У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І., Завгородньої
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області про стягнення моральної шкоди,
пов'язаної зі злочином за касаційною
скаргою Новоукраїнської сільської
ради Роздільнянського району Одеської
області на рішення апеляційного суду
Одеської області від 29 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області та ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди, завданої
злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що
він працював директором
Новоукраїнського Будинку культури з 1974
року по 18 листопада 2010 року.

У жовтні 2009 року головою
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області обрано ОСОБА_5, який будучи
службовою особою та відповідно до
своїх службових обов'язків
розпорядником коштів Новоукраїнської
сільської ради, умисно не виконував
рішень Роздільнянського районного
суду Одеської області від 2 липня
2009 року, від 9 серпня 2009 року, від 20
серпня 2010 року та від 21 жовтня 2010 року
про стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості по заробітній
платі.

За невиконання рішення суду ОСОБА_5 був
засуджений вироком Роздільнянського
районного суду Одеської області від 23
липня 2012 року за ч.2 ст.382 КК України -
умисне невиконання службовою особою
рішення суду, що набрало законної сили.

Позивач посилався на те, що
несвоєчасною виплатою заробітної
плати він пережив нервові стреси, а в
листопаді 2009 року переніс інфаркт, у
зв'язку з чим на підставі ст.1172 ЦК
України просив стягнути з
Новоукраїнської сільської ради та
ОСОБА_5 на свою користь в рахунок
відшкодування моральної шкоди по 60000
гривень з кожного.

Ухвалою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 20 грудня 2013
року судом прийнято відмову ОСОБА_4 від
позовних вимог до ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди та
провадження у справі в цій частині
закрито.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24
грудня 2013 року у задоволенні позову до
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області про стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 29 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з Новоукраїнської сільської
ради на користь ОСОБА_4 компенсацію
завданої моральної шкоди у розмірі 10 000
гривень.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі Новоукраїнська
сільська рада Роздільнянського району
Одеської області просить скасувати
рішення апеляційного суду і залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
діючим законодавством не передбачено
стягнення моральної шкоди за
невиконання судових рішень, а
встановлено інші види
відповідальності. Крім того, вважав
недоведеним факт заподіяння моральної
шкоди невиконанням ОСОБА_5 судових
рішень з 24 листопада 2010 року (з часу
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання рішень про стягнення
заборгованості по заробітній платі) у
розмірі 60 000 гривень та
наявність причинного зв'язку між діями
ОСОБА_5 та наявними у ОСОБА_4
захворюваннями.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив з положень ст.
61 ЦПК України, відповідно до якої вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок та посилаючись на те, що
злочинними діями ОСОБА_5 позивачу
заподіяні душевні страждання,
викликані умисним невиконанням
рішення суду, наявність причинного
зв'язку між діями голови
Новоукраїнська сільська рада
Роздільнянського району Одеської
області та завданою позивачу моральною
шкодою, дійшов висновку про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що позивач з 1974 року
по 18 листопада 2010 року працював на
посаді директора Новоукраїнського
будинку культури. Звільнений з
займаної посади на підставі
розпорядження Новоукраїнської
сільської ради № 08-1-ср від 18 листопада
2009 року, у зв'язку з набранням законні
сили відносно нього вироку суду, яким
ОСОБА_4 позбавлено права займати певні
види посад строком на три роки (а.с.90).

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 2 липня 2009
року за позов ОСОБА_6 до
Новоукраїнської сільської ради
задоволено частково та стягнуто на
його користь заборгованість по
заробітній платі в розмірі 9421 гривню.
Вказаним рішенням відмовлено в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди за
несвоєчасну виплату заробітної плати
(а.с.12).

Рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від 8
липня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4
до Новоукраїнської сільської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення сільської ради від
24 листопада 2009 року щодо визнання
роботи ОСОБА_4 незадовільною та
стягнуто на користь позивача 600 гривень
в рахунок відшкодування судових витрат
(а.с.13).

Рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від
3 листопада 2011 року частково
задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 10800 гривень. У задоволенні
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, завлених на підставі
ст.237-1 КЗпП України, відмовлено (а.с.16).

За невиконання рішень
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 2 липня 2009 року та 8
липня 2010 року відносно ОСОБА_5 (в період
його перебування на посаді голови
Новоукраїнської сільської ради)
порушено кримінальну справу за ч. 2 ст.
382 КК України та вироком
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 23 липня 2012 року
його визнано винним в скоєнні даного
злочину та засуджено. Вирок набрав
законної сили.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність факту такої шкоди;
протиправність діяння її заподіювання;
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача; вини останнього в її
заподіянні.

Як роз'яснено у п.п.1,2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову, послався
на доведеність факту заподіяння
позивачу моральної шкоди у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_5 рішення суду та
наявністю причинного зв'язку між його
діями та завданою позивачу моральною
шкодою.

Встановивши, що його діями позивачу
заподіяні душевні страждання, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, тяжкості вимушених
змін у життєвих стосунках позивача,
апеляційний суд визначив, що
достатньою сумою для такого
відшкодування є 10 000 гривень, які
зобов'язав на підставі ст. 56
Конституції України та ст. 1174 ЦК
України сплатити Новоукраїнську
сільську раду Роздільнянського району
Одеської області.

Як роз'яснено у п. 3 вказаної постанови
(зі змінами та доповненнями) під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справи про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Також підлягають
з'ясуванню, чим підтверджується факт
заподіяння моральної шкоди чи фізичних
страждань немайнового характеру, за
яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі оцінюється заподіяна моральна
шкода.

Апеляційний суд, покладаючи обов'язок
відшкодування моральної шкоди на
Новоукраїнську сільську раду
Роздільнянського району Одеської
області, не враховував, що такий
обов'язок визначений лише у конкретних
нормах закону та помилково застосував
до спірних правовідносин ст. 56
Конституції України та ст. 1174 ЦК
України, якими передбачений обов'язок
держави на відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, правоохоронних органів, їх
посадових осіб, посадової або ч
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи,
залишивши поза увагою, що спірні
правовідносини виникли не під час
виконання ОСОБА_5 своїх посадових
обов'язків, а у зв'язку з невиконанням
ним рішень суду, які набрали законної
сили, яке полягає у невжитті службовою
особою, передбачених законом заходів
щодо їх виконання.

Натомість, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову, а
апеляційний суд, перевіряючи в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції, у порушення вимог
чинного процесуального та
матеріального законодавства України
дійшов помилкового висновку про
необхідність скасування законного й
обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
з підстав, передбачених ст.339 ЦПК
України із залишенням в силі рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 29 квітня 2014 року скасувати,
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24
грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

П.О. Гвоздик

Судді:

О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня