Справа № 188/1674/14-ц
Провадження № 2/188/745/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої: судді
Ніколаєвої І.К.

при секретарі
Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області

про визнання права власності на
спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з
позовом про визнання права власності
на спадкове майно до відповідача
Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_3, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, земельної
ділянки площею 0.1863 га. переданої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, розташованих по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт
відповідно до якого все належне йому на
день смерті майно заповідав
позивачеві, отже, вона є спадкоємцем за
заповітом.

Відповідно до діючого
законодавства позивач у встановлений
законом строк звернулася до приватного
нотаріуса Петропавлівського
районного нотаріального округу з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_3. 19
листопада 2013 року вона отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку надану
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд, що належала на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 024467 ОСОБА_3. В той же час у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 їй було
відмовлено через відсутність
правовстановлюючого документу на
будинок.

Зазначає, що вищевказаний житловий
будинок батько збудував сам,
будівництво будинку було завершено в
1964 році, проте на той час батько не мав
можливості визнати своє право
власності на збудований будинок,
оскільки до 05 серпня 1992 року не
передбачалася процедура введення
приватних будинків в експлуатацію з
метою подальшого оформлення права
власності.

Від спадщини у вигляді житлового
будинку позивач не відмовлялася,
фактично її прийняла, проте через
відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок не може
оформити вказане спадкове майно на
своє ім'я та розпоряджатися ним на
правах власника, а тому змушена
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надала
письмову заяву з проханням розглянути
справу у її відсутність, позов
підтримує в повному обсязі та просить
позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з
проханням розглянути справу без участі
представника Дмитрівської сільської
ради Петропавлівського району
Дніпропетровської області. Позовні
вимоги визнали повністю.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
після смерті якого відкрилася спадщина
у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1,
земельної ділянки площею 0.1863 га.
переданої для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
розташованих по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За життя ОСОБА_3 зробив розпорядження
щодо належного йому на день смерті
майна, тобто склав заповіт, за яким усе
належне йому майно, де б воно не
знаходилося та з чого б воно не
складалося, усі майнові права та
обов'язки, які належать йому на час
посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належатимуть йому на день смерті
заповів у власність ОСОБА_1, що
підтверджується копією заповіту від
26.03.2007 року, посвідченого секретарем
виконкому Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Як зазначає позивач у позовній заяві,
особи, які б мали право на обов'язкову
частку у спадщині після смерті ОСОБА_3
відсутні, оскільки, малолітніх,
неповнолітніх, повнолітніх
непрацездатних дітей немає, а дружина
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2

Відповідно до діючого
законодавства позивач у встановлений
законом строк звернулася до приватного
нотаріуса Петропавлівського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
з заявою про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_3. 19
листопада 2013 року вона отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку надану
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що належала на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 024467 ОСОБА_3. В той же час у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 їй було
відмовлено через відсутність
правовстановлюючого документу на
будинок, що підтверджується постановою
про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
19.11.2013 року.

Згідно технічного паспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 будівництво будинку було
завершено у 1964 році. До 05 серпня 1992 року
не передбачалася процедура введення
приватних будинків в експлуатацію з
метою подальшого оформлення права
власності. Оформлення права власності
на ці будинки проводили органи
місцевого самоврядування на основі
висновку про технічний стан будинку,
складений у бюро технічної
інвентаризації і документа, що
засвідчує право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розташований зазначений об'єкт,
відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999
року та п. 3 постанови Кабінету
Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про
затвердження Тимчасового порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, спорудженими
без дозволу на будівництво».

Та після прийняття Верховною Радою
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» ці об'єкти
приймають в експлуатацію як самовільно
побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність осіб. Крім того,
згідно з частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Це означає, що правові засади прийняття
в експлуатацію об'єктів, побудованих до
05.08.1992 року, відсутні.

До того ж як роз'яснює Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
Інформаційному листі "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у
період чинності Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, що затверджена
Міністерством комунального
господарства Українського РСР 31 січня
1966 року державна реєстрація нерухомого
майна не проводилася в сільській
місцевості, а право власності на
житловий будинок підтверджується лише
записом в погосподарській книзі
сільської ради.

Відповідно до довідки Дмитрівської
сільської ради від 30.09.2014 року № 2149
ОСОБА_3 був головою домогосподарства
АДРЕСА_1 згідно запису в
погосподарській книзі № 15.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Про прийняття позивачем спадщини після
смерті ОСОБА_3 свідчить факт отримання
ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на земельну ділянку, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 19
листопада 2013 року.

Від спадщини у вигляді житлового
будинку позивач також не відмовлялася,
фактично її прийняла, проте через
відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок не могла
оформити вказане спадкове майно на
своє ім'я та розпоряджатися ним на
правах власника.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Таким чином, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3-5, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392,
1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, постанови
Пленуму Верховного суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за
спадкоємцем за заповітом, право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
та господарські будівлі і споруди:
літню кухню, позначену на плані
технічної документації літ «Б», гараж
літ «В», сарай літ «Г», вбиральня літ
«Д», колодязь літ «К», огорожа № 1-3, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва