АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №678/484/13-ц
Провадження №22-ц/792/1324/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м.
Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: представника позивача та
відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1324/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Летичівського районного суду
Хмельницької області від 11 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Кредитної спілки «Ніка Плюс» до ОСОБА_3,
яка діє у власних інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_2, за участі органу опіки та
піклування - служби в справах дітей
Летичівської райдержадміністрації про
виселення, заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія,

В С Т А Н О В И Л А :

рішенням Летичівського районного суду
від 11 квітня 2014 року позовні вимоги
позивача задоволені.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як
власника житлового будинку та
земельної ділянки із займаного жилого
приміщення за адресою смт. Летичів,
вул.Осліковського,3 без надання іншого
житла.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
КС «Ніка Плюс» суму сплаченого
судового збору по 114,70 гривень з
кожного.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції

________________________________________________________________________
_ Головуючий в першій інстанції -
Лазаренко А.В. Справа №
22-ц/792/1324/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія №43,44

від 11 квітня 2014 року, посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права - ч. 4 ст. 29, ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України, ст. 17, ч.ч. 2,
3 ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей».

Апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції безпідставно не
враховано зазначені норми
матеріального права, які покладають на
державу обов»язок по забезпечення прав
неповнолітніх дітей, в тому числі і
житлових прав.

Апелянт вважає, що договір іпотеки
спірного житла укладений гр. ОСОБА_2 з
порушенням вимог закону без дозволу
органу опіки та піклування, так як
неповнолітній ОСОБА_4 мав право на
спірне житло і не може бути позбавлений
цього права. Тому договір іпотеки є
недійсним, а отже, незаконним є
виселення її та неповнолітнього сина
ОСОБА_4 з іпотечного житла.

Тому апелянт просить скасувати рішення
Летичівського районного суду від 11
квітня 2014 року, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову позивачу
відмовити.

Судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга апелянта
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, ч.ч. 1 та 3 ст.
61, ст.ст. 212, 213, 308 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана доказами
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини, визнані сторонами,
доказуванню не підлягають.

Обставини, встановлені судовим
рішенням в іншій цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судове рішення повинне бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу апелянта і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 16, 509, 525-526, 536, 546;
ст.ст. 572, 574, ч.ч.1 та 2; ст. 575, ч. 1; ст. 577,
ч.ч. 1, 2, 3; 590, 591, 610-611, 614, 617, 1046, 1048-1049, 1054 ЦК
України, ст.ст. 11, 12, 33, 38, 39 Закону
України „Про іпотеку" № 898-ІУ від 05.06.2003
року кожна особа має право звернутися
до суду у визначений Законом спосіб за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Позивач сам обирає спосіб захисту
порушеного права.

За договором кредиту кредитна установа
надає позичальникові грошові кошти у
розмірі та на умовах, встановлених
кредитним договором, а позичальник
зобов"язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов"язання повинні грунтуватись на
засадах добросовісності та розумності.

Зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов"язань не допускається.

Позикодавець вправі вимагати
повернення наданого кредиту та
нарахованих відсотків, в тому числі і
за рахунок переданого в іпотеку
позичальником нерухомого майна.

Видами забезпечення виконання
зобов"язань є неустойка (штраф, пеня),
порука, застава.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов"язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави є іпотека
(застава нерухомого майна).

Якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках і в
порядку, встановлених законом.

У разі порушення зобов"язань настають
правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди, звернення стягнення
на предмет застави.

У разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, передачі
іпотекодавцем у власність
іпотепкодержателю переданого в
іпотеку майна. Право іпотекодержателя
на звернення стягнення на предмет
іпотеки також виникає з підстав,
встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
може бути здійснене як за договором між
іпотекодавцем та іпотекодержателем,
так і за рішенням суду. Звертаючи
стягнення на предмет іпотеки, суд
вправі цим же рішенням виселити осіб,
які проживають в іпотечному житлі із
займаного приміщення, якщо дотримано
процедури їх попередження про наступне
виселення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 109 Ж України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору або за рішенням суду
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Задовольняючи позовні вимоги
кредитної спілки «Ніка Плюс» та
виселяючи ОСОБА_3, її неповнолітнього
сина ОСОБА_4 та власника житла ОСОБА_2
без надання іншого житла, суд першої
інстанції виходив з того, що між КС
«Ніка Плюс» та ОСОБА_2 на підставі
укладеного кредитного договору
існували кредитні правовідносини,
відповідно до яких ОСОБА_2 заборгував
кредитній спілці 148 377,45 гривень.

Відповідно до укладеного між сторонами
іпотечного договору виконання
зобов»язань за кредитним договором
було забезпечене переданим кредитній
спілці ОСОБА_2 власного житла -
житлового будинку № 3 по вулиці
Осліковського в смт. Летичеві.

Рішенням колегії суддів судової палати
апеляційного суду Хмельницької
області від 14 жовтня 2013 року за
апеляційної скаргою та позовом КС
«Ніка Плюс» звернуто стягнення на
належний іпотекодавцю жилий будинок та
земельну ділянку для його
обслуговування.

Визначено спосіб реалізації
іпотечного будинку.

Питання виселення осіб, що проживають в
будинку не вирішувалось.

В даний час позивачем дотримана
процедура повідомлення осіб, що
проживають в будинку про їх наступне
виселення, а тому вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи,зроблені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного кредитного договору № 278/11.05
від 15 грудня 2011 року кредитна спілка
«Ніка Плюс» надала кредит в сумі 100 000
гривень гр. ОСОБА_2 під 43% річних з
поверненням коштів до 14.06.2013 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами 15
грудня 2011 року укладено іпотечний
договір, за яким ОСОБА_2 передав КС
«Ніка Плюс» в іпотеку (заставу)
належний йому на праві власності
ждилий будинок з надвірними будівлями
№ 3 по вулиці Осліковського в смт.
Летичеві Хмельницької області
загальною площею 120,3 кв. метрів та
належну йому на праві власності
земельну ділянку за цією ж адресою
розміром 0,15 га для обслуговування
будинку.

На момент укладення кредитного та
іпотечного договорів у в будинку
проживав та був зареєстрований лише
його власник ОСОБА_2

Жодні інші особи права власності та
права користування будинком не мали і в
будинку зареєстровані не були.

Позичальник ОСОБА_2 кошти від КС «Ніка
Плюс» повністю отримав і їх використав,
але своїх зобов»язань за кредитним
договором не виконав, допустив
заборгованість по кредитному договору
станом на 01.10.2012 року в сумі 148 377,45
гривень.

Рішенням колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області від 14 жовтня 2013
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки за позовом КС «Ніка Плюс» в
рахунок погашення зазначеної
заборгованості.

Рішення суду набрало законної сили і
має преюдиційне значення.

У 2012 році без згоди іпотекодержателя
ОСОБА_2 зареєстрував у власному будинку
проживання гр. ОСОБА_3 та
неповнолітнього сина ОСОБА_4

В листопаді 2013 року КС «Ніка Плюс»
звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_2 з вимогами
про виселення їх разом з неповнолітнім
сином із іпотечного будинку у зв»язку
зі зверненням стягнення на предмет
іпотеки.

Однак, добровільно відповідачі та їх
неповнолітній син виселитись
відмовились.

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами і
підтверджуються письмовим
повідомленням, заявленим до суду
позовом, витягом з Реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с.2-4),
письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 з
визнанням позову (а.с.47-48), висновком
Служби у справах дітей Летичівської
РДА (а.с.53), іншими матеріалами справи.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, дано
належну оцінку доказам, які ці
обставини підтверджують, ухвалено
законне та обгрунтоване судове
рішення.

Судова колегія не бере до уваги
заперечень відповідача ОСОБА_3 на позов
та доводів її апеляційної скарги щодо
порушення прав неповнолітнього сина
ОСОБА_4

Під час укладення кредитного та
іпотечного договорів ні ОСОБА_6., ні її
неповнолітній син ОСОБА_4 не проживали
в іпотечному будинку і не були в ньому
зареєстровані, тому не набули житлових
прав на проживання та користування
будинком. Зареєстровані відповідачі в
будинку в 2012 році без згоди та відому
іпотекодержателя.

Тому положення Законів України «Про
охорону дитинства», «Про основи
соціального захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей», положення норм
Цивільного кодексу України, які
регулюють підстави та правила
укладення правочинів не порушені
сторонами кредитного та іпотечного
договорів.

Для укладення цих договорів при таких
обставинах згода органу опіки та
піклування не була потрібною, так як
неповнолітня особа не набула жодних
прав на іпотечне житло.

Доводи апеляційної скарги апелянта не
ґрунтуються на нормах права та
встановлених обставинах.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Летичівського районного суду
Хмельницької області від 11 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:/підпис/

судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду В.М.Харчук