АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3625/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3027/14
Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С., при
секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 21 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» про стягнення
заборгованості по депозитному вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 21 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» про стягнення
заборгованості по депозитному вкладу
відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну
скаргу, в якій прохає рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення яким позовні вимоги
викладені в первинному позові,
задовольнити в повному обсязі. Апелянт
вважає рішення місцевого суду таким, що
постановлено з грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також посилається на те, що місцевим
судом не було досліджено обставини, які
мають значення для вирішення даного
спору.

Судове засідання проводилось за
відсутності сторін, які будучи
належним чином та завчасно
повідомленими про час та місце
слухання справи, в судове засідання не
з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
приходить до висновку, що скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що між позивачем та ПАТ
«Банк Перший» було укладено договір №
ДФ-05567 банківського вкладу (депозиту),
згідно якого позивачем було передано
ПАТ «Банк Перший» грошові кошти в сумі
100 000 грн. строком на 185 днів, з умовою
виплати ПАТ «Банк Перший» процентної
ставки по вкладу в розмірі 20 відсотків
річних. Дата закінчення терміну
договору та повернення вкладу 28 квітня
2014 року. По закінченню дії даного
договору позивач отримав готівкою 4000
грн.

29 квітня 2014 року між позивачем та ПАТ
«Банк Перший» було укладено договір №
ДФ-060481 банківського вкладу (депозиту),
згідно якого позивачем було передано
ПАТ «Банк Перший» грошові кошти в сумі
106 000 грн. строком на 7 днів, з умовою
виплати ПАТ «Банк Перший» процентної
ставки по вкладу в розмірі 18 відсотків
річних. Дата закінчення терміну
договору та повернення вкладу 06 травня
2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий суд виходив з того, що
відповідачем умови договору виконані в
повному обсязі, а тому в задоволенні
позову про стягнення заборгованості по
депозитному вкладу необхідно
відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно пункту 1.4 договору визначено, що
банк повертає Вклад та нараховані
проценти вкладникові у безготівковій
формі на поточний рахунок НОМЕР_1,
відкритий у ПАТ «Банк Перший».

Так, з матеріалів справи вбачається, що
06 травня 2014 року відповідачем було
повернуто вклад шляхом перерахування
суми вкладу з депозитного рахунку на
поточний рахунок ОСОБА_1 та
підтверджується випискою по особовим
рахункам. Тобто, згідно умов договору
вклад вважається повернутим.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що дії відповідача є
правомірними та узгоджуються зі
змістом укладеного договору та нормами
ст. 1058 ЦК України щодо необхідності
виплати вкладникові суми та процентів
за вкладом.

Доводи апелянта, щодо не повернення
йому коштів відповідачем згідно умов
договору банківського вкладу є
необґрунтованими, оскільки з моменту
перерахування відповідачем коштів на
поточний рахунок позивача, умови і
порядок виплати коштів стали
регулюватися умовами договору
банківського рахунку НОМЕР_1 від 08.04.2013
року, укладеного між сторонами. Доводи
позовної заяви вказівок на не
виконання відповідачем договору
банківського рахунку не містять, а тому
не є предметом розгляду справи.

Одночасно, колегія суддів,
погоджується з висновки місцевого суду
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог позивача та
стягнення на його користь моральної
шкоди, виходячи з наступного.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема:
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: - коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; - у випадках,
передбачених Цивільним Кодексом
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; - при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Виходячи, з наведених положень закону,
моральна шкода при порушенні
зобов'язання підлягає відшкодуванню,
тільки у випадках, коли таке
передбачено договором або законом.
Оскільки положення договору
укладеного між сторонами та відповідно
норми закону, які регулюють подібні
правовідносини, не містять відповідних
умов, підстави для стягнення моральної
шкоди на користь позивача відсутні.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, місцевий суд правильно з'ясував
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
постановив законне й обґрунтоване
рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що інші доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 21 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин