Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/5832/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
припиненим за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 04 серпня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про припинення договору
поруки. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилалася на те, що між
Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)
та ОСОБА_2 укладено договір про надання
споживчого кредиту в розмірі 73 255,00
швейцарських франків, що еквівалентно
306 090,16 грн. за №0 від 27.04.2007року. В
забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено
договір поруки №0/п від 27.04.2007
року. 25.11.2008 року та 25.09.2009 року між
банком та позичальником були укладені
додаткові угоди (а.с.10,12), якими змінено
графік погашення кредиту. Оскільки
кредитор, укладаючи додаткові угоди та
підвищуючи процентну ставку, не довів
до відома поручителя про зміну умов
кредитного договору та не одержав його
згоди на продовження договору поруки
на нових умовах, пов'язаних із
збільшенням відповідальності
поручителя, позивач просить визнати
договір поруки таким, що припинив свою
дію.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 04 серпня 2014 року позов
задоволено, визнано договір поруки
№0/п від 27.04.2007 року, укладений між
ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», припиненим.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»,
посилаючись на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1. Зазначає, що
судом не враховано умови п.1.3.2
кредитного договору, за яким банк мав
право подвоїти процентну ставку у разі
невиконання умов договору. Про
підвищення ставки до 10,99 % поручитель
була повідомлена. Додатковими угодами
відповідальність поручителя не
збільшена.

Розглянувши справу в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2007 року між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0 (далі - Договір), відповідно до
умов якого банк надає позичальнику
кредит в розмірі 73 255,00 швейцарських
франків, що еквівалентно 306 090,16 грн., з
встановленням процентної ставки за
користування кредитом в розмірі 8,99 %
річних та датою остаточного повернення
кредиту не пізніше 27.04.2018 року (а.с.4-6).

Згідно п.1.3.1 Договору про надання
споживчого кредиту процентна ставка у
8,99% річних за користування кредитними
коштами встановлюється протягом
перших 30 календарних днів, рахуючи з
дати видачі кредиту. Після закінчення
цього строку та кожного наступного
місяця кредитування розмір процентної
ставки підлягає перегляду відповідно
до умов договору. Якщо банк не
повідомив позичальника про
встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний строк
кредитування відповідно до умов
договору, то застосовується розмір
процентної ставки, діючий за договором
у попередньому місяці.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
договором 27.04.2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений
договір поруки №0/п. Відповідно до
п. 2.1 цього договору передбачено, що
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови Основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Під «згодою поручителя»
сторони розуміють візування
поручителем змін до Основного договору
(шляхом проставлення підпису
уповноваженої особи та печатки
поручителя, якщо останній є юридичною
особою) та/або отримання письмової
згоди з такими змінами та/або шляхом
обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
поручителем додаткової угоди до цього
договору щодо внесення відповідних
змін (а.с.7).

25.11.2008 року та 25.09.2009 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 були укладені
додаткові угоди, якими змінювався
графік погашення кредиту за договором
про надання споживчого кредиту №0
від 27.04.2007 року (а.с.8-13).

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 на 28.01.2014 року
процентна ставка змінювалася з 8,99 %
річних до 17,98%, 10,99% та 21,98 % (а.с.14-17).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_1 про визнання договору
поруки припиненим, суд першої
інстанції виходив з того, що без згоди
поручителя було збільшено процентні
ставки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції зважаючи
на таке.

В ч.1 ст.3 ЦПК України зазначено, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання,
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення кожної особи
до суду за захистом свого особистого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Із конструкції ст. 554 ЦК України
випливає, що хоча поручитель і
пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, він є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором (постанова Верховного Суду
України від 19 грудня 2011 р. у справі №6-67
цс11). Це підтверджується його правом
висувати заперечення проти кредитора і
в тому разі, коли боржник від них
відмовився або визнав свій борг (ч. 2
ст.555 цього Кодексу).

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння зміна умов договору не
допускається.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК до припинення
поруки призводять такі зміни умов
основного зобов'язання без згоди
поручителя, які призвели або можуть
призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього, зокрема у
разі встановлення нових умов щодо
порядку зміни процентної ставки в бік
збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть
участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком
(постанова Верховного Суду України від
18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12).

У п.22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Згідно розділу 5 «Порядок зміни
процентної ставки» кредитного
договору банк може збільшити розмір
процентної ставки, із зазначенням її
розміру та дати початку дії такої
ставки, шляхом направлення поштою за
адресою Позичальника відповідного
рекомендованого листа. Такий новий
розмір процентної ставки за цим
Договором починає застосовуватися з
дати, що буде вказана у Повідомленні
Банку до Позичальника, без укладення
Сторонами відповідної угоди про
внесення змін до цього Договору.

13.06.2008 року Банком направлено
повідомлення кредитору та поручителю
про збільшення процентної ставки з
01.07.2008 року на 2 % річних, тобто до 10,99 %
(а.с.71, 75).

В той же час, умовами п.1.3.2 Договору не
передбачено відповідальності
позичальника за користування
кредитними коштами понад встановлений
вказаним договором строк у подвійному
розмірі і про встановлення такого
розміру процентів повідомлення
направлено лише позичальнику ОСОБА_2, а
тому застосування відповідальності у
розмірі подвійної процентної ставки
без згоди поручителя призвело до
збільшення обсягу її відповідальності
та зміни розміру щомісячної
заборгованості, що підлягав сплаті, при
підписанні додаткових угод (8-13).

Колегія суддів не може прийняти до
уваги доводи апеляційної скарги, щодо
того, що розмір відсоткової ставки не
змінювався, оскільки це суперечить
довідці-розрахунку заборгованості за
кредитним договором №0 станом на
28.01.2014 року яка міститься в матеріалах
справи (а.с.14-17).

Крім того, колегія суддів зазначає, що
за умовами п.1.3.1 та 1.3.2 допускається
збільшення процентної ставки за
користування кредитом та встановлення
її нового розміру при настанні
обставин, передбачених ч.1 п.5.2 Договору,
тобто банку надано право встановлювати
розмір процентів за користування
кредитів відмінний від 8,99 %, що
визначений початково.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що
банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору
може змінити розмір процентної ставки
в сторону збільшення у разі порушення
позичальником кредитної дисципліни,
здійснення поточних коливань
процентних ставок та інших обставин.

З аналізу вищевказаних умов Договору
вбачається, що зміна розміру
процентної ставки можлива відносно
тієї що, встановлена у п.1.3.1.

Встановлення подвійної
відповідальності за користування
кредитними коштами понад встановлений
вказаним Договором строк, є мірою
відповідальності і призводить до зміни
умов Основного договору з Боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя і ця умова
не була доведена до відома поручителя у
встановленому порядку та не отримана
її згода.

Таким чином суд 1-ї інстанції з
урахування встановлених обставин
справи дійшов правильного висновку про
те, що встановлення подвійної
процентної ставки за кредитним
договором у порушення умов договору
поруки відбулося без згоди поручителя,
призвело до збільшення обсягу його
відповідальності і є підставою для
припинення поруки відповідно до вимог
ч.1 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

Суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 04 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді