Справа № 569/9927/14-ц
Рівненський міський суд Рівненської
в складі судді Кучиної Н.Г.
при секретарі Цимбалюк А.І.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Рівненської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання недійсними
Державних актів про право власності на
земельні ділянки, визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину,
правочинів по відчуженню земельних
ділянок, витребування частини
земельної ділянки, яка є проїздом до
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання недійсними
Державних актів про право власності на
земельні ділянки, визнання недійсними
правочинів по відчуженню земельних
ділянок, визнання недійсними свідоцтв
про право на спадщину, витребування
частини земельної ділянки, яка є
проїздом до будинку позивача.
В судовому засіданні позивач та
його представник - ОСОБА_2 позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримали повністю та
суду пояснили, що позивач є власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1, єдиний
під"їзд до якого розташований з
вул.Басівкутська, яким він постійно
безперешкодно користувався до весни 2012
Постановою Рівненського міського суду
адміністративний позов ОСОБА_1 було
задоволено, скасовано та визнано
нечинними п.1.6.1, п1.6.2 рішення виконкому
Рівненської міської ради Р№ 78 від
10.09.1996 р., п.1.2 рішення Рівненської
міської ради № 152 від 18.10.1996 р. в частині
передачі у власність ОСОБА_11 земельної
ділянки площею 688 кв.м. по АДРЕСА_2 для
ведення особистого підсобного
господарства та ОСОБА_12 земельної
ділянку площею 790 кв.м. по АДРЕСА_2 для
ведення особистого підсобного
господарства. Підставою для визнання
нечинними вищезазначених рішень
виконкому та міської ради була
передача у користування та у власність
фізичним особам земельних ділянок, які
є місцем загального користування -
проїздом, що прямо заборонено ЗК
Скасування судом вищезазначених
Рівненської міської ради та виконкому
Рівненської міської ради не поновлює в
цілому порушених прав позивача,
оскільки на даний час з посиланням на
правовстановлювальних документів,
відповідачі-фізичні особи, які є
власниками спірної земельної ділянки,
постійно погрожують перекопати проїзд
до його будинковолодіння з
вул.Басівкутській, посилаючись на те,
що ця ділянка надана для ведення
особистого підсобного господарства, що
спонукало позивача подати до суду
даний позов. Вважає, що права позивача
можуть бути поновлені лише шляхом
припинення правовідношення - визнання
недійсними виданих органом місцевого
самоврядування Державних актів про
право власності на земельні ділянки
та визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину, правочинів по
відчуження земельної ділянки, частина
яких розташована в місцях загального
користування - проїзді до
будинковолодіння позивача, і яка не
може бути передана у приватну
власність фізичних осіб. Посилаючись
на ст.48 ЦК України (1963 р.), ст.203 ч.1 ЦК
України, ст.243 ЦК України (1963 р.), ст.317, ч.2
ст.325, 328, 391, 1216, 1218 ЦК України, ст.3, 4, 16,
152, 83 ч.3 ЗК України просить позов
задовольнити, визнати недійсними
Державні акти на право приватної
власності на землю на ім»я ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_3., договори
дарування від 01.11.2002 р., купівлі-продажу
від 23.03.2009 р., . свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28.11.2005 р. та
витребувати від ОСОБА_4 та ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,0016 га по
АДРЕСА_1 в межах згідно плану земельних
ділянок, складеного ППФ «Абрис» в
Представник відповідача - Рівненської
міської ради в судове засідання не
з»явився, подав суду заяву з проханням
справу розглядати у його відсутність.
Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явились, подали суду
заяви з проханням справу розглядати в
їх відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_9 в судове засідання не
з»явились, про день та час розгляду
справи повідомлялись належним чином.
Суд вважає можливими розглядати
справу у відсутність відповідачів.
Позивач не заперечує проти винесення
по справі заочного рішення.
Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
даної цивільної справи суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими, доведеними та
підлягають до повного задоволення.
Як вбачається з дослідженої судом
копії договору міни, посвідченого
25.11.1983 року та реєстраційного
посвідчення, виданого 01.10.2002 р. КП
«РМБТІ», позивач ОСОБА_1 є власником
будинковолоідння по АДРЕСА_1.
Постановою Рівненського міського суду
адміністративний позов ОСОБА_1 , треті
особи - Управління містобудування та
архітектури м.Рівне, Управління
Держкомзему в м.Рівне та Рівненської
області, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Рівненської міської ради та
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання частково
недійсними та скасування рішення
виконкому Рівненської міської ради № 78
від 10.09.1996 р., рішення Рівненської
міської ради № 152 від 18.10.1996 р. було
Судом скасовано та визнано нечинним
п.1.6.1 рішення виконкому Рівненської
міської ради Р№ 78 від 10.09.1996 р. щодо
надання в постійне користування
ОСОБА_11 земельної ділянки площею 688
кв.м. по АДРЕСА_2 для ведення особистого
підсобного господарства та п.1.6.2 щодо
надання ОСОБА_12 в постійне
користування земельну ділянку площею
790 кв.м. по АДРЕСА_2 для ведення
особистого підсобного господарства,
скасовано та визнано нечинним п.1.2
рішення Рівненської міської ради № 152
від 18.10.1996 р. в частині передачі у
власність ОСОБА_11 земельної ділянки
площею 688 кв.м. по АДРЕСА_2 для ведення
особистого підсобного господарства та
ОСОБА_12 земельної ділянку площею 790
кв.м. по АДРЕСА_2 для ведення особистого
підсобного господарства.

Постановою Рівненського міського суду
від 25.03.2014 р. по справі № 1715/22363/12
встановлено, що згідно генерального
плану АДРЕСА_1 до належного позивачу
ОСОБА_1 на праві власності будинку з
надвірними будівлями існує лише один
проїзд з вул.Басівкутській, яким він
постійно безперешкодно користувався
до весн и 2012 року та частина якого була
незаконно передана у приватну
власність фізичних осіб.

Стаття 3 ЦПК України встановлює право
кожної особи в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України
встановлює право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст.152 ЗК України та ч.2
ст.16 ЦК України одними із шляхів
захисту прав громадян на земельні
ділянки є визнання правочину
недійсним, відновлення становища, яке
існувало до порушення, припинення
правовіднощення.

Стаття 391 ЦК України встановлює право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій. які можуть
порушити його право, або вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку виникає
після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку та його
державної реєстрації.

Відповідно до ст.126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державними актами.

Відповідно до роз»яснень, що містяться
в ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних прав" № 7 від 16.04.2004
р. судам підвідомчі справи за заявами
про визнання недійсними державних
актів про право власності на землю.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На думку суду, оскаржувані
позивачем Державні акти, свідоцтва про
право на спадщину та правочини
порушують права ОСОБА_1 і як
громадянина України і мешканця
м.Рівного на користування землями
загального користування - проїздом, і
як власника будинку по АДРЕСА_1, єдиний
проїзд до якого проходить по земельних
ділянках, належних на праві власності
відповідачам - фізичним особам.

Суд погоджується з доводами
позивача та його представника, що
скасування судом вищезазначених
рішень Рівненської міської ради та
виконкому Рівненської міської ради не
поновлює в цілому порушених прав
позивача ОСОБА_1, оскільки на даний час
є чинні правовстановлюючі документи,
згідно яких спірний проїзд є не землями
загального користування, а належить
на праві власності фізичним особам і за
цільовим використанням ця земля
відноситься до земель для ведення
особистого підсобного господарства.

На думку суду, порушені права
позивача можуть бути поновлені лише
шляхом припинення правовідносин,
визнання правочинів недійсними,
відновлення становища, яке існувало до
порушення (п.2, п.4, п.7 ч.2 ст.16 ЦК України)
- визнання недійсними виданих органом
місцевого самоврядування Державних
актів про право власності на земельні
ділянки, визнання недійсними свідоцтв
про право на спадщину, правочинів по
відчуження земельних ділянок, частина
яких розташована в місцях загального
користування - проїзді до
будинковолодіння позивача та
витребування частини земельної
ділянки, яка розташована в місці
загального користування та яка
перебуває у володінні відповідачів.

Частина 2 статті 3 ЗК України, який діяв
на час прийняття, визнаних недійсними
постановою суду від 25.03.2014 р.
оскаржуваних рішень, встановлювала, що
землею розпоряджаються Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають у власність або
надають в користування та вилучають її.

Згідно частини 4 статті 4 ЗК України не
можуть передаватись у колективну та
приватну власність землі загального
користування населених пунктів
(майдани, вулиці, проїзди, шляхи, тощо).

Однак, в супереч вимогам чинного
законодавства, рішеннями виконкому та
ради було надано в користування та в
подальшому передано у приватну
власність ОСОБА_11 та ОСОБА_12 земельні
ділянки площею 688 кв.м. та 790 кв.м.
відповідно, частина яких розташована
на землях загального користування -
проїзді до належного позивачу на праві
власності будинковолодіння.

На підставі визнаного нечинним та
скасованого постановою Рівненського
міського суду від 25.03.2014 р. рішення
Рівненської міської ради, були видані
Державні акти на право приватної
власності на ім»я ОСОБА_12 та ОСОБА_11

Суд вважає, що дані Державні акти про
право власності на землю повинні бути
визнані судом недійсними, оскільки
підстави для їх видання - рішення
Рівненської міської ради № 152 від
18.10.1996 р. визнано судом недійсним та з
врахуванням того, що зазначені в них
площі земельних ділянок не
відповідають тим площам, які рішенням
Рівненської міської ради передані їм у
приватну власність, що суперечить
положенням ст.17 ЗК України (1990 р.), п.1.10
та п.1.4, п.1.16 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів про паро
власності на землю, затв. наказом
Держкомітету України по земельних
ресурсах № 28 від 15.04.10012 р. та № 43 від
04.05.1999 р. відповідно.

Зокрема, судом встановлено, що 05.03.1998 р.
на ім»я ОСОБА_12 був виданий Державний
акт на право приватної власності на
землю серія РВ 00470, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 458 .
Як вбачається з даного Державного акту,
в ньому зазначені межі земельної
ділянки , яка передана у власність
ОСОБА_12 площею 0,0711 га., хоча рішенням
Рівненської міської ради 152 від 18.10.1996 р.
їй передана у власність земельна
ділянка площею 0,0790 га.

На ім»я ОСОБА_11 був виданий Державний
акт на право приватної власності на
землю серія РВ 02027, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю 19.11.2001 р.
за №2031. Як вбачається з даного
Державного акту, в ньому зазначені межі
земельної ділянки , яка передана у
власність ОСОБА_11 площею 0,0725 га., хоча
рішенням Рівненської міської ради 152
від 18.10.1996 р. їй передано у власність
земельну ділянку площею 0,0688 га.

01.11.2002 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було
укладеного договір дарування
земельної ділянки площею 0,0725 га,
розташованої на території АДРЕСА_2,
наданої для ведення особистого
підсобного господарства, посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу
ОСОБА_16.01.11.2002 р. та зареєстрований в
реєстрі за № 2720. Як вбачається з даного
договору дарування, частина переданої
безоплатно за даним оспорюваним
договором у власність ОСОБА_9 земельної
ділянки , проходить по місцях
загального користування - вулиці
Басівкутська в м.Рівне, що є єдиним
проїздом до будинковолодіння позивача.

На підставі даного договору дарування
на ім»я ОСОБА_9 був виданий Державний
акт на право приватної власності на
землю площею 0,0706 га., серія ЯБ № 087745,
виданий виконкомом Рівненської
міської ради 08.11.2004 р. та зареєстрований
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 82.

Суд вважає, що даний договір дарування
повинен бути визнаний недійсним
відповідно до ст.48 ЦК України (1963 р.) ,
оскільки він суперечить положенням
ст.243 ЦК України (1963 р.), ст.4 Закону
України «Про власність», ст.83 ч.3 ЗК
України.

Визнання недійсним договору
безоплатного відчуження земельної
ділянки, який відповідно до ч.1 ст.59 ЦК
України (1963 р.) є недійсним є моменту
його укладення, має наслідком визнання
недійсним і Державного акта про право
власності на дану земельну ділянку.

Задовольняючи вимоги позивача про
визнання недійсним даного Державного
акта про право власності на землю, суд
враховує також ту обставину, що згідно
змісту договору дарування ОСОБА_9 став
власником земельної ділянки площею 0,
0725 га, а в Державному акті про право
власності на землю, виданого на
підставі даного договору дарування
зазначено іншу площу земельної ділянки
- 0,0706 га., що суперечить положенням п.1.16
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів про паро власності на
землю, затв наказом Держкомітету
України по земельних ресурсах та № 43
від 04.05.1999 р.

30.12.2004 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 був
укладений договір дарування земельної
ділянки площею 0,0706 га, посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_13
та зареєстровано в реєстрі за № 8074 .

На підставі даного договору дарування
на ім»я ОСОБА_3 був виданий Державний
акт на право власності на землю площею
0,0706 га, серія ЯА № 054350, зареєстрований
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.

Суд вважає, що даний договір дарування
повинен бути визнаний недійсним
відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України,
оскільки він суперечить положенням
ст.317, ч.2 ст.325, 328 ЦК України, ст.83 ч.3 ЗК
України.

Визнання недійсним договору
відчуження земельної ділянки, який
відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України є
недійсним з моменту його вчинення, має
наслідком визнання недійсним і
Державного акта про право власності на
дану земельну ділянку, складеного та
виданого на підставі недійсного
правочину.

23.03.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладеного договір купівлі-продажу ?
частини земельної ділянки площею 0,0430
га, розташованої в АДРЕСА_2, яка надана
для ведення особистого підсобного
господарства, посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 та
зареєстрований в реєстрі за № 2334.

20.10.2009 р. на ім»я ОСОБА_3 був виданий
Державний акт на право власності на
землю площею 0,0430 га, серія Я3 № 286017 та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 07 та зареєстрований в
Поземельній книзі 28.04.2010 р. за р.№
292001 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Суд вважає, що даний договір
купівлі-продажу повинен бути визнаний
недійсним відповідно до ст.203 ч.1 ЦК
України, оскільки він суперечить
положенням ст.317, ч.2 ст.325, 328 ЦК України,
ст.83 ч.3 ЗК України.

Визнання недійсним договору
відчуження земельної ділянки, який
відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України є
недійсним з моменту його вчинення, має
наслідком визнання недійсним і
Державного акта про право власності на
дану земельну ділянку, складеного та
виданого на підставі недійсного
правочину.

28.11.2005 року державним нотаріусом Другої
Рівненської державної нотаріальної
контори Василюта Л.А. були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом на ім»я ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на
земельну ділянку площею 0,0711 га по
АДРЕСА_2, яка передана для ведення
особистого підсобного господарства, що
належала померлій ОСОБА_12 на підставі
Державного акту про право приватної
власності на землю серії РВ № 00470.

Відповідно до статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов»язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) , до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті
(статті 1218 ЦК України).

Враховуючи, що спадкове майно, яке
входить до складу спадщини, було набуто
спадкодавцем неправомірно, що
вбачається з постанови Рівненського
міського суду від 25.03.2014 р. по справі №
1715/22363/12, то відповідно всі
правовстановлюючі документи на це
майно, включаючи ті, що видані на ім»я
спадкоємців, не можуть залишатись
чинними.

Відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Суд вважає, що дані свідоцтва про право
на спадщину повинні бути визнані судом
недійсними, оскільки видані на
земельну ділянку, частина якої є місцем
загального користування - проїздом по
вул.Басівкутська в м.Рівне до належного
позивачу на праві власності
будинковолодіння і видані на підставі
недійсного правовстановлюючого
документа.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
володіють на даний час земельною
ділянкою площею 0,0016 га по АДРЕСА_1 в
межах згідно плану земельних ділянок,
складеного ППФ «Абрис» в масштабі 1:1000,
яка є місцем загального користування і
єдиним проїздом до будинку позивача,
суд вважає підставною та такою, що
підлягає до задоволення позовну
вимогу ОСОБА_1 про витребування цієї
частини земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.
10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України,
ст.48, 59, 243 ЦК України 1963 р., Закону
України «Про власність», ст.ст. 1, 12, 83, 21,
152, 226, 125 ЗК України, ст.15, 16, 203, 215, 236, 317,
325, 328, 1216, 1217, 1301 ЦК України, ст.19
Конституції України, постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних прав" № 7 від 16.04.2004 р., суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю на
ім»я ОСОБА_12, серія РВ 00470,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 45805.03.1998 р.

Визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю на
ім»я ОСОБА_11, серія РВ 02027,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 19.11.2001 р. за №2031.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,0725 га
розташованої на території АДРЕСА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_16.01.11.2002 р. та
зареєстрований в реєстрі за № 2720,
укладений 01.11.2002 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю на
ім»я ОСОБА_9 площею 0,0706 га., серія ЯБ №
087745, виданий виконкомом Рівненської
міської ради 08.11.2004 р. та зареєстрований
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 82.

Визнати недійним договір
купівлі-продажу ? частини земельної
ділянки площею 0,0430 га, розташованої в
АДРЕСА_2, укладений 23.03.2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
та зареєстрований в реєстрі за № 2334.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на землю площею 0,0430 га
на ім»я ОСОБА_3, серія Я3 № 286017,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 07 та зареєстрований в
Поземельній книзі 28.04.2010 р. за р.№
292001 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнати недійними свідоцтва про право
на спадщину за законом, видані 28.11.2005
року державним нотаріусом Другої
Рівненської державної нотаріальної
контори Василюта Л.А. на ім»я ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 та зареєстровані в реєстрі за №
2-2692 та № 2-2687.

Витребувати від ОСОБА_4 та ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,0016 га по
АДРЕСА_1 в межах згідно плану земельних
ділянок, складеного ППФ «Абрис» в
масштабі 1:1000.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Г.Кучина