РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3105/14-ц

провадження 2/0285/1121/14

02.10.2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючої судді
Заполовської Т.Г.

з участю секретаря Гром Л.В.,

сторони по справі: представник
позивача за первісним позовом ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2, за зустрічним
позовом позивач ОСОБА_2, відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоград-Волинський
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, в порядку усунення
перешкод у користуванні власністю та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні житлом шляхом вселення в
нього, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 12.08.2014 року звернувся до суду з
вказаним позовом та просив визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням по АДРЕСА_1, чим усунути
перешкоди у користуванні вказаним
приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що з
відповідачем його донька ОСОБА_1
перебувала у шлюбі з 1996 року і вони
проживали та були зареєстровані в його
будинку по АДРЕСА_1. В листопаді 2013 року
донька з відповідачем шлюб розірвали і
з того часу ОСОБА_2 проживає в с. Токарів
Новоград-Волинського району. Однак в
добровільному порядку знятися з
реєстрації за вказаною адресою
відповідач відмовляється, чим для
власника створює незручності у
користуванні його майном. Відповідно
до положень ст.ст. 71, 163 ЖК УРСР
відповідач має бути визнаний таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням.

Відповідач до початку розгляду справи
по суті подав зустрічний позов до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні житлом шляхом вселення
його у житлове приміщення по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що дійсно
після розірвання шлюбу він з 20.11.2013 року
не проживає за місцем реєстрації по
АДРЕСА_1, однак не з власної волі, а
через позицію колишньої дружини ОСОБА_1
його не допускають до будинку. Позивач
за зустрічним позовом проживав у
вказаному будинку як член сім'ї 18 років,
брав участь у капітальному ремонті
(заміні системи опалення, обкладення
цеглою зовні, побудові літньої кухні,
облаштуванні огорожі) і наміру
залишати вказаний будинок не мав. Тому
у вказаному житлі він був відсутній за
поважної причини, а договір найму між
ним та ОСОБА_3 не укладався.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позов підтримала,
просила задовольнити. У задоволенні
зустрічного позову просила відмовити
від свого імені та в інтересах
довірителя ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 просив відмовити у
задоволенні первісного позову,
наполягав на задоволенні зустрічного
позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
судом встановлено наступне.

Право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 у встановленому законом
порядку не зареєстроване, тобто ОСОБА_3
не є власником вказаного будинку.

Згідно довідки Середньодеражнянської
сільської ради вказаний будинок згідно
погосподарської книги № 1, особовий
рахунок НОМЕР_1 за 2011-2015 роки, значиться
як житловий і числиться за ОСОБА_3

Відповідно до положень ЦК України
(ст.ст. 334, 345) право власності на
нерухоме майно виникає з моменту його
реєстрації, а майно, що перебуває у
комунальній власності, можна набути у
власність в порядку приватизації, тому
посилання позивача ОСОБА_3 на ст. 391 ЦК
України та вимога про визнання ОСОБА_4
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням в порядку
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні власником своїм майном,
є безпідставними.

Також до спірної ситуації не
підлягають застосуванню і ст.ст. 71, 163 ЖК
УРСР, оскільки між сторонами не був
укладений договір найму, на що прямо
посилається відповідач ОСОБА_2, а заяви
ОСОБА_1 про наявність вказаного
договору не підтверджені жодними
доказами.

На підставі наведеного, судом не
встановлено правових підстав для
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1996 року перебували у
зареєстровано шлюбі та за рішенням
суду від 20.11.2013 року шлюб був
розірваний.

Також, згідно повідомлення міграційної
служби (а.с. 20) з 1997 року по теперішній
час відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в
с. Середня Деражня
Новоград-Волинського району.

В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає,
що колишня дружина ОСОБА_1 не впускає
його до будинку, а ОСОБА_3 погрожує
фізичною розправою та напередодні його
побив.

Виходячи з принципу змагальності
сторін цивільного судочинства (ст.ст. 10,
60 ЦПК України), кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначених процесуальних
норм позивачем за зустрічним позовом
не надано суду для дослідження жодних
доказів на підтвердження заявлених
вимог.

До зустрічного позову ОСОБА_2 не
долучено жодного документу (ні акту
судово-медичної експертизи на
підтвердження побоїв, ні акту
реагування правоохоронних органів,
тощо).

Оскільки позивач за зустрічним позовом
не довів суду факту неправомірних дій
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо недопущення його
до житлового приміщення по АДРЕСА_1, а
сам ОСОБА_2 в судовому засіданні
повідомив, що після розірвання шлюбу
проживає в с. Токарів
Новоград-Волинського району з жінкою, з
якою бажає створити сім'ю, тому суд
вважає за необхідне відмовити і у
задоволенні зустрічного позову за
недоведеністю вимог.

Посилання ОСОБА_2 на його безпосередню
участь у капітальних ремонтах
житлового приміщення, про залишення в
будинку речей, що є спільною сумісною
власністю подружжя, вказує лише про
наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спору
майнового характеру, який не може бути
вирішений у вказаному судовому
провадженні (сторони в своїх позовах не
заявляли таких вимог).

Відтак, судом встановлено
безпідставність первісного позову та
недоведеність зустрічного, тому у їх
задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 208-209, 212-216,
294 Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 335, 345, 391 Цивільного
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, в
порядку усунення перешкод у
користуванні власністю - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житлом шляхом
вселення в нього - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Т.Г. Заполовська