Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_4, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
30.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір,
згідно якого останній отримав кредит у
сумі 99 500 доларів США під 12 % річних.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вищезазначеному
кредитному договору між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 30.10.2007 року
укладено договір іпотеки, предметом
якого є належний відповідачу на праві
власності житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконував
внаслідок чого виникла заборгованість
на загальну суму 137 397,46 доларів США.

За таких обставин, просив суд в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити ОСОБА_3 та
інших осіб, які зареєстровані та
проживають у житловому будинку, що є
предметом іпотеки зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року даний
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду в частині виселення
ОСОБА_3 та інших осіб скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити у задоволенні таких
позовних вимог. В обґрунтування
апеляційної скарги вказує, що вона
зареєстрована та проживає в спірному
житловому будинку, а тому суд ухваливши
виселити інших осіб вирішив питання
про її права та обов'язки без залучення
її до участі у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника Банку, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції
оскаржується лише в частині виселення,
то колегія суддів, відповідно до
приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суді першої інстанції лише в цій
частині.

Встановлено, що 30.10.2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, який забезпечено
іпотекою житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
відповідно до іпотечного договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 від 30.10.2007
року (а.с.18-22).

ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконував
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка згідно розрахунку банку становить
137 397,46 доларів США.

Задовольняючи позовну вимогу про
виселення ОСОБА_3 та інших осіб, суд
першої інстанції виходив її
обґрунтованості.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може повністю погодитись
колегія суддів виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачка по справі ОСОБА_3
зареєстрована та проживає в будинку, що
є предметом іпотеки.

08.09.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
направив ОСОБА_3 рекомендованого листа,
в якому, в тому числі, вимагав на
підставі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»
звільнити спірну квартиру (а.с.23-25).

Однак дана вимога банку залишилася
іпотекодавцем без реагування. Тобто
банком було дотримано вимоги ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку», а відтак позивач вправі
ставити питання поро виселення ОСОБА_3
з спірного будинку.

Таким чином рішення суду в частині
виселення ОСОБА_3 є законним та
обґрунтованим.

Разом з тим з приводу виселення судом
інших осіб колегія суддів констатує, що
по даній справі банком пред'явлено
позов до одного відповідача - ОСОБА_3 В
процесі розгляду справи інші особи не
залучалися судом у якості
співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК
України.

Суд ухвалюючи рішення виселив крім
відповідачів і інших осіб, вирішив
питання про їхні права та обов'язки без
залучення їх до участі у справі, що не
допускається.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині виселення інших осіб підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача на користь апелянта підлягає
стягненню судовий збір за подачу
апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.
(а.с.116).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року в частині
виселення інших осіб скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовної вимоги про
виселення інших осіб - відмовити.

Стягнути з позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять
одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді