Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4280/14
Головуючий у 1 інстанції: Кущ Т.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Боєвої В.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області на рішення
Розівського районного суду
Запорізької області від 28 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області про
відшкодування моральної шкоди.

У позові зазначав, що під час роботи у
СВК «Росія» отримав професійне
захворювання. Висновком
медико-соціальної експертної комісії
від 16 січня 2002 року йому вперше
встановлено 30% втрати професійної
працездатності, а висновком МСЕК від 02
лютого 2011 року - 35% втрати професійної
працездатності.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 70 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, заподіяної в
результаті трудового каліцтва.

Рішенням Розівського районного суду
Запорізької області від 28 серпня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000
грн.

Судові витрати компенсовано за рахунок
держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Куйбишевському районі Запорізької
області подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 01 квітня 1982 року по 31 травня 2002 року
працював трактористом в колгоспі
«Росія», правонаступником якого є СВК
«Росія».

01 жовтня 2000 року ОСОБА_3 отримав
виробничу травму, що підтверджується
актом №2 про нещасний випадок на
виробництві. Висновком МСЕК від 16 січня
2002 року йому встановлено ІІІ групу
інвалідності та вперше встановлено 30%
втрати професійної працездатності, а
висновком МСЕК від 02 лютого 2011 року -
підтверджено ІІІ групу інвалідності
безстроково та 35 % втрати професійної
працездатності.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що правовідносини, які виникли між
сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання,
регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
не може погодитися з доводами
апеляційної скарги про відсутність
правових підстав для стягнення з
відповідача відшкодування моральної
шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
час встановлення позивачу втрати
професійної працездатності вперше у
зв'язку з професійними захворюваннями,
отриманим на виробництві у 2000 році,
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди
застрахованим особам був покладений на
відповідні відділення Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

При вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з тяжкості завданої позивачеві
моральної шкоди, глибини, тривалості та
характеру моральних та фізичних
страждань, їх інтенсивність та
довготривалість, стан його здоров'я,
тяжкість виробничої травми, настання у
зв'язку з цим негативних змін у його
житті, необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності унаслідок
втрати професійної працездатності у
зв'язку з виробничою травмою, що
становить 35%, з яких 35% встановлено
повторно 02 лютого 2011 року, а 30% - вперше 16
січня 2002 році.

Визначаючи розмір моральної шкоди у
розмірі 10000грн., суд виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості, що відповідає вимогам
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Такий висновок суду першої інстанції
також відповідає положенням ст. 23 ЦК
України та рішенню Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року №1-9
рп/2004 згідно з яким, моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, не
заслуговують на увагу доводи апелянта
стосовно того, що позивач не надав
доказів завдання йому ушкодженням
здоров'я моральної шкоди, зокрема, не
надав суду медичного висновку на
підтвердження цього факту, оскільки
зазначені доводи не відповідають
вимогам п.3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", згідно з яким моральна
(немайнова) шкода відшкодовується
потерпілому за його заявою з викладом
характеру заподіяної моральної шкоди
та за поданням відповідного висновку
медичних органів лише у тому випадку,
коли потерпілому не була спричинена
втрата професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитися
також і з доводами апеляційної скарги
про відсутність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди,
оскільки страховий випадок стався до
набрання чинності нормативними актами,
на які посилається Фонд у апеляційній
скарзі (щодо зупинення виплати та
виключення норм про відшкодування
моральної шкоди), тому що відповідно до
ст. 58 ч. 1 Конституції України та ст. 5 ЦК
України, акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які діяли на час
виниклих правовідносин, саме на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять будь
яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди. Доводи
апеляційної скарги про відсутність
наявності факту заподіяння позивачу
моральної шкоди спростовуються
матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію представника,
висловлену в ході розгляду справи і
якій суд в мотивувальній частині
рішення надав вичерпну оцінку.

Судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки суду
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
законів при розгляді справи судом не
порушені і застосовані вірно.

За таких обставин судова колегія
вважає, що по справі постановлено
законне і обгрунтоване рішення, тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 315ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області відхилити.

Рішення Розівського районного суду
Запорізької області від 28 серпня 2014
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: