У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 12 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ «Креді Агріколь
Банк» звернулося до суду з указаним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11
січня 2006 року між ним та ОСОБА_5
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого банк надав останньому
кредит у розмірі 15 000 доларів США зі
сплатою 12,8 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10 січня 2018 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки від 11 січня 2008 року, відповідно
до умов якого в забезпечення вимог
позивача в іпотеку передано житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка,
площею 0,0605 га, на якій розмішений
вказаний будинок. Також в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між позивачем, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 укладено договір поруки,
відповідно до умов якого відповідачі
несуть солідарну відповідальність за
невиконання зобов'язань за кредитним
договором. У зв'язку з порушенням
позичальником умов кредитного
договору в останнього утворилась
заборгованість. Враховуючи викладене,
позивач просив суд у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від
15 квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 12 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ
«Креді Агріколь Банк» за кредитним
договором № 181/705681 від 11 січня 2008 року в
розмірі 90 624, 17 грн звернуто стягнення
на предмет іпотеки за договором
іпотеки від 11 січня 2008 року - житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 79,2
кв. м, та земельну ділянку, на якій
розташований вказаний житловий
будинок, площею 0,0605 га, шляхом
продажу на прилюдних торгах відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження» з початковою ціною
предмету іпотеки, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову, апеляційний суд вірно виходив
із того, що в зв'язку з невиконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, у ОСОБА_5
утворилась заборгованість, яку
рішенням суду солідарно стягнуто з
відповідачів на користь позивача. Банк
направив відповідачам письмову вимогу
про погашення заборгованості, яка
отримана останніми особисто. Позовні
вимоги банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження є
обґрунтованими та відповідають Закону
України «Про іпотеку».

Неможливість повторного розгляду
справи за наявності рішення суду, що
набрало законної сили, постановленого
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, ґрунтується на
правових наслідках дії законної сили
судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після
набрання рішенням законної сили
сторони та інші особи, які брали участь
у справі, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ті ж
позовні вимоги, з тих же підстав, або
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини. Закриття провадження у
справі у цьому випадку можливе лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто співпадають
сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав закривати провадження у
справі.

У даній справі банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься ухвала Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 31 липня 2013 року, яка
залишена без змін ухвалою апеляційного
суду Черкаської області від 17 жовтня
2013 року, якою відмовлено в
задоволенні заяви начальника
Уманського міського відділу державної
виконавчої служби Уманського
міськрайонного управління юстиції про
зміну способу і порядку виконання по
виконавчому листу в справі № 705/3908/13-ц
за позовом акціонерного товариства
«Індес-Банк» відділення ФПД «АТ
«Індес-Банк» в м. Умань,
правонаступником якого є ПАТ «Креді
Агріколь Банк», до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу за кредитним договором
(а. с. 93-97).

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги про те, що суд
апеляційної інстанцій ухвалив рішення
по питанню, яке вже вирішене судом, не
заслуговують на увагу, оскільки у
вказаних справах різні як предмет
позову, так і підстави.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області
від 19 квітня 2013 року в справі № 705/693/13-ц
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ «Креді
Агріколь Банк», треті особи: орган
опіки і піклування Уманської міської
ради, Уманський МВ ДВС Уманського
міськрайонного управління юстиції,
Уманська міська державна нотаріальна
контора, реєстраційна служба
Уманського міськрайонного управління
юстиції, про визнання правочину
недійсним встановлено, що неповнолітні
діти не були зареєстровані у АДРЕСА_1 на
момент передачі його в іпотеку.
Відповідно до довідки (виписки з
будинкової книги про склад сім'ї та
прописку) ОСОБА_6 проживає в кв. АДРЕСА_2,
де також проживають та прописані її
діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно довідки, виданої
головою квартального комітету, в
будинку АДРЕСА_1 ніхто не
зареєстрований (а.с. 139-141).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Враховуючи викладене, безпідставними є
посилання скаржників, що їх малолітній
син ОСОБА_10 на законних підставах, з
дозволу банку проживає та
зареєстрований у будинку переданому в
іпотеку і це є підставою для визнання
іпотечного договору недійсним.

У п. 11 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що розрахунок,
наданий позивачем до суду першої
інстанції, містить помилку щодо
нарахування пені. Колегія суддів
апеляційного суду врахувала загальний
розмір вимог, виходячи з розрахунку
заборгованості, наданого апелянтом із
зазначенням суми заборгованості в
розмірі 90 624,17 грн, яка складається з
простроченої строкової
заборгованості.

Скасовуючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд зазначив про неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи, невідповідність його
висновків фактичним обставинам,
порушення норм матеріального права та
неправильне застосування норм
процесуального права.

Докази та обставини, на які посилаються
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в касаційній скарзі,
були предметом дослідження судом
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6
відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. ВисоцькаЛ.М. МазурТ.О. Писана