АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю:

представника стягувача Махортової
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві на ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 01 липня 2014 року про відмову в
задоволенні подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України по справі за поданням
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Коваль Л.І. про
тимчасове обмеження керівника
боржника ТОВ «Граніт Київ Буд» ОСОБА_5 у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И ЛА:

Старший державний виконавець ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Коваль
Л.І. звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження керівника
боржника ТОВ «Граніт Київ Буд» ОСОБА_5 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним, як керівником,
зобов'язань ТОВ «Граніт Київ Буд» за
рішенням господарського суду м. Києва
від 21.05.2013 про стягнення з ТОВ «Граніт
Київ Буд» на користь ТОВ «Спецтранс
ЛТД» борг в розмірі 77 152 грн. 04 коп., пені
в розмірі 3 781 грн. 88 коп. та судових
витрат в розмірі 1 720 грн. 50 коп.,
вказуючи на те, що боржник умисно
ухиляється від виконання рішення про
що свідчить те, що боржником
добровільно не виконано рішення суду,
боржник не з'являється на виклики
державного виконавця та не надає
відомості про доходи та майно, а отже є
підстави для обмеження керівника
боржника у праві виїзду за кордон до
виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 01.07.2014 в задоволенні
подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить ухвалу скасувати та
постановити нову про задоволення
подання. Вважає висновок суду про
відсутність доказів ухилення боржника
від виконання рішення суду
необґрунтованим. Вказує також, що
державним виконавцем винесено та
направлено боржнику постанову про
відкриття виконавчого провадження,
винесено постанову про арешт коштів
боржника, яка також направлена
боржнику, однак останній ухиляється
від виконання рішення суду, а тому
єдиним засобом виконання судового
рішення в даному випадку є
встановлення обмеження у праві виїзду
за межі України. Крім цього зазначає, що
судом в порушення вимог процесуального
закону розглянуте подання без
державного виконавця.

В судовому засіданні представник
стягувача підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Колегія суддів визнала
за можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні подання суд
першої інстанції, з огляду на фактичні
обставини справи, зміст подання та
відомості про майновий стан боржника,
дійшов висновку про відсутність
підстав вважати, що директор боржника
ТОВ «Граніт Київ Буд» ОСОБА_5 свідомо та
умисно ухиляється від виконання
покладених на нього обов'язків судовим
рішенням.

З висновком суду про відсутність
достатніх підстав для задоволення
подання щодо тимчасового обмеження
керівника боржника у праві виїзду за
межі України, колегія суддів повністю
погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України» (ст. 6 вказаного Закону) одним
із заходів забезпечення виконання
рішення може бути тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
з вилученням паспортного документа чи
без такого, причому таке обмеження
можливо на підставі судового рішення
за поданням державного виконавця лише
у разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене у частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у
м. Києві знаходиться виконавче
провадження ВП № 39026416 з примусового
виконання наказу Господарського суду
м. Києва від 04.06.2013, виданого на підставі
рішення цього ж суду від 21.05.2013 про
стягнення з ТОВ «Граніт Київ Буд» на
користь ТОВ «Спецтранс ЛТД» борг в
розмірі 77 152 грн. 04 коп., пені в розмірі 3
781 грн. 88 коп. та судових витрат в
розмірі 1 720 грн. 50 коп.

В межах вказаного виконавчого
провадження державним виконавцем
винесено постанову від 15.10.2013 про арешт
коштів боржника на банківських
рахунках.

Слід зазначити, що чинне законодавство
не містить визначення поняття
«ухилення» і практика Конституційного
Суду України щодо його офіційного
тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово
«ухилення» тлумачиться так: -
відступати, відхилятися, вивертатися; -
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі в чомусь; уникати; -
навмисно не давати відповіді на
запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення
словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

На переконання колегії суддів, особа,
яка має невиконані зобов'язання, не
може вважатися винною в ухиленні, поки
не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням
державний виконавець вказував на те, що
боржник умисно ухиляється від
виконання рішення про що свідчить те,
що боржником добровільно не виконано
рішення суду, боржник не з'являється на
виклики державного виконавця та не
надає відомості про доходи та майно.
Проте такі доводи подання не
ґрунтуються на матеріалах справи, які
не містять даних про вручення боржнику
постанови про відкриття виконавчого
провадження та одержання боржником
викликів державного виконавця, тощо.
При цьому, слід зазначити, що саме по
собі направлення вимоги не свідчить
про її отримання боржником.

Разом з цим, в матеріалах справи
міститься заява керівника боржника в
якій останній повідомляє про причини
не можливості виконання рішення суду,
зокрема вказує, що кошти, які належать
боржнику знаходяться у іншої особи, яка
не виконала зобов'язань перед
боржником.

Відтак, державним виконавцем не надано
доказів, які свідчили б про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду.

Таким чином, у суду першої інстанції, за
наявних у справі доказів, були відсутні
підстави для висновку про ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду, а
відтак й були відсутні законні
підстави для задоволення подання щодо
обмеження керівника боржника у праві
виїзду за межі України.

Водночас, необхідно наголосити, що за
наявності об'єктивних даних щодо
ухилення боржника від виконання
рішення суду державний виконавець не
позбавлений права повторно звернутись
до суду з відповідним поданням в
порядку передбаченому законом.

У відповідності з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 307
ЦПК України за наслідками розгляду
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали суду без
змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
- відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 01 липня 2014 року про відмову
в задоволенні подання про тимчасове
обмеження керівника боржника ТОВ
«Граніт Київ Буд» ОСОБА_5 у праві виїзду
за межі України без вилучення
паспортного документа - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді