Справа № 343/218/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2010/2014
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК»
(правонаступник ПАТ «ВІЕс банк») до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 28 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 28
квітня 2014 року позов ПАТ «ФОЛЬКСБАНК»,
правонаступником якого є «ВІЕс Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно:
салон-перукарню загальною площею 52,6
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 06 серпня
2008 року шляхом, визначеним ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», п.п.16, 18
Іпотечного договору, а саме на підставі
рішення суду шляхом продажу майна
Публічним акціонерним товариством
«ФОЛЬКСБАНК» від свого імені будь-якій
іншій особі покупцю згідно договору
купівлі - продажу за ціною, визначеною
уповноваженим експертом оцінювачем на
день проведення продажу, для чого
забезпечити право Публічного
акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК»
щодо всіх повноважень продавця (в тому
числі, але не виключно: на отримання
дублікатів правовстановлюючих
документів з відповідних установ,
організацій, підприємств незалежно від
форм власності та підпорядкування чи
органів нотаріату, здійснення
будь-яких платежів за продавця,
отримання будь - яких документів,
довідок, витягів, а також вільного
доступу уповноважених представників
банку до предмету іпотеки тощо)
необхідних для здійснення такого
продажу, а кошти одержані від
реалізації перукарні скерувати для
задоволення вимог ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» за
Кредитним договором № 61-2/140 від 07
серпня 2008 року на погашення
заборгованості в розмірі 77 237,14 доларів
США (сімдесят сім тисяч двісті тридцять
сім дол. США, 14 центів), що дорівнює 617 356,
46 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«ФОЛЬКСБАНК» сплачений судовий збір у
сумі 3 441 грн.

На дане рішення ОСОБА_3 (чоловік
ОСОБА_2.) подав апеляційну скаргу, в якій
зсилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Апелянт зазначив, що оскаржуваним
рішенням звернуто стягнення на
приміщення перукарні, придбаної ОСОБА_2
під час перебування з ним в шлюбі, яке є
спільною сумісною власністю, і що суд
першої інстанції не залучив його в
якості третьої особи до участі в
розгляді справи, порушив його права
щодо володіння, користування та
розпорядження спільним майном.
Зазначив, що суд не врахував роз'яснень
абз. 4 п. 25 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» в якому
зазначено, при виникненні спорів з
приводу договору застави (іпотеки) суд
має враховувати положення ст. 578 ЦК,
згідно з якими майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою іншого з подружжя, який у
разі пред'явлення позову про звернення
стягнення на таке майно має бути
залучений до участі в справі.

Також апелянт зазначив, що при
ухваленні рішення судом не дотримано
вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» - в рішенні
не зазначено початкової ціни продажу
предмету іпотеки для його подальшої
реалізації, ціна продажу предмету
іпотеки не погоджена сторонами при
його укладенні, а тому вважає таке
рішення незаконним.

Просив рішення суду скасувати,
постановити нове рішення, яким в позові
позивачу відмовити.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про місце і час розгляду
справи за вказаною ним в апеляційній
скарзі адресою, як на 22.09.2014 року на 11
год., так і на 08.10.2014 року на 14 год.

Про те, що ОСОБА_3 було відомо про час
призначення справи до розгляду в
апеляційному суді свідчить письмове
клопотання, надіслане його
представником за дорученням - ОСОБА_5,
яке надійшло на адресу колегії 15.09.2014
року про призначення у справі
будівельно-технічної експертизи.

Оскільки апелянт в судове засідання
двічі не з'явився без поважних причин,
колегія вважає, що його неявка не є
перешкодою в розгляді апеляційної
скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, подала письмове
пояснення, в якому просила врахувати,
що кредитний договір був укладений нею
як фізичною-особою-підприємцем для
цілей підприємницької діяльності
вважає, що спір підвідомчий
господарському суду. Зсилаючись на те,
що, суд першої інстанції помилково
розглянув справу в порядку цивільного
судочинства, то ухвалене у ній рішення
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі на підставі п.1 ч.1
ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Представник правонаступника ПАТ
«ФОЛЬКСБАНК» - «ВІЕс банк» апеляційної
скарги не визнав. Доводи апелянта
спростовує тим, що предмет іпотеки -
приміщення перукарні, не було придбано
за спільні чи особисті кошти ОСОБА_3 чи
ОСОБА_2 в шлюбі, а саме за кредитні кошти
ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» банк, які ОСОБА_2
отримала в банку зі згоди ОСОБА_3
Отримавши ці кошти, ОСОБА_2 уклала
договір купівлі -продажу приміщення
перукарні від 06 серпня 2008 року з
продавцем. Також зі згоди ОСОБА_3
придбане в такий спосіб майно ОСОБА_2
передала в іпотеку банку. Крім того на
виконання кредитних зобов'язань
ОСОБА_2, позивач уклав договір поруки з
апелянтом на суму 80 000 дол. США,
відповідно до умов якого апелянт
зобов'язався відповідати перед банком
за виконання позичальником - ОСОБА_6
усіх кредитних зобов'язань зі сплати
тіла кредиту, відсотків, пені тощо. Така
фінансова порука забезпечується усім
належним майном поручителя ОСОБА_3 -
апелянта, на адресу якого банк направив
досудову вимогу від 25.10.2012 року за
№09-3/35574 про наявність простроченої
заборгованості та необхідності
виконання взятих на себе зобов'язань,
яку він залишив без реагування. Вважає,
що жодні права апелянта оскаржуваним
рішенням не порушено, оскільки сам
договір поруки апелянт не оскаржував,
натомість невиконанням апелянтом
взятих зобов'язань порушено права
банку. Вважає, що за таких обставин у
суду не було підстав залучати апелянта
до участі у справі, як третю особу.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_6, вважає
такі надуманими нею, оскільки вона не
оскаржувала рішення суду, отже
погодилася з ним, та такі пояснення не
стосуються доводів апеляційної скарги.
Крім її пояснення спростовуються
змістом кредитного договору та
додатками до пояснень, які
підтверджують, що на час укладення
договору вона як підприємець надавала
послуги з роздрібної торгівлі.

Просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, дослідивши
письмові пояснення ОСОБА_2 колегія
суддів не знаходить доводи апеляційної
скарги та письмові пояснення
відповідачки ОСОБА_2 обґрунтованими та
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року
ВАТ «Електронбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ФОЛЬКСБАНК»,
правонаступником якого є «ВІЕс банк»
надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80 000
дол. США. Зі змісту вступної частини
договору (а.с. 5) видно, що ОСОБА_2,
укладаючи договір, діяла як фізична
особа, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
від власного імені, як позичальник, та
зобов'язалася щомісячно повертати
кредит в розмірі 267 дол. США,зі сплатою
річних 12.5%, до 2033 року.

Ціль надання кредиту зазначена у п.1.4
кредитного договору (на купівлю
приміщення салону перукарні площею 52.8
кв.м. у м. Долина, АДРЕСА_2 ), а не на
розвиток підприємницької діяльності
та не для перукарських послуг, якими
ОСОБА_2 на час укладення кредитного
договору не займалася та згідно
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 13.01.2014 року,
долученого нею до письмових пояснень
основним видом її діяльності, як
фізичної особи-підприємця є роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах.

З огляду на викладене, колегія вважає
письмові пояснення відповідачки
ОСОБА_2 про те, що кредитний договір був
укладений нею як фізичною
особою-підприємцем для
підприємницької діяльності та що спір
підвідомчий господарському суду
надуманими, такими, що спростовані
самим змістом кредитного договору та
зазначеною випискою з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
тому не заслуговують на увагу.

Колегією перевірено, що зміст та умови
кредитного договору погоджено з ОСОБА_3
- чоловіком ОСОБА_2 який підтвердив
свою згоду з умовами договору та
уповноважив ОСОБА_2 бути його
представником при підписанні будь-яких
документів, що стосуються одержання
цього кредиту (п.11 договору, а.с. 7).

Зі змісту іпотечного договору від
07.08.2008 року (а.с. 11-14) вбачається, що
ОСОБА_2 передала ВАТ «Електрон банк» з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
нерухоме майно - салон-перукарню
загальною площею 52.6 кв.м., яке належить
їй, як іпотекодавцю, на підставі
договору купівлі-продажу
салону-перукарні від 06.08.2008 року.

ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором не виконувала належним
чином, а тому станом на 19.06.2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 77
237,14 доларів США, яка складається із
заборгованості по тілу кредиту в
розмірі 70 568 доларів США або 564 050 грн. та
6 307, 82 дол. США (заборгованість з
відсотків), що в сумі становить 617 356, 46
гривень.

Вимоги ст.ст. 35, 40 Закону України «Про
іпотеку» щодо повідомлення боржника
(іпотекодавця) про порушення основного
зобов'язання позивачем виконано, про що
підтверджує досудова вимога -
повідомлення від 25.10.2012 року за №09-3/35574
з розпискою ОСОБА_2 про отримання, яка
залишена без реагування.

Доводи апелянта про те, що суд допустив
порушення процесуального права - не
залучив його до участі в розгляді
справи в якості третьої особи не є
обґрунтованими, оскільки відповідно до
роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
оспоренні договору застави (іпотеки),
проте договір іпотеки апелянтом не
оспорювався.

Згідно змісту ст. 578 ЦК України майно,
що є у спільній власності, може бути
передане у заставу лише за згодою
іншого з подружжя. Така згода апелянтом
надавалася. Крім того у п. 1.4 кредитного
договору зазначено, що кредитні кошти
надаються ОСОБА_2 на купівлю
салону-перукарні, отже предмет іпотеки
придбано не за спільні кошти ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як подружжя, а за кошти банку, а
тому зверненням стягнення на таке
майно права апелянта на користування,
володіння та розпорядження цим майном
не порушено.

Не є обґрунтованими і доводи апелянта
про те, що рішення є незаконним,
оскільки в ньому не зазначена
початкова ціна предмету іпотеки,
оскільки позивачем не обрано спосіб
звернення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, при якому
зазначення початкової ціни предмету
іпотеки має суттєве значення, без чого
прилюдні торги відбуватися не можуть.
Позивачем обрано інший спосіб
звернення стягнення на предмет
іпотеки, передбачений ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» та п.п. 16, 18
Іпотечного договору, а саме на підставі
рішення суду надати позичальнику право
продажу майна від свого імені будь-якій
іншій особі - покупцю згідно договору
купівлі-продажу за ціною, визначеною
уповноваженим експертом оцінювачем на
день проведення продажу. Оскільки
продажна ціна предмету іпотеки за цим
способом визначається експертом
оцінювачем на день реалізації предмету
іпотеки, то початкова ціна немає
жодного значення, також є передчасним
питання, порушене апелянтом про
проведення будівельно-технічної
експертизи для визначення ринкової
вартості предмету іпотеки.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано повно
та всебічно, їм дано правильну правову
оцінку, рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи апелянта
не спростовують правильності
висновків суду та законності
оспорюваного рішення, яким права
апелянта не порушено, а отже підстав
для його скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 28
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин