АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Гаращенко Д.Р., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Ян» на
рішення Подільського районного суду
міста Києва від 11 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Ян» про зобов'язання
змінити запис у трудовій книжці,
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач
звернувся із позовом, на обґрунтування
якого зазначив, що із 15 липня 2009 року
був прийнятий на роботу, 16 квітня 2014
року написав заяву та 30 квітня 2014 року
наказом № 34-к був звільнений з роботи
за власним бажанням, проте у день
звільнення відповідач не видав трудову
книжку, через що позивач не мав
можливості працевлаштуватись або
зареєструватись в центрі зайнятості у
пошуках роботи.

28 травня 2014 року позивач отримав
трудову книжку про звільнення з роботи
з 30 квітня 2014 року, у внесенні змін про
день звільнення та виплату середнього
заробітку за час затримки за час
вимушеного прогулу відповідач
відмовив.

Тому, просив зобов'язати
відповідача змінити запис у трудовій
книжці з 30 квітня 2014 року на 28 травня 2014
року та стягнути із відповідача 3 823.87
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 01 травня по 28
травня 2014 року.(а.с. 1-6, 11-15)

Відповідач проти позову
заперечував, зазначив, що позивач
відмовився отримати трудову книжку у
день звільнення про що був складений
акт.(а.с.18-19)

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 11 серпня 2014 року позов
задоволено, зобов'язано ПП «Ян» змінити
у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про дату
його звільнення з 30 квітня 2014 року на 28
травня 2014 року, стягнуто з ПП «Ян» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки видачі трудової книжки у
розмірі 3823,87 грн., а також 243,60 грн.
судового збору. (а.с.58-63)

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати із ухваленням нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог. На обґрунтування скарги
посилався на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, зазначив, що рішення
суду суперечить вимогам законодавства,
які викладені на обґрунтування
заперечень проти заявленого позову.(
а.с. 66-69)

В судовому засіданні
представник апелянта Слєпцова О.Я.
підтримала скаргу і просила її
задовольнити, ОСОБА_1 заперечував проти
скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до частини першої
статті 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 235 КЗпП
України, у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно з пп. 2.4, 2.5 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 р. N 58
(із змінами та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 17 серпня
1993 р. за N 110), записи в трудову книжку при
звільненні вносяться власником або
уповноваженим ним органом після видачі
наказу; з кожним записом, який
вноситься до трудової книжки на
підставі наказу про звільнення,
власник зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особовій
картці.

Відповідно до п. 4 цієї
Інструкції власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення. При затримці видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органа
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним у порядку,
встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції.

Судом встановлено, що із 15 липня
2009 року позивач прийнятий на роботу до
відповідача на посаду завідуючого
аптечним складом, 16 квітня 2014 року
написав заяву та 30 квітня 2014 року
наказом № 34-к був звільнений з роботи
за власним бажанням, проте у день
звільнення відповідач не видав трудову
книжку. (а.с. 3-5, 13-15, 20, 22)

28 травня 2014 року позивач отримав
трудову книжку про звільнення з роботи
з 30 квітня 2014 року.

Цих обставин сторони не
заперечували і в суді першої інстанції.

Заперечуючи проти позову
відповідач посилався на те, що 30 квітня
2014 року позивачу було запропоновано,
проте він відмовився від отримання
трудової книжки про що працівниками
відповідача був складений акт.

Колегія суддів перевірила та
відхилила зазначені доводи апелянта за
наступних підстав.

Відповідачем наданий акт від 30
квітня 2014 року про відмову працівника
від отримання трудової книжки, за
змістом якого 30 квітня 2014 року в 16.00 год.
директором підприємства було
запропоновано отримати трудову книжку
ОСОБА_1, проте останній відмовився
отримати трудову книжку. Цей акт
підписаний головним бухгалтером
ОСОБА_3, заступником головного
бухгалтера ОСОБА_4 та бухгалтером
ОСОБА_5(а.с. 21)

При цьому за змістом акту не
зазначено, що пропозиція отримати
трудову книжку була зроблена ОСОБА_1 в
присутності осіб, які склали акт.
Позивач ОСОБА_1 заперечував обставини,
що викладені в акті.

Допитаний судом першої
інстанції свідок ОСОБА_6, який працював
вантажником аптечного складу на
підприємстві відповідача показав, що 30
квітня 2014 року до початку 17 години
ОСОБА_1 був на складі і до бухгалтерії
не ходив.

Наявним суперечностям показань
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 районним судом дана належна
оцінка.

В поданій апеляційній скарзі
апелянт зазначив інший час здійснення
пропозиції роботодавцем працівнику
отримати наказ про звільнення і
трудову книжку, а саме, що близько 17
години 30 квітня 2014 року ОСОБА_1
відмовився від ознайомлення з наказом
і отримання трудової книжки.(а.с. 67)

При цьому допитані судом свідки
та представник відповідача в судовому
засіданні не заперечували того факту,
що ОСОБА_1 05 та 06 травня 2014 року виходив
на робоче місце та звіряв матеріальні
цінності, тобто фактично був допущений
працедавцем до робочого місця і
виконував обов'язки за трудовим
договором.

Оцінивши надані докази,
суперечливі показання свідків, колегія
суддів погодилась з висновком
районного суду, який відхилив
посилання відповідача на акт від 30
квітня 2014 року, як доказ відмови
позивача отримати трудову книжку та
задовольнив заявлені позивачем вимоги
як в частині зобов'язання відповідача
змінити запис у трудовій книжці з 30
квітня 2014 року на 28 травня 2014 року так і
в частині стягнення із відповідача 3
823.87 грн. середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки.

Доводів щодо неправильності
розрахунку середньоденного заробітку
та стягуваної суми апеляційна скарга
не містить.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Ян» - відхилити.

Рішення Подільського районного
суду міста Києва від 11 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

Д.Р.Гаращенко

Справа № 22-ц/796/11775/2014

Головуючий у першій інстанції -
НегановаН.В.

Доповідач Левенець Б.Б.