УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гончара В.П.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 26 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вищевказаним позовом, в
обґрунтовування вимог посилаючись на
те, що 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
останньому встановлено кредитний
ліміт на платіжну картку в розмірі 10 000
грн зі сплатою 30 % річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач належним чином зобов'язання
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 32 244 грн 28
коп., з яких: 8 222 грн 87 коп. -
заборгованість за кредитом, 22 009 грн
78 коп. - заборгованість за процентами, 500
грн - штраф (фіксована ставка), -1511 грн 63
коп. - штраф (процентна складова), які
банк просив стягнути на свою користь з
відповідача.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 26
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 25 листопада 2013 року, в
позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
вказані рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що банком пропущено строк
позовної давності, тому дійшов
висновку про відмову в позові на
підставі ст. 267 ЦК України.

Однак з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 25 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останньому було встановлено
кредитний ліміт на платіжну картку в
розмірі 10 000 грн зі сплатою 30 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за
кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 32 244 грн 28
коп., з яких: 8 222 грн 87 коп. -
заборгованість за кредитом, 22 009 грн
78 коп. - заборгованість за процентами, 500
грн - штраф (фіксована ставка), -1511 грн 63
коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 631 ЦК України
встановлено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропуском позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутня заява
ОСОБА_3 про застосування позовної
давності, розгляд справи в суді першої
інстанції проведено у заочному порядку
за відсутності відповідача.

Таким чином, висновок суду про відмову
в позові у зв'язку з застосуванням
строку позовної давності незалежно від
наявності заяви сторони у спорі є
помилковим.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 26
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

С.О. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.П. Гончар

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова