Справа № 363/603/14 Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/4373/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Даценко Л.М.,

за участю секретаря Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 22 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки та
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування вимог послалася на те,
що з 02 вересня 1961 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від
шлюбу мають дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В 1988 році її чоловік був прийнятий в
члени садового товариства «Ветеран-3»
та йому була виділена земельна ділянка
площею 500 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. В
тому ж році вони разом зі своїм
чоловіком почали освоювати земельну
ділянку, висадили дерева, кущі і
розпочали будівництво садового
будинку, який був побудований
приблизно в 1990 році.

У 1994 році чоловік приватизував
земельну ділянку на своє ім»я. Після
смерті чоловіка вона стала
користуватися будинком одна,
сплачувала рахунки по електроенергії
та всі необхідні внески.

В липні 2013 року позивач дізналась, що
відповідач ОСОБА_2 оформила на себе, як
на власницю садовий будинок, а земельну
ділянку, її покійний чоловік подарував
дочці ще за його життя. Позивач ніякої
згоди на дарування її покійним
чоловіком земельної ділянки не
надавала, тому вважає, що оспорюваний
договір дарування укладений з
порушенням вимог чинного
законодавства і має бути визнаний
судом недійсним.

На підставі вищевикладеного позивач
просила визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки від 06
листопада 2007 року, яка розташована:
Київська область, Вишгородська міська
рада, садове товариство «Ветеран-3»,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 06 листопада 2007 року за №
1445 та визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку,
яка розташована за вищезазначеною
адресою, виданий на ім»я ОСОБА_2

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 22 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Крім того, апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що будинок, який
знаходиться на спірній земельній
ділянці був побудований нею та її
покійним чоловіком, а тому при
укладенні договору дарування
земельної ділянки необхідна була її
письмова згода на відчуження. Також
зазначає, що спірний будинок є
обтяженням згідно закону, тому його
необхідно було зазначити в договорі
дарування.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним
вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом, 02 вересня 1961 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено
шлюб, про що свідчить свідоцтво про
шлюб серії НОМЕР_1, зареєстроване
Московським бюро ЗАГС м. Києва, актовий
запис № 223.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Вишгородської міської ради
Київської області за № 196 від 21.07.1998
року ОСОБА_4 для ведення садівництва
було передано у власність у порядку
безоплатної приватизації земельну
ділянку площею 0,051 га, кадастровий
номер 32 046 0117, розташовану в
садовому товаристві «Ветеран-3» на
території Вишгородської міської ради
Київської області. Право власності
ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку
було підтверджено державним актом на
право власності на земельну ділянку,
серія IV-КВ № 038072, виданим
Вишгородською міською радою Київської
області 14.09.1998 року та зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № 496 (а.с. 55).

Відповідно до договору дарування
земельної ділянки від 06 листопада 2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1445, ОСОБА_4 подарував
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,051 га,
кадастровий номер 380460117,
розташовану в с/т «Ветеран-3» на
території Вишгородської міської ради
Київської області, передану у
власність ОСОБА_4 для ведення
садівництва на підставі рішення
Вишгородської міської ради від 21 липня
1998 року за № 196.

На підставі вказаного договору
дарування земельної ділянки ОСОБА_2
отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 211316 від 26 березня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2 зареєстроване відділом
реєстрації смерті у м. Києві,
актовий запис № 17713.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 13
жовтня 2010 року, власником садового
будинку за адресою: Київська область,
Вишгородський район, м. Вишгород,
«Ветеран», АДРЕСА_1, площею 93,3 кв.м. є
ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого
комітету Вишгородської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідно до ст. ст.
17, 22 ЗК УРСР 1990 року та ст. 24 КпШС України
земельна ділянка, право власності на
яку набуто шляхом приватизації, є
особистою приватною власністю того із
подружжя, кому вона безплатно передана
у власність, та не є спільною сумісною
власністю подружжя. Відтак ОСОБА_4 за
свого життя мав право особисто
розпоряджатися належним йому майном
на свій розсуд.

Крім того, суд першої інстанції
виходив і з того, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Відповідно до ст.
215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, пятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Проаналізувавши
загальні вимоги, передбачені ст. 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, суд першої
інстанції не знайшов підстави для
визнання договору дарування земельної
ділянки від 06.11.2007 року недійсним,
дійшовши висновку про те, що жодна
вимога із передбачених ст. 203 ЦК
України, сторонами не порушувалась, а,
відтак, не знайшов і підстав для
задоволення вимоги про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, яка
розташована за адресою: Київська
область, Вишгородська міська рада,
садове товариство «Ветеран-3», виданого
на ім`я ОСОБА_2

Судом першої інстанції було
встановлено, що на момент укладення
договору дарування земельна ділянка
знаходилась у особистій приватній
власності дарувальника ОСОБА_4,
передана йому для ведення садівництва
на підставі рішення Вишгородської
міської ради народних депутатів № 196
від 21 липня 1998 року. Відповідно до
договору дарування обдаровувана
ОСОБА_2 набула право приватної
власності на зазначену земельну
ділянку з моменту прийняття дарунку та
переоформлення державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЯЖ № 211316 від 26 березня 2009 року.
Твердження ж позивача про те, що на
момент укладання оспорюваного
договору дарування на подарованій
відповідачу земельній ділянці
знаходилось належне позивачу та її
чоловіку майно (садовий будинок), та
після смерті чоловіка позивач
успадкувала вказане майно, а тому при
укладанні спірного договору необхідна
була згода позивача, суд першої
інстанції визнав непереконливими,
оскільки всупереч ст.60 ЦПК України
позивачем не було надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
вказаних фактів.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Посилання ж позивача у своїй
апеляційній скарзі на ч. 3 ст. 65 СК
України, яка передбачає, що для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого подружжя
має бути подана письмово, на думку
колегії суддів у даному випадку є
безпідставним, оскільки ст. 65 СК
України регулює право подружжя на
розпорядження майном, що є об`єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Відтак, правила ст. 65 СК
України не поширюються на угоди, які
укладаються одним із подружжя
стосовно майна, яке перебуває у їх
особистій приватній власності, в
даному випадку на оспорюваний договір
дарування земельної ділянки, яка була
раніше приватизована дарувальником.

Крім того, необгрунтованими є доводи
апелянта щодо порушення нотаріусом
вимог законодавства при посвідченні
оспорюваного договору, оскільки на
момент посвідчення у нотаріуса
відсутні були підстави вважати
наявними будь-які будівлі на земельній
ділянці, яка дарувалася, за відсутності
правовстановлюючих документів на такі
будівлі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
того, що посилання позивача в
обґрунтування своїх вимог на ст. 120 ЗК
України є помилковим, оскільки в її
конструкції первинним передбачається
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, а уже
вторинним (похідним) є перехід до
власника житлового будинку, будівлі
або споруди права власності на
земельну ділянку, на якій розташований
об'єкт. Помилковість посилання
позивача на ст. 120 ЗК України полягає у
тому, що права власності на будинок або
на його частину у визначеному законом
порядку у позивача не виникало, а тому
подальша правова конструкція цієї
статті застосованою у спірних
правовідносинах бути не може.

Інших доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення,
апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, дійшов
правильного висновку про відмову у
позові і ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 22 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: