АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7145/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Пустовар О. С. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів -
Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 01
липня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2,
зацікавлена особа Покровська селищна
рада Покровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту перебування на
утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 01
липня 2014 року у задовленні заяви
ОСОБА_2, зацікавлена особа Покровська
селищна рада Покровського району
Дніпропетровської області про
встановлення факту перебування на
утриманні спадкодавця - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
направити справу на новий розгляд,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, суд вважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції зазначено, що
допитаний в якості свідка ОСОБА_3
вказав, що він товаришував з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, вони проживали однією сім'єю.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що вона
працювала в ЛОР відділенні, а ОСОБА_4
часто лежала в лікарні. Вона проживала
з ОСОБА_5, спочатку в гуртожитку, а потім
отримали квартиру. В 2002 році він
захворів раком горла. Офіційно не
працював, ходив наймався по людях, за що
йому люди давали харчі.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що він був
директором комунгоспу, де працювали
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та підтвердив їх факт
проживання однією сім'єю, про факт
утримання пояснень не надав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення заявниці,
свідків, доводи представника заявниці,
суд вважав, що заява задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд приймаючи рішення правильно
посилався на вимоги ст.ст. 3, 10, 11, 58-60, 212,
213 ЦПК України, ст. 531 ЦК України 1963 року,
а також на роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від 30
травня 2008 року, №7 "Про судову практику
в справах про спадкування", зазначаючи
що відносини спадкування регулюються
правилами Цивільного кодексу України,
якщо спадщина відкрилась не раніше 1
січня 2004 року. Оскільки спадщина
відкрилася до 1 січня 2004 року, то
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом.

Так, із матеріалів справи та пояснень
заявниці, її представника, свідків
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
співмешкали з 1996 року по лютий 2003 року,
в період чого, вони отримали квартиру
за адресою - АДРЕСА_1, 1/2 частка якої
належала ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1
та 1/2 частка належала ОСОБА_5, померлому
19 лютого 2003 року.

Згідно заповіту, посвідченого
приватним нотаріусом Покровського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 30
вересня 2005 року ОСОБА_4 заповіла
заявниці належну їй квартиру в АДРЕСА_1.

Для отримання спадщини необхідно
встановити вказаний вище факт, що
має юридичне значення. Пунктом 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 31 березня 1995 року, №5 "Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення", чинним на час відкриття
спадщини, встановлення факту
перебування особи на утриманні
померлого має значення для одержання
спадщини, призначення пенсії або
відшкодування шкоди, якщо допомога, яка
надавалась, була для заявника
постійним і основним джерелом засобів
для існування. Одержання заявником
заробітку, пенсії, стипендії, інших
доходів не є підставою для відмови у
встановленні факту перебування на
утриманні, коли суд установить, що
основним і постійним джерелом засобів
до існування була для заявника
допомога з боку особи, яка надавала
йому утримання.

Заявниця та свідки в судовому
засіданні, пояснили, що дійсно ОСОБА_4
та ОСОБА_5 проживали в період з 1997 року
по 2003 рік без реєстрації шлюбу, але
доказів утримання ОСОБА_5 ОСОБА_4 в
судовому засіданні не наведено,
оскільки ОСОБА_5 не працював, жив за
рахунок тимчасових заробітків, хворів
на рак, що не заперечувалося свідками
та самою заявницею, тобто суду не
доведено, що він отримував значно
більший дохід, ніж розмір пенсії ОСОБА_4

Тому суд прийшов до висновку, що та
обставина, на яку посилається заявниця,
що доходи ОСОБА_5 перевищували доходи
ОСОБА_4 не може бути підставою для
встановлення факту перебування її на
утриманні у чоловіка та втрати джерела
засобів до існування після його смерті.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
приведені в апеляційній скарзі доводи
позивача про те, що суд дійшов
невірного висновку щодо відсутності
підстав для задоволення заяви, а надані
докази є достатніми.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що доказів утримання
ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні не
наведено, оскільки ОСОБА_5 не працював,
жив за рахунок тимчасових заробітків,
хворів на рак, що не заперечувалося
свідками та самою заявницею, тобто не
доведено, що він отримував значно
більший дохід, ніж розмір пенсії ОСОБА_4

Та обставина, що доходи ОСОБА_5
перевищували доходи ОСОБА_4 не може
бути підставою для встановлення факту
перебування її на утриманні у чоловіка
та втрати джерела засобів до існування
після його смерті, оскільки не
підтверджена належними та
достовірними доказами, відповідно до
вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
представник заявниці зазначив, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримували лише
мінімальні пенсії, а достовірних даних
про інші доходи у заявниці відсутні.

Тому не доведено факту перебування
особи на утриманні померлого, оскільки
не встановлено що спадкодавиці ОСОБА_4
надавалась допомога ОСОБА_5, яка була
для неї постійним і основним джерелом
засобів для існування.

Суд також врахував, вимоги
законодавства, які регулюють спадкові
правовідносини, посилаючись на вимоги
ст.531 ЦК України 1963 року, а також
врахував роз'яснення із цих питань,
викладені у Постанові Пленуму
Верховного Суду України, від 31 березня
1995 року, №5 "Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення", та Постанові
Пленуму Верховного Суду України, від 30
травня 2008 року, №7 "Про судову практику
в справах про спадкування".

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків суду не
спростовують, а із матеріалів справи
вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК
України підстави для скасування чи
зміни судового рішення відсутні, і
оскаржуване рішення судом першої
інстанції ухвалене із додержанням норм
процесуального права та у
відповідності із нормами
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 01 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
двадцятиденний строк у касаційному
порядку.

Судді: