Коропський районний суд
Чернігівської області в складі :
головуючого - судді Корзюк
при секретарі - Овсієнко
за участю позивача - представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача, третіх осіб ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування
майна у добросовісного набувача, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до суду з даним
позовом, вказуючи на те, що з 17
березня 1979 року він перебував в
зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_5. 29.06.1992
року вони купили в колгоспі «Правда» ?
частину будинку в двохквартирному
будинку по АДРЕСА_1 За договором
купівлі - продажу, посвідченого
секретарем виконкому Атюшівської
сільської ради, покупцем вказаної
квартири є ОСОБА_5 На підставі рішення
виконкому Атюшівської сільської ради
№ 40 від 22.08.2011 року ОСОБА_5 взамін
договору купівлі-продажу було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1. Державна реєстрація
вказаної квартири була проведена 12.10.2011
року Коропським РБТІ. З квітня 2012 року
ОСОБА_3 припинив шлюбні відносити з
ОСОБА_5 і з того часу не проживає в
квартирі, яка розташована в АДРЕСА_1.
Рішенням Коропського районного суду
Чернігівської області від 30.11.2012 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. З
оголошення в газеті ОСОБА_3 дізнався, що
в АДРЕСА_1, продається квартира. З часом
ОСОБА_3 дізнався, що 05.12.2013 року ОСОБА_5
без його згоди продала їхню квартиру
ОСОБА_6, який 21.12.2013 року продав ОСОБА_4.
Обидва договори купівлі-продажу
квартири посвідчувались приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, якому
ОСОБА_8 надала письмову заяву, в якій
стверджувала, що квартира не є спільною
сумісною власністю, оскільки на час
набуття права власності на неї в
зареєстрованому шлюбі, чи фактичних
шлюбних відносинах вона не перебувала.
А тому ОСОБА_3 просить суд витребувати у
ОСОБА_4 ? частку квартири, яка
розташована в АДРЕСА_1, та стягнути з
ОСОБА_4 на його користь судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовну заяву
підтримав та просив її задовольнити по
вищевикладеним мотивам.

Представник відповідача, третіх
осіб ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти позову, вказавши, що
відповідач купила квартиру за
відплатним договором, не знала, що на
вказану квартиру є право інших осіб, в
договорі купівлі-продажу квартири в п.
1.5 наявні гарантії купівлі-продажі,
договір нотаріально посвідчений, а
отже відповідач є добросовісним
набувачем. Крім того у 2000 році вказана
квартира згоріла і на час вказаного
випадку, крім позивача та ОСОБА_5 в ній
проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які
приймали участь у відбудові квартири,
однак вони не претендують на свою
частку і зустрічного позову заявляти
не мають наміру. Докази того, що
квартира в АДРЕСА_1, відбудована за
спільні грошові кошти членів сім*ї,
відсутні.

Заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, третіх осіб, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 41, 47 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно статей 22, 28 КпШС,
чинних на час виникнення спірних
правовідносин, набуте подружжям за час
шлюбу майно, вважається його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
мав рівні права володіння,
користування, розпорядження спірним
майном.

Виходячи з зазначених положень
закону, беручи до уваги, що квартира
була придбана та оформлена на ім*я
ОСОБА_5, як одного із подружжя, в період
перебування позивача та ОСОБА_5 у шлюбі,
що майно вважається їх спільною
сумісною власністю, а тому обидві
сторони мають право на це майно по ?
частині кожний.

Оскільки відносини між сторонами
щодо порушення права власності у
спільному сумісному майні виникли
після 01.01.2004 року, відповідно до даних
правовідносин застосовуються норми
Сімейного та Цивільного кодексів
України, які набули чинності з 01.01.2004
року.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного
кодексу України у разі розірвання
шлюбу, співвласники перестають бути
подружжям, однак правовий режим
їхнього майна, набутого за час шлюбу,
залишається попереднім - спільною
сумісною власністю, як вже колишнього
подружжя.

Колишнє подружжя може бути
співвласниками протягом невизначеного
строку, аж до поділу майна, знищення чи
до смерті одного з них.

Відповідно ч.2, 3, 4 ст. 369 ЦК України
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним
майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити
одного з них на вчинення правочинів
щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Відповідно п.22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Відповідно п. 26 вказаної постанови,
відповідно до положень частини першої
статті 388 ЦК України власник має право
витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК
України.

Відповідно ст. 388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 17 березня 1979
року. Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_5
купила ? частину житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 в колгоспі «Правда» с. Атюша,
Коропського району, Чернігівської
області. 12.10.2011 року на підставі рішення
виконавчого комітету Атюшівської
сільської ради, Коропського району,
Чернігівської області від 22.08.2011 року №
40 ОСОБА_5 видане свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, квартиру в
АДРЕСА_1, загальною площею 92,4 кв.м.,
житловою площею 50,1 кв.м., сарай
загальною площею 47,0 кв.м., погріб
загальною площе 9,3 кв.м.

30.11.2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
розірвано. Таким чином квартира в
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Доказів того, що майно в АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю також сина
та невістки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в силу ч.4
ст. 368 ЦК України, в суді не добуто.

Відповідно договору купівлі-продажу
квартири та належних до цього договору
документів, посвідченого 05.12.2013 року
зареєстрованим № 5948 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, яка розташована
в АДРЕСА_1, була продана за відплатним
договором купівлі продажу ОСОБА_6

В заяві наданій ОСОБА_5 приватному
нотаріусу Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 остання
вказувала, що відчужувана нею квартира
АДРЕСА_1 не є спільною сумісною
власністю, оскільки на час набуття
права власності в зареєстрованому
шлюбі та фактичних шлюбних відносинах
не перебувала, і осіб, які б могли
поставити питання про визнання права
власності на відчужувану квартиру (її
частку), в тому числі і відповідно до
статей 60, 61, 65 та 74 Сімейного кодексу
України, немає.

Відповідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, 21.12.2013
року квартира в АДРЕСА_1 продана за
відплатним договором купівлі-продажу
ОСОБА_4

В заяві наданій ОСОБА_6 приватному
нотаріусу Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, останній
довів до відома ОСОБА_4, відповідача у
справі, та усіх зацікавлених у тому
числі осіб, що малолітні та
неповнолітні діти не мають права
користування відчуджувальною
квартирою АДРЕСА_1.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 була
добросовісним набувачем, а ОСОБА_5 в
порушення вимог ч.2 ст. 369, п.3 ч.1 ст. 388 ЦК
України розпорядилась майном,
квартирою АДРЕСА_1, що є спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
поза волею ОСОБА_3, а тому вказане майно
повинне бути витребуване у
добросовісного набувача ОСОБА_4

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції
України, ст.ст. 22, 24 КпШС України, ст.ст.
60, 63, 65, 67, 68, 70 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 321 ч.1, 355, 368, 369, 386, 388, 391 ЦК України,
ст. 150 Житлового кодексу України,
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», ст.ст.
3, 88, 118, 119, 120 212-215, 218 ЦПК України, суд, -,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
витребування майна у добросовісного
набувача - задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_4, АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_3 майно ? частку
квартири, яка складається з 4 (чотирьох)
жилих кімнат загальною площею 92,4 кв.м.,
житловою площею 50,1 кв.м., розташованої
за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 243 (двісті сорок
три) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Корзюк Т.
П.