АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Київенерго»
звернулося з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію.

Зазначав, що за адресою: АДРЕСА_1 на
відповідача відкрито особовий рахунок
споживача електроенергії, за
користування якою він несвоєчасно та
не в повному обсязі вносить оплату,
внаслідок чого станом на 01.03.2014 р.
виникла заборгованість в розмірі 1 052,90
грн.

З урахуванням наведеного просив
стягнути з відповідача зазначену суму
з урахуванням 3% річних та інфляційну
складову боргу в сумі 195,51 грн., а всього
1 248,41 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15.05.2014 р. у задоволені
позову відмовлено.

Справа №755/7641/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/11980/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Антипова
Л.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.В апеляційній
скарзі представник ПАТ «Київенерго»
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначав, що суд першої інстанції
дійшов невірного висновку стосовно
застосування строку позовної давності,
оскільки відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Дії відповідача
спрямовані на погашення боргу за
спожиту електроенергію свідчать про
визнання ним свого боргу перед
енергопостачальником та відповідно
про переривання строку позовної
давності.

На підтвердження своїх доводів
зазначав, що відповідно до абз.2 п.6.5
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
від 31.07.1996 р. №28 у разі відсутності
графіка погашення заборгованості та
при відсутності у платіжному документі
у реквізиті призначення платежу,
необхідної для цього періоду, ці кошти,
перераховані споживачем за електричну
енергію, постачальник електричної
енергії має право зарахувати як
погашення існуючої заборгованості
цього споживача з найдавнішим терміном
її виникнення.

Вказував на те, що з урахуванням
наведеного та загальних правил
зарахування коштів, які надійшли від
споживача: у разі сплати суми більшої,
ніж поточне споживання, різниця
зараховувалася в погашення
заборгованості минулих періодів,
включаючи й тих, строк позовної
давності за якими минув.

В судовому засіданні представник
ПАТ «Київенерго» просив задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на те, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Взаємовідносини між побутовим
споживачем електричної енергії та
енергопостачальною організацією
регулюються Правилами користування
електричною енергією для населення
(ПКЕЕН), затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.99
№1357, та Законом України «Про
електроенергетику».

Судом першої інстанції встановлено, що
за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1, на
якого відкрито особовий рахунок
споживача електроенергії,
постачальником якої є ПАТ
«Київенерго».

З 01.01.1999 р. за вказаною адресою була
зареєстрована пільга «інвалід ВВВ
третьої групи» на громадянина ОСОБА_4.

28.07.2011 за зазначеною адресою
зареєстровано пільгу ОСОБА_1 «ЧАЄС 1
кат.», що надає споживачу право на 50%
знижку з оплати спожитої
електроенергії у межах норми
споживання - 75 кВт на місяць.

Згідно наданого ПАТ «Київенерго»
розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за
спожиту електроенергію, за період з
жовтня 2004 р. по березень 2014 р.,
становить 1052,90 грн.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Київенерго», суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності за захистом свого цивільного
права.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність становить
три роки.

Перебіг позовної давності за
загальним правилом, визначеним ч.1 ст.261
цього Кодексу починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_1 у своїх
запереченнях на позов просив
застосувати строк позовної давності,
стверджував, що він здійснював повну
оплату за електроенергію та вчасно
надав позивачеві відомості про належну
йому пільгу.

З приводу неправильного
нарахування заборгованості за
електроенергію він неодноразово
звертався до відповідача, що
підтверджується відповідними
документальними доказами.

Твердження представника позивача
про те, що перебіг позовної давності
переривався вчиненням відповідачем
дій, що свідчить про визнання ним свого
боргу, а саме сплату ним коштів у
більших розмірах ніж нараховано за
спожиту електроенергію, є
непереконливими з огляду на наступне.

В судовому засіданні відповідач
категорично заперечував наявність
заборгованості та її сплату. Зазначав,
що він інколи перебуваючи поза межами
місця проживання сплачував за
користування електроенергією не по
лічильнику, а в межах
середньомісячного споживання
електроенергії у розмірах, що за деякі
місяці перевищувала вартість фактично
нарахованої суми.

З наданого ним розрахунку та
розрахунку позивача убачається, що
відхилення фактичної оплати за
електроенергію від нарахованих
відповідачеві сум в сторону її
перевищення є незначним і не носить
системний характер, а тому само по собі
ніяк не може свідчити про визнання
ОСОБА_1 заборгованості за період, що
знаходиться поза межами строку
позовної давності, та відповідно про
переривання строку позовної давності і
її початок заново.

Позивачем не було приведено жодного
конкретного прикладу, який би свідчив
про таке.

Зважаючи на наведене, суд першої
інстанції обґрунтовано застосував до
спірних правовідносин позовну
давність, однак у рішенні не вказав, що
в межах строку позовної давності, за
період з 14.03.2011 р. по день звернення ПАТ
«Київенерго» з позовом до суду,
заборгованість за спожиту
електроенергію у ОСОБА_1 відсутня.

Відсутність заборгованості за спожиту
електроенергію за вказаний період
підтверджується дослідженими в суді
апеляційної інстанції квитанціями про
оплату за спожиту електроенергію.

Оскільки зазначене не вплинуло на
правильність вирішення спору, колегія
суддів вважає, що підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
відхилити, а рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: