Справа № 371/1175/14-ц Головуючий у І
інстанції Рудик Ю.В.Провадження №
22-ц/780/5181/14 Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 52
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
арбітражного керуючого ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» ОСОБА_3 на
рішення Миронівського районного суду
Київської області від 23 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
арбітражного керуючого ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІК- Р.С.Ф.» ОСОБА_3
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 03.08.2010року він працював на
посаді комірника складу паливно -
мастильних матеріалів ТОВ «ВІК - Р.С.Ф.»
м. Миронівка, Київської області,
посадовий оклад комірника за жовтень
2011 року складав 2200 грн., а за листопад 2011
року складав вже 2800 грн. Наказом
директора ТОВ «ВІК- Р.С.Ф.» від 01 січня
2012 року його переведено на посаду
охоронника з виконанням безпосередніх
обов'язків комірника складу паливно -
мастильних матеріалів. 23.08.2013 року його
звільнено з посади комірника складу
паливно - мастильних матеріалів за
згодою сторін. За період з 01 січня 2013
року йому була встановлена заробітна
плата в розмірі мінімальної заробітної
плати. За період з 01.03.2012року по серпень
2013року (крім січня 2013 ) ТОВ «ВІК- Р.С.Ф.»
незаконно нараховувало та оплачувало
йому мінімальну заробітну плату за
посадою охоронника, а не за посадою
комірника складу паливно-мастильних
матеріалів, яку він фактично обіймав з
03.08.2010року, що призвело до
недонарахування та недоплати
заробітної плати у розмірі 28 540 грн.
Після звільнення, а саме з 23.08.2013року
ТОВ «ВІК - Р.С.Ф.» відмовило йому у
видачі його трудової книжки та
повернуло її лише 22.01.2014 року, тому лише
24.01.2014 року він став на облік до
Миронівського районного центру
зайнятості як безробітний.

Просив стягнути з ТОВ «ВІК- Р.С.Ф.» на
його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 23.08.2013року по
22.01.2014року та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок заробітної
плати за період з березня 2012року по 23
серпня 2013 року та виплатити йому
різницю в заробітній платі в розмірі 28
540 грн. за посадою комірника
паливно-мастильних матеріалів, а
фактично обіймав з 03.08.2010року за
посадою охоронника, згідно якої йому
нараховували та виплачували
мінімальну заробітну плату (крім січня
2013 року, з 01 березня 2012 року по 23.08.2013
року .

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 23 липня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі арбітражний
керуючий ліквідатор ТОВ «ВІК- Р.С.Ф.»
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

По справі встановлено, що 03.08.2010 року
ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
комірника складу паливно-мастильних
матеріалів в цех механізації ТОВ
«ВІК-Р.С.Ф.» з оплатою згідно штатного
розпису.

З 01.01.2012 pоку позивача за наказом
генерального директора ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.»
№01-к від 01.01.2012 року переведено за його
згодою на посаду охоронника цеху
механізації, складу паливно-мастильних
матеріалів та електробума.

Наказом генерального директора ТОВ
«ВІК-Р.С.Ф.» Шульги В.І. № 39 від 28.12.2012
року з 01.01.2013року встановлена оплата
праці охоронникам цеху механізації,
охоронникам транспортного цеху,
охоронникам-машиністам насосних
установок, охоронникам-електрикам та
охоронникам бази відпочинку «Рось» в
розмірі мінімальної заробітної плати
на даний місяць.

ОСОБА_2 з зазначеним наказом № 39
від 28.12.2012 року був ознайомлений.

Наказом генерального директора ТОВ
«ВІК-Р.С.Ф.» Олійника ОМ. №25-к від 23.08.2013
року ОСОБА_2 звільнено з посади
комірника складу паливно-мастильних
матеріалів з виплатою компенсації за
період невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

У своїх твердженнях позивач зазначає,
що він недоотримував заробітну плату
за певний період своєї роботи на
підприємстві, а саме - з березня 2012 року
по серпень 2013 року.

Проте, позивачем жодним чином не
доведено підстав, з яких його заробітна
плата мала складати 2800,00 грн. на місяць.

Оскільки позивачем на підтвердження
своїх тверджень не надано наказу про
підвищення посадового окладу у розмірі
2800,00 грн. комірника складу
паливно-мастильних матеріалів, тому
немає підстав стверджувати, що
зазначений наказ взагалі існував.

Натомість в матеріалах справи
містяться докази встановлення оплати
праці охоронникам цеху механізації,
охоронникам транспортного цеху,
охоронникам-машиністам насосних
установок, охоронникам-електрикам та
охоронникам бази відпочинку «Рось» в
розмірі мінімальної заробітної плати
на даний місяць.

ОСОБА_2, як охоронник цеху механізації,
з зазначеним наказом № 39 від 28.12.2012 р.
був ознайомлений.

Таким чином, є недоведеним факт
заборгованості по заробітній платі ТОВ
«ВІК-Р.С.Ф.» перед позивачем у сумі 28 540,00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звільнився з роботи за угодою
сторін, його посилання на те, що через
протиправні дії посадових осіб
товариства (відмова у видачі трудової
книжки при звільненні) він півроку не
мав можливості працевлаштуватися,
стати на облік в центрі зайнятості та в
період з 23.08.2013 року по 22.01.2014 року
перебував у вимушеному прогулі не
заслуговують на увагу , оскільки
позивач жодним чином не довів, що
трудова книжка йому не видавалася при
звільненні.

Відповідно до запису у трудовій книжці
ОСОБА_2 було звільнено за згодою сторін
в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України, що
підтверджується Наказом №25-к від 23.08.2013
року з посади комірника складу ПММ з
23.08.2013 р. та виплачено йому компенсацію
за невикористану відпустку за період
роботи з 03.08.2011 року по 23.08.2013 року .

Твердження позивача про його
перебування у вимушеному прогулі
носять голослівний характер та не
можуть братися судом до уваги, як такі
що не підкріплені жодним доказом.

Крім того, в оскарженому рішенні
зазначено, що заробітну плату слід
стягнути з ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» в особі
арбітражного керуючого ОСОБА_3 , проте
докази в підтвердження того, що ОСОБА_3
призначений арбітражним керуючим
відсутні.

Разом з тим як вбачається з
матеріалів справи, прохальна частина
позовної заяви позивача стосується
стягнення заробітної плати з
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.».

Однак судом першої інстанції
відповідачем по справі визначається
арбітражний керуючий ОСОБА_3

Резолютивна частина
оскаржуваного рішення суду в першому
пункті містить вимогу щодо стягнення з
ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» в особі арбітражного
керуючого на користь ОСОБА_2 заробітну
плату за час вимушеного прогулу.

Проте арбітражний керуючий ОСОБА_3 не
є належним відповідачем по даній
справі .

В даному випадку належним
відповідачем повинно бути ТОВ
«ВІК-Р.С.Ф.», оскільки арбітражний
керуючий лише виконує передбачені
чинним законодавством функції по
управлінню майном
підприємства-банкрута і з дня свого
призначення виконує повноваження
керівника (органів управління)
банкрута, він не несе особисту
відповідальність за зобов'язаннями
підприємства.

Однак суд І інстанції , вирішуючи спір ,
в порушення вимог ст.ст. 213,214 ЦПК
України на вказані обставини уваги не
звернув, вимоги ч.4ст.10 , ст. 33 ЦПК
України не виконав, не перевірив
належність відповідача у вказаній
справі , тому відсутні правові підстави
для задоволення позову.

У зв»язку з наведеним, рішення суду І
інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості , зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору , що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого ліквідатора Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВІК-Р.С.Ф."
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миронівського районного
суду Київської області від 23 липня 2014
року скасувати і ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
арбітражного керуючого ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІК-Р.С.Ф." ОСОБА_3 про
стягнення невиплаченої заробітної
плати та стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: