У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Касьяна О.П.,Попович О.В.,
Савченко В.О., Штелик С.П.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп», третя особа - ОСОБА_9,
про стягнення довічно щомісячної
грошової суми у відшкодування шкоди,
завданої смертю потерпілого та
стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 04 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
03 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_7, приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
третя особа - ОСОБА_9, про стягнення
довічно щомісячної грошової суми у
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого та стягнення моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась ІНФОРМАЦІЯ_1, помер її син
ОСОБА_10 Вироком Христінівського
районного суду Черкаської області від
08 червня 2012 року винним у вчиненні
злочину, що передбачений частиною 2
статті 286 КК України, було визнано
ОСОБА_7

Посилаючись на те, що вона досягла
пенсійного віку, у зв'язку з чим
померлий був зобов'язаний її
утримувати, позивачка просила суд
стягнути з ОСОБА_7 шкоду, яка
завдана їй внаслідок смерті її сина
ОСОБА_10

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
довічно щомісячну грошову суму у
розмірі 500,00 грн у відшкодування шкоди,
завданої смертю потерпілого та
моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 червня 2014 року скасовано
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 березня 2014 року в частині
вирішення питання про розподіл судових
витрат та ухвалено нове рішення в цій
частині.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 04 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
03 червня 2014 року в частині стягнення
довічно щомісячної грошової суми у
розмірі 500,00 грн в рахунок
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
стягнення на користь позивачки суми
відшкодування моральної шкоди та в
частині відмови у стягнення з ОСОБА_6 на
користь приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
витрат пов'язаних із розглядом справи у
розмірі 6799,66 грн заявником не
оскаржуються.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на
автодорозі
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Daewoo Lanos» під
керуванням ОСОБА_7 та мікроавтобуса
«Iveko-35» під керуванням ОСОБА_9

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_10 отримав
тяжкі тілесні ушкодження, від яких
помер.

Вироком Христінівського районного
суду Черкаської області від 08 червня 2012
року винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди злочину,
що передбачений частиною 2 статті 286 КК
України, було визнано ОСОБА_7

Також судами встановлено, що ОСОБА_10
був сином ОСОБА_6, яка досягла
пенсійного віку, що підтверджено
матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК
України у разі смерті потерпілого
право на відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір в частині стягнення на
користь позивачки довічно щомісячної
грошової суми, суди першої та
апеляційної інстанцій виходив з того,
що ОСОБА_6 перебувала на утриманні
ОСОБА_10, який загинув в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини відповідача, а тому
довічне грошове утримання на користь
позивачки підлягає стягненню з ОСОБА_7

Проте, повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 14 вересня 2011
року, ОСОБА_7 застрахував свою
цивільно-правової відповідальності за
шкоду, заподіяну третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась за участю автомобіля
відповідача.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів врегульовані
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», який
спрямований на забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування) страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування) обов'язковий ліміт
відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.
Договором страхування на
індивідуальних умовах можуть бути
визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у
цьому Законі ліміти.

Судами встановлено, що відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 14 вересня 2011 року ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю (на одного потерпілого)
становить 100000,00 грн; ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого)
становить 50000,00 грн.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 16 постанови пленуму ВССУ № 4
від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що відповідно до статті 21
Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України), повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування) право на отримання
відшкодування за шкоду, пов'язану із
смертю потерпілого, мають особи, які
знаходилися на утриманні потерпілого,
та особи, які взяли на себе витрати з
поховання.

У зв'язку із смертю годувальника в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди право на страхове
відшкодування мають: діти (в тому числі
усиновлені) - до досягнення ними
повноліття; непрацездатна вдова
(вдовець), непрацездатні батьки - до
відновлення ними працездатності, а
також працездатна вдова (вдовець), якщо
у сім'ї є діти віком до восьми років;
інші члени сім'ї, які знаходилися на
утриманні потерпілого.

Страхове відшкодування виплачується,
якщо смерть потерпілого в результаті
дорожньо-транспортної пригоди настала
протягом одного року після
дорожньо-транспортної пригоди та є
прямим наслідком такої
дорожньо-транспортної пригоди.

У зв'язку із смертю годувальника
відшкодовується частина неотриманих
доходів потерпілого, яка кожному
утриманцю належала б при його житті, за
вирахуванням пенсій, наданих
утриманцям внаслідок втрати
годувальника. Порядок вирахування
відшкодування утриманцям визначає
Кабінет Міністрів України.

Станом на момент дорожньо-транспортної
пригоди діяв Порядок проведення
розрахунку розміру страхового
відшкодування утриманцям у зв'язку із
смертю годувальника внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 1776 від 31 грудня 2004
року.

Вирішуючи спір в частині стягнення на
користь позивачки довічно щомісячної
грошової суми, суди першої та
апеляційної інстанцій у порушення
статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на
зазначене уваги не звернули, не в
повній мірі визначилися з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню,
належним чином не перевірили та не
спростували доводи відповідача
відносно того, що відшкодування
страховиком шкоди, заподіяної смертю
потерпілого передбачено положення
статті 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому дійшли передчасного
висновку про стягнення відповідних сум
у повному обсязі з ОСОБА_7

Також, заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги відносно того, що,
визначаючи розмір щомісячної грошової
суми у відшкодування шкоди, завданої
смертю потерпілого, суди не врахували
положення частини 2 статті 1200 ЦК
України, відповідно до якої особам,
визначеним у пунктах 1-5 частини
першої цієї статті, шкода
відшкодовується у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого з вирахуванням частки, яка
припадала на нього самого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 04 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
03 червня 2014 року в частині стягнення
щомісячної грошової суми у
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого підлягають скасуванню з
підстав, передбачених статтею 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 04 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 03 червня 2014 року в частині
стягнення щомісячної грошової суми у
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В іншій частині
рішення апеляційного суду Одеської
області від 03 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян О.В. Попович В.О. Савченко С.П.
Штелик