Справа № 363/2125/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Бариш А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на порушення
відповідачкою договірних зобов'язань
по сплаті коштів за наданий їй кредит, а
тому згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№106/П/40/2008-840 від 10 червня 2008 року в сумі
102 881,21 доларів США, що еквівалентно 1 222
065 грн. 79 коп. просить звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_2, шляхом його продажу
позивачем.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з вкладених у
ньому підстав.

Відповідачка, будучи повідомленою про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явилася.

Оскільки суд позбавлений
можливості відкласти розгляд справи,
на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах
строку встановленого ст. 157 ЦПК України,
дану справу слід розглянути на
підставі наявних доказів у загальному
порядку.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10
червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра»
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «КБ Надра» та відповідачкою
укладено кредитний договір про
іпотечний кредит №106/П/40/2008-840,
відповідно до якого відповідачка
отримали кредит у розмірі 50 5000 доларів
США з остаточним терміном повернення
кредиту не пізніше 12 червня 2038 року зі
сплатою процентів в розмірі 12,3 % річних
за користування кредитом (п.п. 1.1, 1.3.1, 1.4
кредитного договору).

Відповідачка зобов'язалась сплачувати
проценти за користування кредитом
кожного 10-го числа поточного місяця
шляхом сплати щомісячного
мінімального платежу у сумі 552,13
доларів США (п. 3.3.2 та п. 3.3.3 кредитного
договору).

Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит
надається позичальнику для придбання у
власність нерухомого майна.

На забезпечення виконання вказаного
між позивачем та відповідачкою по
справі зобов'язання укладено договір
іпотеки 10 червня 2008 року.

Згідно договору іпотеки предметом
іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_2,
який належать відповідачці на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 10 червня 2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 за реєстровим номером
5287.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 10 червня 2008 року загальна площа
будинку складає 40,2 кв. м., житлова площа
- 16,20 кв.м.

08 грудня 2008 року сторони уклали
додаткову угоду №1 до кредитного
договору, відповідно до якої відсотки
за користування кредитом
розраховуються на підставі
відсоткової ставки у розмірі 15,99%, а
щомісячна сума необхідного
мінімального платежу складає 689,24
доларів США.

З розрахунку суми заборгованості за
згаданим кредитним договором
убачається, що у зв'язку з невиконанням
відповідачкою договірних зобов'язань
станом на 09 квітня 2014 року утворилась
кредитна заборгованість в загальному
розмірі 102 881,21 доларів США, що
еквівалентно 1 222 065 грн. 79 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, 07 червня 2014 року
набрав чинності Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року, відповідно до п. 1 ст. 1
якого не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Відповідачка зареєстрована та
постійно проживає у спірному будинку.

З інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 19
вересня 2014 року вбачається, що
відповідачці на праві спільної
часткової власності належить 1/5
частина двохкімнатної квартири
АДРЕСА_1, житлова площа якої складає 24
кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відтак відповідачка має право на
житлову площу у вказаній квартирі
відповідно до своєї частки, що
становить 4,8 кв. м.

Така площа є істотно меншою від норми
жилої площі на одну особу, встановленою
ст. 47 ЖК України (13,65 кв.м. на одну особу)
і за будь-яких обставин не може
забезпечити реалізацією відповідачкою
своїх житлових прав.

Вказана частка (1/5) у згаданій квартирі
є незначною і не може бути виділена в
натурі.

Разом з тим законодавцем передбачено
захист прав особи, яка володіє
незначною часткою в спільному майні
(ст.ст. 364, 365 ЦК України).

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ст. 317 ЦК України зміст права
власності полягає в наявності у особи
правомочностей володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином, по справі не можна вважати,
що відповідачка має у власності інше
нерухоме житлове майно, в розумінні
вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», де б вона
могла реально реалізувати своє право
на володіння і користування житлом,
оскільки має у власності лише незначну
частку в такому майні.

Як вбачається із матеріалів справи,
житловий будинок, який є предметом
іпотеки, є постійним та єдиним місцем
проживання відповідачки, його загальна
площа становить 40,20 кв.м, а тому на
підставі вказаного Закону на це житло
не може бути звернено стягнення в
рахунок погашення заборгованості за
кредитом в іноземній валюті.

За таких обставин в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного і
керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя