорі. Після переходу Прав вимоги
заборгованості до Фактору, останній
має право нараховувати, в якості нового
кредитора, проценти, комісії, штрафні
санкції та інші обов'язкові платежі по
відношенню до боржників у разі
невиконання ними вимог кредитних
договорів по сплаті обов'язкових
платежів, строк сплати яких не настав
на дату підписання цього договору, але
настане у майбутньому.

З моменту відступлення Банком Фактору
Прав вимоги заборгованості від
боржників, всі гарантії, надані
боржниками щодо заборгованостей,
стають дійсними для Фактора та
вважаються наданими Фактору. Разом з
правами вимоги до Фактора переходять
всі пов'язані з ними права, зокрема,
права грошової вимоги щодо нарахованих
та несплачених Боржниками процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів, в тому числі тих,
які можуть виникнути в майбутньому, у
звяку із нарахуванням Фактором, в
якості нового кредитора, процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів по відношенню до
боржників, у разі невиконання ними
вимог кредитних договорів по сплаті
обов'язкових платежів, строк сплати
яких не настав на дату підписання цього
Договору, але настане у майбутньому.
(а.с. 26-27)

На підставі Акту прийому-передачі
Реєстру заборгованостей боржників за
Договором про надання факторингу № 15
від 28.11.2012 року, Банк передав, а Фактор
прийняв Реєстр заборгованостей
боржників від 28.11.2012 року, в тому числі
за Кредитним договором № 865-Ф від 24.04.2007
року. (а.с. 28-29, 34-36)

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» укладено Договір про
відступлення прав за іпотечними
договорами, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований за реєстровим № 6970,
відповідно до п.п. 1.1.-1.3 якого
відповідно до статі 24 Закону України
«Про іпотеку» та умов цього Договору,
сторони домовились, що разом із
відступленням Прав вимоги
заборгованостей по кредитних
договорах від боржників, що
здійснюється на підставі Договору
факторингу від 28.11.2012 року № 15,
укладеного між сторонами, одночасно
відступаються права вимоги за
іпотечними договорами, які визначені
цим Договором Первісний
іпотекодержатель відступає Новому
іпотекодержателю права за Іпотечними
договорами, перелік яких наведено у
Додатку № 1 до цього Договору. Сторони
домовились, що заміна сторони, яка
іменується «Іпотекодержатель» у
зобов'язаннях, що виникли на підставі
Іпотечних договорів, вважаться такою,
що відбулась, а права вимоги за
Іпотечними договорами вважаються
відступленими Новому іпотекодержателю
з моменту набуття чинності цим
Договором. (а.с. 30)

Відповідно до Додатку № 1 до Договору
про відступлення прав за іпотечними
договорами від 28.11.2012 року, Банк
передав, а Фактор прийняв Реєстр
заборгованостей боржників від 28.11.2012
року, в тому числі за Іпотечним
договором № 865/ІП-1 від 24.04.2007 року.(а.с.
31-33)

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
Договір факторингу, відповідно до п.п.
2.1, 2.2. якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
відступає Фактору ТОВ «Кредитні
ініціативи» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками, зазначених у
Реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить Банку на
підставі Документації, а Фактор шляхом
надання фінансової послуги Банку
набуває Права вимоги такої
Заборгованості від боржників та
передає Банку за плату грошові кошти в
розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним Договором. При
цьому сторони погодили, що права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
та Права вимоги по Договорам
Забезпечення, укладених з боржниками,
відступаються Банком Фактору за цим
Договором на основі «як є» без надання
будь-яких пов'язаних забезпечень та
гарантій, окрім тих, що вказані у цьому
Договорі. Після переходу Прав вимоги
заборгованості до Фактору, останній
має право нараховувати, в якості нового
кредитора, проценти, комісії, штрафні
санкції та інші обов'язкові платежі по
відношенню до боржників у разі
невиконання ними вимог кредитних
договорів по сплаті обов'язкових
платежів, строк сплати яких не настав
на дату підписання цього договору, але
настане у майбутньому.

З моменту відступлення Банком Фактору
Прав вимоги заборгованості від
боржників, всі гарантії, надані
боржниками щодо заборгованостей,
стають дійсними для Фактора та
вважаються наданими Фактору. Разом з
правами вимоги до Фактора переходять
всі пов'язані з ними права, зокрема,
права грошової вимоги щодо нарахованих
та несплачених Боржниками процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів, в тому числі тих,
які можуть виникнути в майбутньому, у
звяку із нарахуванням Фактором, в
якості нового кредитора, процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів по відношенню до
боржників, у разі невиконання ними
вимог кредитних договорів по сплаті
обов'язкових платежів, строк сплати
яких не настав на дату підписання цього
Договору, але настане у майбутньому.
Сторони домовились, що одночасно з цим
Договором, ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
передає Фактору права за Договорами
Забезпечення, на підставі договорів
про передачу Права вимоги за
договорами забезпечення, що підлягають
укладенню Сторонами в дату укладення
цього Договору. (а.с. 39-47)

Відповідно до реєстру боржників до
Договору факторингу від 28.11.2012 року,
Банк передав, а Фактор прийняв Реєстр
заборгованостей боржників від 28.11.2012
року, в тому числі за Кредитним
договором № 865-Ф від 24.04.2007 року. (а.с. 48-49)

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
Договір про відступлення прав за
іпотечним договором, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований за реєстровим № 2189,
відповідно до п.п. 1.1.-1.3 якого
відповідно до статі 24 Закону України
«Про іпотеку» та умов цього Договору,
сторони домовились, що разом із
відступленням Прав вимоги
заборгованостей по кредитних
договорах від боржників, що
здійснюється на підставі Договору
факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між сторонами, одночасно відступаються
права вимоги за іпотечними договорами,
які визначені цим Договором.
Іпотекодержатель передає Новому
іпотекодержателю права за Іпотечними
договорами, перелік яких наведено у
Додатку № 1 до цього Договору. Сторони
домовились, що заміна сторони, яка
іменується «Іпотекодержатель» у
зобов'язаннях, що виникли на підставі
Іпотечних договорів, вважаться такою,
що відбулась, а права вимоги за
Іпотечними договорами вважаються
відступленими Новому іпотекодержателю
з моменту набуття чинності цим
Договором. (а.с. 50)

Відповідно до Додатку № 1 до Договору
про відступлення прав за іпотечними
договорами від 28.11.2012 року, ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» передав, а Фактор прийняв
Реєстр заборгованостей боржників від
28.11.2012 року, в тому числі за Іпотечним
договором № 865/ІП-1 від 24.04.2007 року.(а.с.
51-53)

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про іпотеку», відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не
встановлено іпотечним договором, і
за умови, що одночасно здійснюється
відступлення права вимоги за основним
зобов'язанням. Якщо не буде доведено
інше, відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним
зобов'язанням.

Згідно письмових повідомлень від 14.12.2012
року № 0000471 та від 22.02.2013 року № 0013023,
ОСОБА_2 повідомлено про заміну
Кредитора за зобов'язаннями,
передбаченими Кредитним договором №
865-Ф від 24.04.2007 року та за Іпотечним
договором № 865/ІП-1 від 2404.2007 року, а
також запропоновано погасити Кредитну
заборгованість. (а.с. 82, 83-84, 85-86, 87-88)

Відповідно до статті 572 Цивільного
кодексу України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, на підставі рішення
суду.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Згідно Витягу з реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, виданого Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві від 08.01.2014 року, на підстав
Рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень від 27.12.2013 року, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ТОВ «Кредитні ініціативи». (а.с. 15-16)

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України, власникові належить право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Таке рішення відповідає передбаченій
ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України
вимозі до актів цивільного
законодавства про дотримання принципу
однаковості регулювання цивільних
відносин на всій території України і
означає, що де б не проживав власник і
де б не знаходилося його майно, він
володіє усією сукупністю прав
володіння, користування та
розпоряджання цим майном на однакових
засадах, визначених Конституцією
України та Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи»,
як новий кредитор та іпотекодержатель
за забезпеченими зобов'язаннями
відповідача ОСОБА_2 на підставі
Договору факторингу від 28.11.2012 року та
Договору про відступлення прав за
іпотечним договором від 28.11.2012 року, - є
належним позивачем в розрізі даного
спору, оскільки ТОВ «Кредитні
ініціативи» у порядку, встановленому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку»
та згідно п. 4.2.1 Іпотечного договору №
865/ІП-1 від 24.04.2007 року, у зв'язку із
невиконанням іпотекодавцем ОСОБА_2
умов Кредитного договору № 865-Ф від
24.04.2007 року щодо своєчасного погашення
кредитної заборгованості, реалізовано
право іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі
Іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання, що
зареєстровано у встановленому законом
порядку.

За даними Довідки Форми № 3, видної
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією № 407 від 21.03.2014 року, за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано:
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з 2007 року; ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 2009 року. (а.с. 18)

Відповідно до статті 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

21.03.2014 року позивачем ТОВ «Кредитні
ініціативи», як новим власником
квартири АДРЕСА_1, на адресу
зареєстрованого місця проживання
відповідача ОСОБА_2 та його
неповнолітнього сина рекомендованою
поштовою кореспонденцією надіслано
письмові вимоги про добровільне
звільнення відповідачами житлового
приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1,
протягом місяця з дня отримання даного
повідомлення, у зв'язку із прийняттям
позивачем рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 19, 20,
21, 22, 23)

За нормою частини другої ст. 386
Цивільного кодексу України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Захист права власності - це сукупність
передбачених законом
цивільно-правових засобів, які,
по-перше, гарантують нормальне
господарське використання майна (тобто
вони забезпечують захист відносин
власності в їх непорушеному стані), а
по-друге - застосовуються для
поновлення порушених правовідносин
власності, для усунення перешкод, що
заважають їх нормальному
функціонуванню, для відшкодування
збитків, які заподіяні власнику.

Захист права власності здійснюється в
передбаченому законом порядку, тобто
шляхом застосування належної форми, за
собів і способів захисту. Для захисту
застосовується юрисдикційна форма
захисту, тобто діяльність
уповноважених державних органів, які
здійснюють комплекс організаційних
заходів для захисту пору шених прав.

За нормою статті 391 Цивільного кодексу
України, власник, майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до цієї статті, власник у
цьому випадку має право вимагати
захисту свого права від особи, яка
перешкоджає його користуванню та
розпорядженню своїм майном. Підставою
звернення за захистом в судовому
порядку є вчинення третьою особою
перешкод власнику в реалізації ним
повноважень розпорядження або/та
користування належним йому майном, за
умови відсутності між сторонами
спірних правовідносин договірних
відносин. Характерною ознакою такого
порушення права власності є
протиправне вчинення третьою особою
перешкод власникові у реалізації ним
повноважень розпорядження або/та
користування належним йому майном.

У п. 7 інформаційного листа ВАСУ «Про
деякі приписи законодавства, яке
регулює питання, пов'язані із
здійсненням права власності та його
захистом» від 31.01.2001 року, зазначено, що
для подання негаторного позову не
вимагається, щоб перешкоди до
здійснення права користування й
розпорядження були результатом винних
дій відповідача чи спричинили збитки,
достатньо, щоб такі дії (бездіяльність)
об'єктивно порушували права власника і
були протиправними.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом позовних вимог є виселення
відповідачів з двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення, з метою реалізації
позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи»,
як нового власника квартири, що набута
позивачем на підставі Рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 27.12.2013 року, свого права
власника на реалізацію квартири з
метою задоволення вимог позивача за
рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального
кодексу України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, пояснень свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового
кодексу Української РСР звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109
ст. 109 Житлового кодексу Української
РСР та ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» випливає, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Вимоги закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про зверненням
стягнення на предмет іпотеки з
одночасним виселенням мешканців, а
стосується позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що зазначено Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.02.2014 року у Справі № 6-39567/14.

Таким чином, надавши оцінку наявним в
матеріалах справи доказам, приймаючи
до уваги пояснення представника
позивача, заперечення сторони
відповідача, керуючись положеннями
діючого цивільного законодавства
України та приймаючи до уваги
роз'яснення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, а також обставини,
встановлені Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.02.2014 року у Справі № 6-39567/14,
що мають преюдиційне значення в межах
досліджених спірних правовідносин, -
суд приходить до висновку, що за
наявності встановленого судом
порушення прав позивача, як нового
власника спірного нерухомого майна, а
саме: квартири АДРЕСА_1, Рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 27.12.2013 року на яку не
оскаржено відповідачем у
встановленому законом порядку, що
підтверджено сторонами під час
судового розгляду справи, позивач,
будучи наділеним статусом
іпотекодержателя за Іпотечним
договором, має право звернення
стягнення на спірний предмет іпотеки у
рахунок погашення заборгованості за
основним зобов'язанням відповідача
ОСОБА_2, визначеним Кредитним
договором, тому, ураховуючи дотримання
позивачем процедури повідомлення
відповідача про добровільне виселення
з квартири, що є предметом договору
іпотеки, шляхом надіслання
рекомендованою поштовою
кореспонденцією на адресу відповідача
відповідної письмової вимоги, суд
дійшов висновку щодо правомірності
виселення відповідача та його
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із спірної квартири, за
рахунок реалізації якої підлягають
задоволенню вимоги позивача, як нового
власника квартири.

Разом з тим, судом ураховано, що на час
укладення Кредитного договору № 865-Ф
від 24.04.2007 року та Іпотечного договору
№ 865/ІП-1 від 24.04.2007 року неповнолітній
син відповідача ОСОБА_3 не був
зареєстрованим за адресою спірної
квартири, що підтверджено наявними в
матеріалах справи доказами та визнано
відповідачем ОСОБА_2 в судовому
засіданні, та відповідачем не надано
суду доказів наявності на час
укладення спірних договорів у
неповнолітнього ОСОБА_3 права
власності та/або будь-яких майнових
прав на спірний об'єкт нерухомості, та
судом встановлено факт реєстрації
неповнолітнього сина відповідача за
адресою квартири, що є предметом
Іпотечного договору, саме з 2009 року (а.с.
18), за відсутності в матеріалах справи
дозволу первісного кредитора щодо
вчинення таких дій, що надає суду право
примусового виселення відповідача
ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина
ОСОБА_3 із спірної квартири, з метою
реалізації позивачем, як нового
власника, права звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про примусове виселення
з житлового приміщення підлягають до
задоволення.

В порядку ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243,60 грн., сплачені позивачем під час
звернення з даним позовом до суду.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 4, 16, 311, 321, 316, 317, 319, 386, 391
Цивільного кодексу України, ст.ст. 158, 169
Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 33, 36,
37, 40 ст.ст. 10, 57, 60, 208-209, 212-215, 223, 292, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про примусове виселення
з житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3
з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» судовий збір в сумі 243,60
грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я :