СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2865/13-ц
Провадження № 2/306/63/14
Рядок статзвіту № 1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2014 року

м. Свалява

Свалявський районний суд
Закарпатської області у особі:

головуючої -
судді Василиха Ж.В.,

при секретарі -
Полянич В.І.,

з участю
позивачки ОСОБА_1,

представника
позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки -
ОСОБА_3,

представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Неліпинської
сільської ради Свалявського району,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на частину
житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом, в якому просить
визнати за нею право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 зокрема на
приміщення будинку 1 площею 9,8 м кв.,
приміщення будинку 2 площею 9,2 кв. м,
приміщення будинку 3 площею 16,2 кв. м,
приміщення будинку 4 площею 26 кв. м, іншу
частину будинку визнати за
спадкоємцями, земельну ділянку площею
0,18 га, сарай, вбиральну, колодязь,
огорожу залишити за сторонами в
загальному користуванні. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що проживала з
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
протязі більше 16 років. За час шлюбу
вони побудували житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Після
розірвання шлюбу вони житловий будинок
поділили. Зробили з нього дві квартири,
які ізольовані. Це було зроблено шляхом
замурування дверного пройому між
кімнатами будинку 2 і 6. В 1999 році вона
закрила свою частину будинку і поїхала
на постійне місце проживання в с. Рахни
Лісові Шаргородського району
Вінницької області. Про порушення
свого права вона дізналася після
смерті її колишнього чоловіка, коли
ОСОБА_3 подала до суду позов про
визнання права власності на спірний
будинок. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали, просили
його задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не
визнали, просили у такому відмовити з
підстав пропуску строку для звернення
до суду.

Інші учасники судового розгляду у
судове засідання не з»явилися, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце такого, відповідачки ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 подали суду заяви про розгляд
справи у їх відсутності, позовні вимоги
визнають.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що з 18 липня 1981 року
по 27 березня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, на підставі дозволу на
виконання будівельних робіт та
відповідно з будівельним паспортом
подружжя розпочало будівництво
житлового будинку в с. Неліпино.

Як вбачається з протоколу № 1 зборів
уповновжених колгоспників к-пу ім.
ХХІІІ з»їзду КПРС від 8 лютого 1983 року,
ОСОБА_3 дано дозвіл на будівництво
житлового будинку на ділянці батька
ОСОБА_8 0,07 га. Рішенням виконавчого
комітету Неліпинської сільської ради
народних депутатів від 28.07.1983 року за №
68 погоджено рішення зборів
колгоспників від 8.02.1983 року № 1 про
виділення земельної ділянки ОСОБА_3
жителя с. Неліпино НОМЕР_1 в урочищі
«Бразилія».

Відповідно до свідоцтва на забудову
садиби в сільських населених пунктах
УРСР на спірний будинок, забудова
ділянки дозволена рішенням виконкому
Свалявської районної ради народних
депутатів від 12.09.1983 року за № 191, на
відведеній земельній ділянці належить
збудувати житловий будинок на 2 кімнати
з житловою площею 37 кв. м.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
стверджується свідоцтвом про його
смерть.

Згідно відповіді КУП «Свалявське
районне бюро технічної
інвентаризації» від 01.10.2014 року за № 104
станом на 19.04.1989 року процент
готовності житлового будинку в АДРЕСА_1
становить 100 % готовності, відомості
щодо реєстрації вище вказаного будинку
в КУП «Свалявське РБТІ» відсутні.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
26.08.2014 року № 361/362/363№14-21 видно, що
приміщення спірного житлового будинку
А складається з 4 житлових кімнат
загальною площею 84,3 кв. м, коридора
площею 9,8 кв. м, коридора площею 9,2 кв. м,
кладової площею 7,9 кв м, столової
площею 18,4 кв. м, кухні площею 4,5 кв. м,
ванни площею 4,8 кв. м.

У силу ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім»ю майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

Відповідно до ст. 105 ч. 1 ЦК УРСР
громадянин, який збудував або будує
жилий будинок, здійснив або здійснює
його перебудову чи прибудову без
встановленого дозволу, або без належно
затвердженого проекту, або з істотними
відхиленнями від проекту, або з грубим
порушенням основних будівельних норм і
правил, не вправі розпоряджатися цим
будинком чи частиною його (продавати,
дарувати, здавати в найом тощо).

Позивачкою не надано суду затверджений
проект будинку, на який було надано
дозвіл на будівництво, з свідоцтва на
забудову садиби вбачається, що на
відведеній земельній ділянці ОСОБА_3
належить збудувати житловий будинок на
2 кімнати з житловою площею 37 кв. м., а з
висковку експертизи видно, що
побудований будинок має 4 кімнати
площею 84,3 кв. м. Також як пояснила у
судовому засіданні позивачка та
визнано сторонами, після розірвання
шлюбу подружжя переобладнали будинок
на дві квартири шляхом замурування
дверного пройому, тобто будинок є
перепланований.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці. Це
майно не є об'єктом права власності,
воно не може бути предметом поділу та
встановлення порядку користування в
судовому порядку.

Позовна вимога про залишення за
сторонами земельної ділянки в
загальному користуванні також до
задоволення не підлягає, оскілька така
вимога є похідною.

Керуючись ст. ст. 11, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Неліпинської
сільської ради Свалявського району,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на частину
житлового будинку - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуюча:
Ж. В. Василиха