АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Ярошенко С.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 2 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Трест
Міськбуд-4» про зміну формулювання
причин звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_1
звернувся з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Трест
Міськбуд-4» (далі - ВАТ»Тест Міськбуд-4»)
і просив винести рішення, яким
змінити формулювання причин його
звільнення з роботи з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
(звільнення в результаті зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації реорганізації,
банкрутства, або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності, або штату
працівників) на п.2ч.1 ст.40 КЗпП
(звільнення в разі виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров»я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов»язків вимагає доступу до
державної таємниці).

Рішенням Деснянського
районного суду м.Києва від 2 вересня 2014
року у позові відмовлено за пропуском
тримісячного строку позовної давності,
звернення до суду за захистом свого
права, передбаченого ст.235 КЗпП, а також
у зв»язку з відсутністю правових
підстав для задоволення позову.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Деснянського районного суду м.Києва
від 2 вересня 2014 року, як постановлене
на неповно з"ясованих обставинах з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов
/а.с.88-90/.

Скаржник мотивував свою вимогу
про зміну формулювання причин
звільнення тим, що він в силу
захворювання на час звільнення
практично не мав можливості виконувати
свої функціональні обов»язки
керівника відокремленого підрозділу
виробничо-комплектовочної бази
ВАТ»Трест Міськбуд-4».

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 в період з 6.03.1998
року по 12.04.2011 року працював на посаді
директора Виробничо-комплектовочної
бази «Хрещатикбуд», яку 2.07.2007 року
перейменовано на
Виробничо-комплектовочну базу
ВАТ»Трест Міськбуд-4».

Наказом №9-к від 12.04.2011 року
позивача звільнено з займаної посади у
зв»язку із скороченням штату
працівників підрозділів ВАТ»Трест
Міськбуд-4» з 12.04.2011 року за п.1 ч.1 ст.40
КЗпП.

Оскільки рішенням Апеляційного
суду м.Києва від 26.09.2013 року, звільнення
позивача з роботи по суті визнано
незаконним, а у поновленні на роботі
було відмовлено з підстав пропуску
строку звернення позивача до суду за
захистом порушеного права, позивач
звернувся з цим позовом до суду,
мотивуючи тим, що у зв»язку з
ухваленням указаного рішення
Апеляційним судом м.Києва від 26.09.2013
року, з часу його ухвалення виникли
нові обставини звільнення і саме з
часу ухвалення цього рішення належить
вираховувати строк звернення до суду
за захистом порушеного права в частині
неправильного формулювання
звільнення.

При цьому, позивач посилається
на те, що на час його звільнення 12.04.2011
року, він хворів, що перешкоджало йому
виконувати трудові обов»язки
директора виробничо-комплектовочної
бази, а тому він повинен бути
звільненим з роботи не з підстав
скорочення чисельності працівників, що
врегульовано п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, а з
підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, у
зв»язку з виявленою невідповідністю
позивача займаній посаді та
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров»я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Як на доказ, позивач послався на
медичні довідки Київської міської
клінічної лікарні №3, з яких слідує, що
позивач у період з 14.07.2013 року по 26.07.2013
року перебував на стаціонарному
лікуванні з діагнозом гострий
калькульозний гангренозний
холецистит. Перівезикальний
інфільтрат. Ретровезікальний абсцес
/а.с.5/.

Однак, як з»ясовано судом, з цих
документів не слідує, що він не міг
виконувати свої обов»язки директора
виробничо-комплектовочної бази після
проходження лікування.

Будь-яких обстежень в спеціалізованій
клініці Інституту праці позивач не
проходив, обстеження
трудової-експертної комісії не
проходив.

Крім того, як з»ясовано у суді, та
підтверджено сторонами у судовому
засіданні, на час попередження про
наступне вивільнення за два місяці, та
на час винесення наказу про звільнення,
позивач не звертався до адміністрації
ВАТ»Трест»Міськбуд-4» з вимогою
звільнити його з роботи за станом
здоров»я і не просив направити його на
обстеження до трудової експертної
комісії для виявлення його
відповідності займаній посаді за
станом здоров»я.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно до ч.3 ст.235 КЗпП у разі визнання
формулювання причин звільнення
неправильним, або таким, що не
відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне за собою
поновлення працівника на роботі,
орган, який розглядає трудовий спір,
зобов»язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Із аналізу указаної норми слідує, що
формулювання причин звільнення може
бути вчинене органом який розглядає
спір у разі формулювання
адміністрацією підприємства причин
звільнення неправильним, або таким, що
не відповідає чинному законодавству.

Між тим, позивач не навів суду належних
доказів того, що звільнення з роботи
12.04.2011 року було неправильним чи таким,
що не відповідає чинному
законодавству.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача по суті спору є такими,
що не підлягають задоволенню.

Цього ж висновку дійшов і суд першої
інстанції, однак, судом першої
інстанції зроблене посилання, як на
довід для відмови у позові, також і на
пропуск позивачем строку звернення до
суду за захистом свого порушеного
права.

Враховуючи, що одночасно дві підстави,
як відмова у позовних вимогах по суті
та за пропуском строку звернення до
суду не можуть бути застосовані судом
одночасно, оскільки суперечать одна
одній, в розумінні ст.256 ЦК України,
колегія суддів вважає за правомірне
змінити рішення суду першої інстанції,
виключивши із рішення посилання суду
першої інстанції на пропуск позивачем
строку звернення до суду, як на
підставу для відмови у позові.

Виходячи із зазначених вимог
матеріальних норм права і, враховуючи
встановлені в судовому засіданні
обставини, колегія суддів вважає, що
рішення судом першої інстанції
підлягає зміні в частині виключення
посилання на пропуск строку звернення
до суду за захистом порушеного права, а
в решті рішення залишити без змін, як
ухвалене з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308.314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 2 вересня 2014 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання на застосування
строку позовної давності, як на
підставу про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді