Справа №522/4229/14
Провадження №2/522/4871/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання договору
поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
(правонаступником якого за всіма
правами і обов'язками є Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль") (далі по тексту - ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль", Банк) про визнання договору
поруки недійсним, посилаючись на те, 08
листопада 2007 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_3 була укладена
Генеральна кредитна угода № 010/2-0-1/07-588,
та два кредитні договори оформлені як
додаток № 1 кредитний договір № 012/2-0-1/535
та додаток № 2 № 014/2-0-1/07-589, відповідно
до додатку № 1 кредитного договору №
012/2-0-1/535 Банк надав їй, ОСОБА_3, кредит у
сумі 1 456 600,00 грн. строком повернення
до 08.11.2017 року та відповідно до додатку
№ 1 кредитного договору № 014/2-0-1/07-589
Банк надав ОСОБА_3, кредит у сумі 3 167
600,00 грн. строком повернення до 08.11.2017
року.

Крім того 08.11.2007 року між ним,
позивачем, та АТ «Райффайзен Банк
Аваль» був укладений Договір поруки №
010/2-0-1/07-588/4 (далі по тексту - Договір
поруки), за умовами він, як поручитель,
зобов'язався перед Банком
відповідати за невиконання усіх
зобов'язань на Кредитним договором.
В подальшому йому, позивачу, стало
відомо, що Банк, незважаючи встановлену
Кредитним договором процентну ставку
у розмірі 12,5 % річних, з лютого 2014 року
Банк почав застосовувати процентну
ставку на 3,9% річних більше ніж була
встановлена. При цьому позивач
зазначив, що йому не було повідомлено
про збільшення процентної ставки за
користування кредитними коштами,
своєї згоди він на це не надавав,
відповідно збільшився обсяг
відповідальності поручителя, а тому
відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК
України порука за Договором поруки є
припиненою.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представник відповідача АТ
«Райффайзен Банк Аваль» позов ОСОБА_1
не визнав, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_1 про
визнання договору поруки недійсним
задоволенню не підлягає.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, 08 листопада 2007 року
між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_3 була укладена Генеральна
кредитна угода № 010/2-0-1/07-588, та два
кредитні договори оформлені як додаток
№ 1 кредитний договір № 012/2-0-1/535 та
додаток № 2 № 014/2-0-1/07-589, відповідно до
додатку № 1 кредитного договору №
012/2-0-1/535 Банк надав ОСОБА_3, кредит у
сумі 1 456 600,00 грн. строком повернення
до 08.11.2017 року та відповідно до додатку
№ 2 кредитного договору № 014/2-0-1/07-589
Банк надав ОСОБА_3, кредит у сумі 3 167
600,00 грн. строком повернення до 08.11.2017
року з відсотковою ставкою 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаною угодою 08.11.2007 року був
укладений договір поруки між Банком та
ОСОБА_1 № 010/2-0-1/07-588/4, відповідно до
якого поручитель зобов'язується
відповідати по зобов'язанням боржника -
ОСОБА_3 в повному обсязі.

Відповідно до п.2.1. договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
позичальник, в тому числі, за
повернення основної суми боргу,
нарахованих відсотків за користування
кредитом та неустойки.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, оскільки це прямо
передбачено статтею 629 ЦК України.

Статтями 6, 627 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства згідно ст. 628 ЦК
України.

Твердження позивача про те, що Договір
поруки не має ознак договору (угоди),
не містить взаємної відповідальності
сторін за порушення виконання умов
договору та умов щодо форс-мажорних
обставини, суд вважає безпідставними
та такими, що не ґрунтуються на
законі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір може бути визнаний
недійсним лише з підстав, передбачених
законом.

В судовому засіданні представник АТ
«Райффайзен Банк Аваль» надав довідку
від 24.09.2014 року № 140-6-0-00/8-285 в якої
зазначив що згідно п. 1.3. додатку № 1 до
Генеральної кредитної угоди №
010/2-0-1/07-588 від 08.11.2007 року кредитний
договір № 012/2-0-1/535 за користування
кредитними коштами встановлена
відсоткова ставка 12,5 %, згідно п. 1.1.
додатку № 2 до Генеральної кредитної
угоди № 010/2-0-1/07-588 від 08.11.2007 року
кредитний договір № 014/2-0-1/07-589 за
користування кредитними коштами
встановлена відсоткова ставка 12,5 %, та
починаючи з дати укладання Генеральної
кредитної угоди № 010/2-0-1/07-588, та двох
кредитних договорів оформлених як
додаток № 1 та додаток № 2 відсоткова
ставка не змінювалась, та становить 12,5
відсотків річних.

В той же час позивачем не надано суду
жодного доказу та посилання на норми
матеріального закону, якими він
обґрунтовує недійсність оспорюваного
ним правочину - Договору поруки №
010/2-0-1/07-588/4 від 08.11.2007 року.

З огляду на вищевикладене та
виходячи з встановлених судом
фактичних обставин справи, дійшов
висновку, що позивач не довів в суді
законність заявлених ним вимог та
підстав звернення до суду, а тому суд
відмовляє у задоволенні його позовних
вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

У задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
договору поруки недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя

25.09.2014