Справа № 159/6631/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Бойчук П.Ю. Провадження №
22-ц/773/1259/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника позивача -
Місюри І.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачів -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачів - Орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Ковельської міської ради Волинської
області, про виселення, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк", треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на стороні
відповідача - Служба у справах дітей
виконавчого комітету Ковельської
міської ради, приватний нотаріус
Ковельського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання недійсним
договору іпотеки, за апеляційною
скаргою представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" Шуліки
Аліни Володимирівни та апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_7 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 04
липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 04 липня 2014 року в
задоволенні первісного позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а також до ОСОБА_7, ОСОБА_8, з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачів - Органу опіки
та піклування виконавчого комітету
Ковельської міської ради про виселення
відмовлено. В задоволені зустрічного
позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк", з участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на стороні
відповідача - Служби у справах дітей
виконавчого комітету Ковельської
міської ради, приватного нотаріуса
Ковельського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 про визнання недійсним
договору іпотеки відмовлено.

Відповідач ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу на рішення суду в якій,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права просить його
скасувати в частині відмови у
задоволені зустрічного позову і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2, в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Представник позивача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" Шуліка Аліна
Володимирівна подала апеляційну
скаргу на рішення суду в якій,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи просить його
скасувати в частині відмови у
задоволені первісного позову і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк", в іншій частині
рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційних скарг,
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з таких
мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № VOKVGK00001599
від 14 вересня 2007 року, згідно якого,
останній було відкрито кредитну лінію
у розмірі 78000,00 доларів США зі сплатою
відсотків користування кредитом в
розмірі 10,08 % річних з кінцевим терміном
повернення 14 вересня 2037 року (а.с. 5-11). З
метою забезпечення виконання
зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк»,
03 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» договір іпотеки, згідно
якого в іпотеку банку передано
нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з надвірними спорудами та
будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 100,
8 кв.м., житловою - 60,3 кв.м. Цілий житловий
будинок з надвірнии спорудами та
будівлями складається з житлового
будинку - А-1, хліва - Б-1, літньої кухні -
В-1, гаражу-Г-1, огорожі-1, колонки-К,
вбиральні-Д та належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу (а.с. 12-14).

Заочним рішенням Ковельського
міськрайонного суду від 08 серпня 2011
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № VOKVGK00001599 від 14 вересня 2007
року в сумі 94288, 05 доларів США звернуто
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок по АДРЕСА_1, що на праві
власності належить ОСОБА_2, шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». В решті позову відмовлено.

За змістом ст.ст. 33, 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Разом з тим, згідно Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», який
набрав чинності 07.06.2014 року, протягом
дії даного закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 одержала кредит в іноземній
валюті, у забезпечення виконання якого
нею було передано в іпотеку житловий
будинок з надвірними спорудами та
будівлями АДРЕСА_1, загальна площа
якого становить 100, 8 кв.м. і це нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання відповідачів.
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 у
власності знаходиться інше нерухоме
житлове майно матеріали справи не
містять.

Отже, правовідносини між сторонами,
пов'язані з виселенням відповідачів з
спірного житлового будинку, є похідним
від передбаченої законом процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а оскільки на день розгляду
справи судом діє мораторій на
стягнення нерухомого житлового майна,
тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у
виселенні відповідачів з жилого
приміщення, яке є предметом іпотеки.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача про
неможливість застосування до спірних
правовідносин положення Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не заслуговують на увагу, та
спростовуються вищенаведеним.

Покликання апелянта ОСОБА_7 на
порушення судом норм матеріального
права в частині відмови у задоволені
зустрічного позову про визнання
недійсним договору іпотеки
спростовуються наступним.

Частиною першою ст.215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

В п. 8 постанови від 06 листопада 2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України, саме на момент
вчинення правочину. У зв'язку з цим
судам необхідно правильно визначати
момент вчинення правочину

Відповідно ч.3 ст.6 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний до
укладення іпотечного договору
попередити іпотекодержателя про всі
відомі йому права та вимоги інших осіб
на предмет іпотеки, в тому числі ті, що
не зареєстровані у встановленому
законом порядку.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотечний договір
укладається між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. Зазначеною
статтею визначені істотні умови, які
повинен містити договір іпотеки і у
разі відсутності в іпотечному договорі
однієї з вказаних вище істотних умов
він може бути визнаний недійсним на
підставі рішення суду.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно п. 12.5 договору іпотеки
іпотекодавець стверджує, що в квартирі,
яка є предметом іпотеки не проживає та
не зареєстровано малолітніх та
неповнолітніх дітей.

Матеріали справи також не містять
належних і допустимих доказів того, що
в даному будинку на момент укладення
спірного договору іпотеки були
зареєстровані або проживали
неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а
тому неповнолітня дитина ОСОБА_6 на
момент укладення договору іпотеки його
матір'ю не мав права користування цим
житловим приміщенням, а отже згода
органів опіки та піклування не
вимагалася Крім того, як
встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
ОСОБА_2, з метою укладення договору
іпотеки, знялася з місця реєстрації за
адресою АДРЕСА_1 разом з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 163), а 27
травня 2008 року після укладення
договору іпотеки остання разом з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 зареєструвалась в іпотечному
житлі.

Таким чином саме недобросовісна
поведінка іпотекодавця ОСОБА_2, на якій
в силу закону лежить обов'язок
попередження про всі відомі права та
вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у
тому числі про права дітей, призвела до
приховування факту користування
житлом неповнолітньою дитиною з
подальшим оспорюванням договору
іпотеки, укладеного без згоди органів
опіки та піклування, в інтересах
дитини.

Виходячи з викладеного, давши вірну
оцінку обставинам справи, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні зустрічного позову про
визнання договору іпотеки недійсним.

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду, яке
постановлено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" Шуліки Аліни
Володимирівни та апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ковельського
міськрайонного суду від 04 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді