АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 червня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
треті особи: Орган опіки та піклування
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_5 про
стягнення аліментів, встановлення
місця проживання дитини.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася у суд
з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, встановлення місця
проживання дитини та позбавлення
батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідач участі в утриманні,
вихованні та навчанні сина, який у
зв'язку з глухотою четвертого ступеню є
дитиною-інвалідом, не приймає.

Посилаючись на викладені обставини та
положення ст.180-182, 184-185 СК України,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання сина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій
формі, в сумі 2 000 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття, а також
додаткові витрати на утримання
малолітнього, пов'язані з оплатою
вартості запчастин до слухового
імплантату та ліків - 3 493 грн. 40 коп.

Зазначала, що малолітній є
співвласником квартири АДРЕСА_1, за
даною адресою створені належні умови
для його проживання, й просила суд
визначити місце його проживати разом
із матір'ю у зазначеній квартирі.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 квітня 2014 р. позовну
вимогу ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 залишено без
розгляду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 р.
позов задоволено частково.

Постановлено визначити місце
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом
із матір'ю ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6 аліменти,
в сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 06
березня 2014 р. до досягнення дитиною
повноліття, а також разово 3 493 грн. 40
коп. - додаткових витрати на утримання
неповнолітнього. Вирішено питання
розподілу судових витрат. Допущено
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення аліментів у межах
платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
змінити шляхом зменшення розміру
аліментів, що підлягають з відповідача
на користь позивача на утримання сина,
встановивши їх в розмірі 550 грн., але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, зменшити
суму разового стягнення додаткових
витрат на утримання неповнолітнього з 3
493 грн. 40 коп. до 391 грн. 64 коп.

Колегія суддів, заслухавши учасників
судового розгляду, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг, вважає апеляційну скаргу
представника позивачки такою, що
задоволенню не підлягає, а апеляційну
скаргу представника відповідача такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1998 р.
по 18 листопада 2013 р. /а.с.6,8-9/.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який відповідно до
медичного висновку є дитиною-інвалідом
- глухота ІV ступеню /а.с.7, 10/.

Долучені до матеріалів справи копії
квитанцій свідчать, що позивачкою за
період серпня 2013 р. - травня 2014 р. були
понесені додаткові витрати на
лікування сина /а.с.16, 17/.

Згідно довідки про доходи, виданої
філією «Транс-Капітал» ПрАТ «АТП
«Атлант» за №179 від 11 червня 2014 р.
відповідач отримує заробітну плату, в
сумі 1 452 грн. /а.с.81/.

Згідно свідоцтва про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 вона належить
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та сину сторін - ОСОБА_6
/а.с.19/.

Матеріалами справи доведено, що
вихованням малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, займається його мати -
ОСОБА_2, вона ж здійснює за дитиною
належний догляд, забезпечує його
розвиток.

За таких обставин, районний суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
доцільність проживання дитини сторін
разом з матір'ю.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власницею та
зареєстрована у комунальній АДРЕСА_2
і займає житлову площу 13,7 кв.м.
загальної площі квартири 19,4 кв.м. /а.с.42/.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітній
ОСОБА_6 є співвласниками у рівних
частках двокімнатної ізольованої
АДРЕСА_1, де і зареєстровані /а.с.19,43/.

Згідно даних довідки № 3248, виданої ТОВ
«Житлосвіт» 02 серпня 2013 р., ОСОБА_2 без
реєстрації проживає АДРЕСА_1 /а.с.41/.

Отже, відповідно до матеріалів
справи, позивачка зареєстрована в
належному їй на праві власності
житловому приміщенні, проте проживає
вона з сином у квартирі, яка належить
останньому та відповідачу разом з
матір'ю на праві спільної часткової
власності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років є місце проживання її батьків,
або одного з них, з ким вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може бути вирішено…судом.

З аналізу положень ч.3 ст.29 ЦК
України, ч.1 ст.161 СК України убачається,
що визначальним при вирішенні спору
про місце проживання неповнолітнього
є встановлення з ким із батьків
фактично буде проживати дитина, а не за
якою адресою буде проживати той із
батьків, з ким буде визначено місце
проживання дитини.

Встановлено, що ОСОБА_2
фактично проживає з сином у квартирі,
яка їй на праві власності не належить,
не зареєструвала вона у відповідності
до вимог ст.3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» за
вказаною адресою й своє місце
проживання чи перебування.

З огляду на викладені
обставини, колегія суддів визнає
обґрунтованими висновки районного
суду про визначення місця проживання
неповнолітнього сина сторін разом з
матір'ю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.185 СК
України додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Отже, за змістом вимог ч.2 ст.185 СК
України додаткові витрати на дитину
підлягають відшкодуванню після їх
фактичного понесення.

Районний суд правомірно дійшов
висновку про наявність правових
підстав до стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_2 додаткових витрат на
утримання малолітнього сина, в сумі 3
493грн. 40 коп., остільки ці витрати
викликані тяжкою хворобою дитини та
пов'язані з придбанням для неї
медичних засобів, препаратів, про що
свідчать долучені до справи докази
/а.с. 10-17, 94, 95, 97, 98, 183-188/ й доводи
апеляційної скарги висновків суду в
цій частині не спростовують.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в
частині вирішення вимог про стягнення
аліментів в сумі 800 грн., районний суд
виходив з того, що ОСОБА_4 працює у ПрАТ
«Атлант «філія «Транс-Капітал» на
посаді водія й його середньомісячний
заробіток становить 1 452грн., а також
враховував стану здоров'я
малолітнього, що зумовлює необхідність
додаткових витрат на його лікування.

Між тим у зазначеній частині рішення
судом першої інстанції допущено
неправильне застосування норм
матеріального права.

Так, відповідно до керівних роз'яснень
п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 15 травня 2006 р. «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Розмір аліментів на одну дитину не
може бути меншим, ніж зазначений у ч.2
ст.182 СК України. При цьому необхідно
мати на увазі, що зміна законодавства в
частині визначення мінімального
розміру аліментів на одну дитину не є
підставою для перегляду постановлених
раніше судових рішень про їх стягнення.
Що ж до максимального розміру
аліментів, які стягуються з боржника,
то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України
«Про виконавче провадження» він не
повинен перевищувати 50 відсотків
заробітної плати цієї особи.

За таких обставин, визначений судом
першої інстанції розмір аліментів,
який підлягає стягненню на користь
позивачки, слід зменшити з 800 грн. до
726 грн. / 1 452:2= 726/.

Викладені судом в рішенні висновки в
частині вирішення вимог про визначення
місця проживання дитини та стягнення
додаткових витрат на її утримання
відповідають обставинам справи та
зібраним доказам й доводи апеляційних
скарг в цій частині висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року в
частині розміру аліментів, які
підлягають стягненню з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6 змінити
шляхом зменшення суми щомісячного
платежу з 800 грн. до 726 грн.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:
Судді:

Справа № 761/6884/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/11538/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ПіхурО.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.