ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюк М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
Маріуца Т.В. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернувся до суду
із поданням про обмеження у праві
виїзду за межі України громадянки
України ОСОБА_3. В обґрунтування свого
подання зазначила, що на виконанні у
Відділі державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання № 42485425: виконавчий лист №
2-676/13 від 07.02.2014 року, виданий Дарницьким
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
заборгованість в розмірі 14 751,44 грн.

12.03.2014 року державним виконавцем була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження та надано
термін боржнику для добровільного
виконання.

На даний час зобов'язання божника
залишаються невиконаними, останній
тривалий час ухиляється від їх
виконання, тому, державний виконавець
просить задовольнити подання.

Сторони в судове засідання не
з'явились, у відповідності до вимог ч. 2
ст. 377-1 ЦПК України, що не є перешкодою
для розгляду даної заяви. Державний
виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м.
Києві в судове засідання не з'явився,
хоча про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали подання, суд
приходить до наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Як визначено у ч. 2 ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України",
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, зокрема,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб. Також
ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Відтак, Законом передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

При цьому, саме по собі
невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом встановленого
строку не може свідчити про ухилення
його від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження. У
зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
Законом, зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення,
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Разом з тим, звертаючись до суду
із поданням, державним виконавцем не
було надано будь-яких належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
58, 59 ЦПК України на підтвердження факту
ухилення ОСОБА_3 від виконання
зобов'язань, покладених на неї рішенням
суду.

Так, судом встановлено, що 12.03.2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 42485425 з примусового
виконання виконавчого документу про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
заборгованість в загальній сумі боргу
14751,44 грн. (а.с. 18-19).

17.03.2014 року постанову про відкриття
виконавчого провадження було
надіслано боржнику ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, як вбачається з
матеріалів справи, боржниця
зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4.

В обґрунтування заявлених вимог
державним виконавцем було надано до
суду копію постанови про відкриття
виконавчого провадження, копію
супровідного листа, відповіді на
запити, акти державного виконавця від
24.04.2014 року, від 04.06.2014 року, відповідно
до яких здійснювався вихід державного
виконавця за адресою: АДРЕСА_2, від
22.07.2014 року, відповідно до якого
здійснювався вихід державного
виконавця за адресою : АДРЕСА_3, копію
заяви про виклик державного виконавця,
копії постанов про примусовий привід
боржника. Разом з тим, в матеріалах
справи відсутні докази отримання
ОСОБА_4 копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, вказаних
викликів.

За таких обставин, подання державного
виконавця є необґрунтованим та не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 11
Закону України "Про виконавче
провадження", ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України та вїзду в
Україну громадян України", ст.ст. 210,
293, 377-1 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
Маріуца Т.В. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3 -
відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги, протягом
пяти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків, або після перегляду ухвали в
апеляційному порядку, якщо її не
скасовано.

СУДДЯ
О.Р. ЛУЖЕЦЬКА