УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М. суддів:
Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до
ОСОБА_6 з вказаним позовом, посилаючись
на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем укладений кредитний
договір від 3 жовтня 2007 року, згідно з
яким позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 4 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином не виконав
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на 18 червня
2013 року становить 31 074 грн 92 коп. та
включає 4 тис. грн заборгованості за
кредитом, 15 458 грн 97 коп. заборгованості
за процентами за користування
кредитом, 9 660 грн заборгованості з
комісії, а також 500 грн фіксованого
штрафу та 1 455 грн 95 коп. процентної
складової штрафу.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором від 3 жовтня 2007 року у сумі 31
385 грн 67 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просив
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами встановлено, що 3 жовтня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладений кредитний договір, згідно з
яким позивач надав відповідачеві
кредит у сумі 4 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на залишок заборгованості, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладений шляхом
отримання позивачем від відповідача
письмового підтвердження про
приєднання до умов договору,
підписаного відповідачем, яким є заява
клієнта на оформлення кредитної
картки.

Пунктом 3.13 Умов та Правил надання
банківських послуг визначено, що за
умови, якщо у строк не пізніше дня
закінчення строку вкладу клієнт не
заявив банку про відмову від
подовження строку вкладу, вклад
автоматично вважається подовженим ще
на один строк, зазначений в п. 1 даної
угоди. Строк вкладу подовжується
неодноразово без явки клієнта у банк.
При цьому врахування нового строку
вкладу починається з дня, наступного за
датою закінчення попереднього строку
вкладу. З урахуванням програмного
забезпечення банку при продовженні
строку вкладу банк має право змінити
номер рахунка без укладання додаткових
угод до даного договору.

Таким чином, суди дійшли висновку, що
відповідачем порушено взяті на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів, внаслідок чого
станом на 18 червня 2013 року відповідно
до розрахунку утворилась
заборгованість у розмірі 31 074 грн 92 коп.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Так, для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).
Разом з тим, судами належним чином не
встановлено, коли саме утворилась
заборгованість, коли було здійснено
останній платіж та строк дії картки.

Також питання застосування строку
позовної давності відповідно до статті
253 ЦК України, частин першої та п'ятої
статті 261 ЦК України, частини четвертої
статті 267 ЦК України, статті 253 ЦК
України з урахуванням цих обставин та
факту пред'явлення позову тільки 5
липня 2013 року не вирішено.

Таким чином, судом допущено порушення
норм процесуального права, що
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення і
передачі справи на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення були
допущені судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді: Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко