Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Парінової І.К.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк», публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про повернення банківського вкладу, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» на рішення
Печерського районного суду
м. Києва від 07 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» (далі -
ПАТ «Кредитпромбанк»), публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк»). Вимоги
обґрунтовані тим, що 26 березня
2013 року він уклав з ПАТ
«Кредитпромбанк» в особі головного
фахівця Сумського відділення
Харківської філії Поповського В.Г.
договір строкового банківського
вкладу «Преміальний» у національній
валюті з виплатою процентів в кінці
строку № 007382ТЮ74-03, згідно з умовами
якого відповідач зобов'язався відкрити
йому депозитний рахунок
НОМЕР_1 та прийняв від нього на цей
рахунок кошти в сумі 247 079 грн 99
коп. строком на три місяці, а саме: до 27
червня 2013 року. 27 березня 2013
року він додатково вніс на рахунок 30 000
грн. 27 червня 2013 року він звернувся до
відповідача із заявою про повернення
вкладу в розмірі 277 079 грн 99 коп., однак
банк повідомив йому про відсутність
його вкладу. Посилаючись на викладене,
позивач просив зобов'язати ПАТ
«Кредитпромбанк» виконати
зобов'язання за договором банківського
вкладу та повернути йому 277 079 грн 99 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 07 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 21
травня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_3 з
ПАТ «Кредитпромбанк»
банківський вклад у розмірі 277 079 грн 99
коп. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ
«Кредитпромбанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, мотивуючи
вимоги порушенням судами норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 26 березня 2013
року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Кредитпромбанк» в особі головного
фахівця Сумського відділення
Харківської філії ПАТ
«Кредитпромбанк» Поповського В.Г., який
діяв на підставі довіреності,
посвідченої 05 жовтня 2012 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, укладено
письмовий договір строкового
банківського вкладу «Преміальний»
№ 007382/ТЮ74-03, згідно з яким банк
зобов'язався відкрити позивачу
депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв
від нього на цей рахунок кошти в сумі 247
079 грн 99 коп., строком на три місяці з 26
березня 2013 року до 27 червня 2013
року з виплатою 19 % річних. 27 березня
2013 року ОСОБА_3 додатково вніс 30 000
грн.

Внесення коштів підтверджується
квитанціями від 26 березня 2013
року № 380-33 та від 27 березня 2013 року №
380-28 (а.с.12).

27 червня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
ПАТ «Кредитпромбанк» з вимогою про
повернення йому 277 079 грн 99 коп.
банківського вкладу та процентів за
ним, проте отримав відмову з посиланням
на те, що проведеною банком перевіркою
встановлено, що договір банківського
вкладу від 26 березня 2013 року не
зареєстрований, не обліковується,
рахунок для обліку суми вкладу на
підставі договору банківського вкладу
не відкрито, а грошова сума, указана в
договорі банківського вкладу, до банку
не надходила.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що необліковування грошових
коштів, залучених від позивача на
підставі укладеного в письмовій формі
договору банківського вкладу, є
порушенням прав позивача із сторони
банку. Кошти банк повинен був
зарахувати на рахунок позивача, про що
останньому видано квитанції, які
містять всі необхідні реквізити,
передбачені Інструкцією про
проведення касових операцій банками в
Україні.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1059 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається в письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок
здійснення банками України вкладних
(депозитних) операцій з юридичними і
фізичними особами, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 3 грудня 2003 року № 516,
(далі - Положення) передбачено, що
залучення банком вкладів (депозитів)
юридичних і фізичних осіб
підтверджується: договором
банківського рахунку; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадної книжки; договором
банківського вкладу (депозиту) з
видачею ощадного (депозитного)
сертифіката; договором банківського
вкладу (депозиту) з видачею іншого
документа, що підтверджує внесення
грошової суми або банківських металів
і відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) та звичаями
ділового обороту.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти
в національній та іноземній валюті або
банківські метали, залучені від
юридичних і фізичних осіб,
обліковуються банками на відповідних
рахунках, відкриття яких здійснюється
банком на підставі укладеного в
письмовій формі договору банківського
вкладу (депозиту) або договору
банківського рахунку та інших
документів відповідно до
законодавства України, у тому числі
нормативно-правових актів
Національного банку України з питань
відкриття банками рахунків у
національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських
рахунків та обліковування на них
грошових коштів, залучених від
юридичних і фізичних осіб на підставі
укладеного в письмовій формі договору
банківського вкладу (депозиту), є
обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК
України, п. 2.1 Положення).

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно,
всебічно та об'єктивно з'ясували
обставини справи та дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
спірний договір банківського вкладу та
прибуткові валютні ордери
відповідають вимогами п. 2.10 гл. 2 розд. ІV
Інструкції НБУ від 01 червня 2011 року
№ 174 Про ведення касових операцій
банками України. При цьому судами
правильно зазначено, що відсутність
реєстрації договору банківського
вкладу, і як наслідок, необліковування
грошових коштів, залучених від
юридичних і фізичних осіб на підставі
укладеного в письмовій формі договору
банківського вкладу, не можна вважати
недодержанням письмової форми
договору банківського вкладу за
наявності ощадної книжки (сертифіката)
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, установленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту, і є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки, доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 07 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

І.К. Парінова

І.М. Фаловська