АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/703/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3214/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха П.М.

Суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі Ткаченко Т.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 08 вересня
2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лубенськго міськрайонного
суду Полтавської області від 08 вересня
2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», з підстав недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Вважає, що положення Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не зупиняє дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення, а стосуються стадії
примусового виконання рішення та не
регулює відносини, які виникли до
набрання ним чинності. Також вказує на
те, що матеріали справи не містять
доказів на підтвердження того, що у
відповідача відсутнє інше житло.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає, з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, 28.08.2007 року
між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № PLL0GK00000147,
відповідно до якого Банк надав
останньому кредит в розмірі 25000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 10,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення кредиту 27.08.2037 року (т. 1 а.с.
16-18).

28.08.2007 року у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки, за умовами
якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку
будинок загальною площею 82,80 кв.м.,
житловою площею 29,50 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 196950 грн. (т. 1 а.с.19-20).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за
кредитним договором за відповідачем
утворилась заборгованість, яка, згідно
наданого Банком розрахунку, станом на
03.09.2013 року складає 49965,32 Доларів США, що
в гривневому еквіваленті за курсом НБУ
(1 долар США = 7,99 грн.) станом на 03.09.2013
року становить 399222,91 грн. та
складається з: 24505,63 доларів США
заборгованості по кредиту; 12330,72
доларів США заборгованості по
процентам; 8508,43 доларів США
заборгованості по пені; 31,29 доларів США
заборгованості по штрафу (фіксована
частина); 2377,81 доларів США
заборгованості по штрафу (процентна
складова); 2211,44 доларів США
заборгованості по комісії за
користування кредитом (т. 1 а.с. 8-12).

25.09.2012 р. Банк направив відповідачу
вимогу про повернення суми кредиту в
повному обсязі, процентів, комісії і
штрафних санкцій у 30-денний строк з дня
отримання вимоги у зв'язку з порушенням
взятих за Договором зобов'язань;
повідомив про прийняте рішення щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
та у разі неналежного виконання
зобов'язання у 30-денний строк з дня
отримання вимоги вимагає від
відповідача добровільно звільнити
нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1
а.с. 13).

Звертаючись до суду за захистом свого
порушеного права, ПАТ «КБ «ПриватБанк»
обґрунтовував свої вимоги ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», згідно якої
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відмовивши у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що на час розгляду справи набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня
2014 року.

Такі висновки суду відповідають
встановленим по справі обставинам та
ґрунтуються на законі, виходячи з
наступного.

Частиною першою ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», встановлено, що
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Вказаний Закон набрав чинності 7 червня
2014 року та втрачає чинність з дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи,
відповідач отримав споживчий кредит в
іноземній валюті; будинок, який є
предметом іпотеки відповідає вимогам
щодо нерухомого житлового майна,
передбаченим Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», оскільки
його площа не перевищує 250 м 2 (будинок
загальною площею 82,80 кв.м), згідно Акту
комісії вуличного комітету від 30.08.2014
рок, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 24.09.2007
року проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1
а.с.240).

Доказів на підтвердження того, що у
позичальника у власності є інше
нерухоме житлове майно позивачем
надано не було, як і не спростовано
надані відповідачем докази щодо
проживання у будинку, який є предметом
іпотеки.

Вірно встановивши обставини справи,
здійснивши аналіз зазначених правових
норм, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
положення Закону № 1304 - УІІ не зупиняє
дію законів, які встановлюють підстави
звернення стягнення, а стосуються
стадії примусового виконання рішення
та не регулює відносини, які виникли до
набрання ним чинності, - не
заслуговують на увагу, оскільки
приписи зазначеного
нормативно-правового акту тлумачиться
позивачем невірно. Відповідно до ст.4 ЗУ
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону інші
закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм. Відтак, норми
Закону № 1304 - УІІ є спеціальними та
підлягають першочерговому
застосуванню при вирішенні питань про
звернення стягнення на майно надане як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті.

Посилання в апеляційній скарзі на
відсутність доказів про те, що
відповідач не має іншого нерухомого
житлового майна, не можуть бути
прийняті колегією суддів, з огляду на
те, що згідно Акту комісії вуличного
комітету від 30.08.2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_4 з 24.09.2007 року проживають за
адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.240).

Слід зазначити, що за приписом ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження того, що у
відповідача у власності є інше
нерухоме житлове майно та на
спростування вищезазначеного Акту, ні
в суді першої, ні в апеляційній
інстанції позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги також
безпідставні, відтак не можуть бути
прийняті до уваги колегії суддів.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст.
308, 314, 315, 317 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 08 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий /підпис/
П.М.Карнаух

Судді: /підпис/
Ю.В.Дряниця

/підпис/
Т.О.Кривчун

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
П.М.Карнаух