АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7657/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Парфьонов Д. О. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
оскарження ухвали судді
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 30 липня
2014 року про повернення позовної заяви у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, та інші, прокурора Снегач,
прокурора Степанова, судді Олійника
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

14 липня 2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_2, за якою позивач
просив суд визнати його цивільним
позивачем по даній справі, про що
винести відповідну постанову; стягнути
з винних осіб на його користь 9 000 000
гривень матеріальної та моральної
шкоди; прийняти заходи по забезпеченню
позову. Позивач в позовній заяві
посилався на порушення його прав у
зв'язку з незаконними діями робітників
міліції і прокуратури м.
Новомосковська Дніпропетровської
області внаслідок тривалого його
утримання (2007-2012 роки) в ДСІЗО № 3 м.
Дніпропетровська. У вересні 2007 року
позивач був затриманий робітниками
міліції м. Новомосковська
Дніпропетровської області на підставі
підозри у вчинені ним злочину,
передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України. В 2013
році позивачу з повідомлення Євро-Суду
стало відомо, що органи Новомосковську
скритно закрили проти нього
кримінальну справу в червні 2012 року.
Помилкове затримання, знущання,
моральне страждання як його, так і
психологічний вплив на його рідних до
квітня 2012 року вважає порушенням його
прав.

Ухвалою судді Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року позовна
заява вважається неподаною і повернута
позивачу на підставі ч.2 ст. 121 ЦПК
України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу судді скасувати, та направити
справу до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі, посилаючись на
те, що підстав для повернення позовної
заяви не має, а вказана ухвала суду є
незаконною та підлягає скасуванню.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя
міськрайонного суду виходив з того, що
позивачем не виконані вимоги суду за
ухвалою судді від 17 липня 2014 року про
залишення позовної заяви без руху для
усунення недоліків, оскільки позовна
заява не відповідає вимогам ч.2 ст.119
ЦПК України, а саме: в позовній заяві не
зазначено відомостей про конкретних
відповідачів, окрім визначення їх як
робітників міліції та робітників
прокуратури. Крім того, до позовної
заяви не додано доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування. Також в змісті позовних
вимог зазначено прохання вжити заходи
до забезпечення позову, але не вказано
його вид. 30 липня 2014 року до суду від
позивача на виконання вимог ухвали від
17 липня 2014 року надійшла уточнена
позовна заява. З поданої уточненої
позовної заяви вбачається невиконання
позивачем вимог ухвали про залишення
позовної заяви без руху в повному
обсязі. Зокрема, уточнена позовна заява
не містить інформації щодо прізвища,
ім'я, по-батькові відповідачів. Крім
того, до уточненої позовної заяви
позивачем не додано доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування. Також в прохальній
частині позову позивачем визначено
прохання вжити заходи до забезпечення
позову, але не вказано його вид.

Відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України суд
повертає позовну заяву у зв'язку з
невиконанням вимог ухвали суду по
усуненню недоліків позовної заяви.

Згідно змісту постанови № 2 Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року,
п.7 ч.2,- якщо заява не відповідає вимогам
статей 119,120 ЦПК, суддя відповідно до
вимог ст.121 ЦПК постановляє ухвалу, в
якій повинні бути зазначені конкретні
підстави залишення заяви без руху, і
надає строк для усунення недоліків,
тривалість якого визначається в
кожному конкретному випадку з
урахуванням характеру недоліків,
реальної можливості отримання копії
ухвали, яка повинна бути надіслана
заявнику негайно, та їх виправлення.

Колегією суддів апеляційної
інстанції не встановлено порушень
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
в межах апеляційної скарги, які могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності можливості виправити
зазначені судом недоліки позовної
заяви у зв'язку з тим, що позивач не є
юристом, та оплатити послуги юриста він
не може, знаходиться на утриманні в
ДСІЗО № 3 м. Дніпропетровська, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
юридична необізнаність особи не
позбавляє її обов'язку дотримуватись
норм закону.

Спірні правовідносини відносно
відшкодування шкоди регулюються
статтею 1176 ЦК України.

Згідно статті 1176 ЦК України
«Відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду» ч.1 - шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду; ч.2 - право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом; ч.3 -
якщо кримінальну справу закрито на
підставі закону про амністію або акта
про помилування, право на
відшкодування шкоди не виникає; ч. 4 -
фізична особа, яка у процесі дізнання,
попереднього (досудового) слідства або
судового розгляду шляхом самообмови
перешкоджала з'ясуванню істини і цим
сприяла незаконному засудженню,
незаконному притягненню до
кримінальної відповідальності,
незаконному застосуванню як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконному
затриманню, незаконному накладенню
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт, не має права
на відшкодування шкоди; ч.5 - шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок постановлення судом
незаконного рішення в цивільній
справі, відшкодовується державою в
повному обсязі в разі встановлення в
діях судді (суддів), які вплинули на
постановлення незаконного рішення,
складу злочину за обвинувальним
вироком суду, що набрав законної сили;
ч.6 - шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах; ч.7 - порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Так відповідно до вказаної статті
Закону спеціальний делікт виникає в
разі: зокрема, незаконного притягнення
особи до кримінальної
відповідальності. Притягненим до
кримінальної відповідальності
визнається громадянин, у відношенні
якого органами дізнання, попереднього
слідства, прокуратури винесена
постанова про притягнення як
обвинуваченого (ст. 131 - 132 КПК України);
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд. Взяття під
варту та підписка про невиїзд як
запобіжні заходи можуть бути обрані
органами дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, суду у порядку
ст.ст. 151, 155 КПК України; незаконного
затримання; затриманою вважається
особа, яка затримана по підозрі у
вчиненні злочину (ст. 431 КПК України);

Для настання відповідальності за
частиною 1 статті 1176 ЦК України
необхідно, щоб вищеперераховані дії
правоохоронних органів та суду були
незаконними. Право на відшкодування
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними діями, рішеннями чи
бездіяльністю у сфері правосуддя
виникає за умови: зокрема, закриття
кримінальної справи органом
попереднього (досудового) слідства.
Перелік підстав закриття кримінальної
справи встановлений ст. 6 КПК. До них
відноситься: відсутність події
злочину, відсутність в діянні особи
складу злочину, скінчення строків
давності тощо.

Якщо кримінальну справу закрито на
підставі закону про амністію, права на
відшкодування шкоди не виникає
(частина 3 вказаної статті).

У перелік незаконних діянь суду та
правоохоронних органів, які тягнуть за
собою відповідальність за правилами
частини 1 статті 1176 ЦК України, не
увійшли такі дії правоохоронних
органів та суду, як незаконне
проведення обшуку та виїмки, незаконне
застосування примусових заходів
медичного характеру та деякі інші.
Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі вищезазначеними діями, а також
іншими незаконними діями,
бездіяльністю, незаконним рішенням
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах (ч.6).

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову та
моральну шкоду в деліктних
(позадоговірних) відносинах
передбачені ч. 1 ст. 1166 і ч. 1 ст. 1167 ЦК.

Згідно із зазначеними нормами
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди, який повинен,
зокрема, приймати участь у справі в
якості відповідача.

Крім того, виходячи з положень ст. ст.
56, 121 Конституції, передбачена ч. 6 ст. 1176
ЦК відповідальність на загальних
підставах означає, що шкода
відшкодовується зазначеним у цій нормі
державним органом, а за недостатності
коштів - відшкодовується державою.

Шкода, завдана незаконними діяннями
правоохоронних органів та суду,
визначеними у статті 1176 ЦК України,
відшкодовується за рахунок коштів
державного бюджету в повному обсязі
незалежно від вини службових осіб
вищезазначених органів.

Порядок відшкодування шкоди
встановлений Законом України від 01.12.94
N 266/94-ВР "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" (далі - Закон від 01.12.94) згідно з п.1
ч.1 ст.1 цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 13 Закону від
01.12.94 року розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, установлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться,
виходячи з розміру, не меншого ніж один
мінімальний розмір заробітної плати за
кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

У відповідності до вказаних норм
закону, суд першої інстанції вказав на
недоліки позовної заяви щодо не
конкретизації відповідача, та щодо не
зазначення в позовній заяві доказів, що
підтверджують кожну обставину.

Якщо позивач вважає, що до нього
незаконно застосовано як запобіжний
захід тримання під вартою, незаконно
притягнуто його до кримінальної
відповідальності, то в цьому випадку
відповідачем має бути Державне
казначейство України.

У відповідності до вимог статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу
(підстави звільнення від доказування) -
ч.1; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі - ч.2.

У відповідності до вимог статті 133 ЦПК
України, особи, які беруть участь у
справі і вважають, що подання потрібних
доказів є неможливим або у них є
складнощі в поданні цих доказів, мають
право заявити клопотання про
забезпечення цих доказів.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви (ч.5 ст. 121 ЦПК
України).

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що ухвала судді про
повернення позовної заяви у зв'язку з
невиконанням ухвали судді про усунення
недоліків позовної заяви постановлена
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, і не має
підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.304,307, п.1 ч.1 ст.312, ч.1 ст.218
ЦПК України, судова колегія судової
палати, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу судді Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року про
повернення позовної заяви - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Черненкова Л.А.

Судді
Петешенкова М.Ю.

Дерев’янко О.Г.