Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Боймиструк С.В.

Секретар судових засідань Пиляй
І.С.

З участю представника ТзОВ
„Кредитні ініціативи",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на заочне рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 22 січня 2013 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Сведбанк» про захист прав споживача,
визнання кредитного договору
недійсним,

в с т а н о в и
л а:

Заочним рішенням Здолбунівського
районного суду від 22 січня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
недійсним кредитний договір №1701/0408/88-041
від 08 квітня 2008 року, укладений між
ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк». Визнано
недійсним іпотечний договір
№1701/0408/88-041-Z-1041 від 08 вересня 2008 року,
укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк».

Стягнуто з ПАТ «Сведбанк» судовий збір
в розмірі 214 грн. 60 коп.

Ухвалою цього ж суду від 26 червня 2014
року заяву ТзОВ «Кредитні ініціативи»
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

У поданій на заочне рішення
апеляційній скарзі ТзОВ «Кредитні
ініціативи» покликається на його
незаконність та необгрунтованість,
через невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, а також
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

____________________________________________________________

Справа № 562/3846/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції: Мичка І.М.

Провадження № 22-ц787/2079/2014
Суддя-доповідач: Собіна І.М.

Вказує, що 28 листопада 2012 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» був укладений
договір факторингу. Згідно даного
договору відбулося відступлення прав
вимоги за кредитним договором
№1701/0408/88-041 від 08 квітня 2008 року, що був
укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
Відповідно до даного договору
факторингу ТзОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» набуло права
кредитора на вимоги до ОСОБА_2

28 листопада 2012 року між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було
укладено Договір факторигу, згідно
якого відбулася передача прав грошової
вимоги щодо погашення заборгованості
по кредитним зобов'язанням ОСОБА_2

Проте, в порушення вимог законодавства,
ТзОВ «Кредитні ініціативи» не було
залучено в якості відповідача по даній
справі. Вважає, що суд фактично
позбавив товариство можливості
реалізувати свої права на подачу заяви
про застосування правових наслідків
недійсності кредитного договору у
відповідності до ст. 1057-1 ЦК України, а
також заяви про застосування позовної
давності, згідно ст. 267 ЦК України щодо
права визнання недійсними положень
кредитного договору, укладеного в 2008
році.

Зазначає, що позивач на момент
підписання оспорюваного кредитного
договору власноручно засвідчив
відсутність обставин особистісного
характеру (а саме отримання кредиту на
невигідних для нього умовах), про
наявність яких без доведення таких
тверджень належними та допустимими
доказами, він посилається у своїй
позовній заяві.

Також вказує, що суд першої інстанції
безпідставно погодився з позицією
позивача, про те, що оспорювані
договори є одностороніми та
передбачають лише права Банку. Суд не
взяв до уваги факт наявності в змісті
оспорюваного кредитного договору
Розділу 4 «Обов'язки Банку», а також
факту повного виконання банком свого
обов'язку надання позичальнику
кредитних коштів. Про факт одержання
кредиту не заперечував і ОСОБА_2, а тому
суд безпідставно прийшов до висновку
про відсутність будь-яких обов'язків
Банку при укладенні та виконанні
кредитного договору.

Зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно прийняв рішення лише на
підставі матеріалів та доказів наданих
позивачем, при тому, що судом з власної
ініціативи вживалися заходи по
витребуванню від відповідача
документів, однак за відсутності
інформації про причини ненадання таких
документів суд прийняв оскаржуване
рішення, що істотно вплинуло на
правильність вирішення справи і
призвело до неповного з'ясування
обставин по справі.

Вказує, що судом безпідставно
констатовано факт порушення
положеннями кредитного договору вимог
ст.1056-1 ЦК України щодо заборони банкам
в односторонньому порядку збільшувати
розмір процентів за користування
кредитом, оскільки ЦК України
доповнено даною статтею вже після
укладення кредитного договору - на
підставі Закону «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12.12.2008 року.

Вважає, зазначені в апеляційній
скарзі порушення є підставою для
скасування заочного рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову в позові.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 вказує на те, що ТзОВ „Кредитні
ініціативи" не було стороною
кредитного договору та договору
застави, а стало правонаступником в
листопаді 2012 року і не має права на
апеляційне оскарження заочного
рішення суду. Просив апеляційну скаргу
товариства відхилити, а заочне рішення
суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08
квітня 2008 року між ВАТ „Сведбанк" та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№1701/0408/88-041, відповідно до якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі
55000доларів США, зі сплатою за
користування грошовими коштами 11,9%
річних на строк до 07 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання
зобов"язання за кредитним договором
між ВАТ „Сведбанк" та ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 08 квітня 2008 року було
укладено іпотечний договір
№1701/0408/88-041-Z-1, за умовами якого
іпотекодавці передали в іпотеку банку
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
Здолбунівського району Рівненської
області.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов"язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, у будь-який
передбачений договором спосіб, а
клієнт відступає або зобов"язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

28 листопада 2012 року між ПАТ
„Сведбанк" та ТзОВ „Факторингова
компанія „Вектор Плюс" відповідно до
чинного законодавства був укладений
договір факторингу №15.

Відповідно до умов цього договору
відбулося відступлення права вимоги,
за кредитним договором №1701/0408/88-041 від 08
квітня 2008 року від ПАТ „Сведбанк" до
ТзОВ „Факторингова компанія „Вектор
Плюс" згідно з яким останнє набуло
права кредитора до боржника ОСОБА_2

У свою чергу, між ТзОВ
„Факторингова компанія „Вектор Плюс"
та ТзОВ „Кредитні ініціативи" цього ж
числа, було укладено договір
факторингу, згідно якого відбулася
передача прав грошової вимоги щодо
погашення заборгованості по
кредитному договору №1701/0408/88-041 від 08
квітня 2008 року боржником ОСОБА_2 (а.с.70 -
81, 87).

Зазначені договори факторингу
заінтересованими особами не оспорені і
є чинними.

Визнавши кредитний договір та
договір іпотеки недійсними, суд першої
інстанції виходив з вимог ст. 233 ЦК
України відповідно до якої правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого право чину. До того
ж вважав, укладені договори
односторонніми, а вимогу банку про
дострокове повернення кредиту такою,
що порушує його права.

Проте, з такими висновками суду,
колегія суддів погодитися не може з
наступних підстав.

Ні в матеріалах справи, ні в
рішенні суду не наведені докази тяжких
для позивача обставин та в чому
полягали для позичальника невигідні
умови.

Кредитний договір та договір
іпотеки підписано особисто ОСОБА_2 що
свідчить про його згоду з усіма
істотними умовами цих договорів. З
вимогами про розірвання договорів
позивач до суду не звертався, та не
ставив перед банком питання про зміну
умов договорів.

До того ж п. 10.12 кредитного
договору сторони передбачили, що
укладаючи цей договір позичальник
усвідомлює та підтверджує, що умови
договору для нього є зрозумілими,
відповідають його інтересам та
спрямовані на досягнення мети, є
розумними та справедливими.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 1057-1 ЦК України у
разі визнання недійсним кредитного
договору суд за заявою сторони в
обов"язковому порядку застосовує
наслідки недійсності правочину,
передбачені частиною 1 статті 216 цього
Кодексу, та визначає грошову суму, яка
має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний
договір, у якому виконання зобов"язання
позичальника забезпечено заставою
майна позичальника або поручителя, суд
за заявою кредитодавця накладає на
таке майно арешт. Суд вирішуючи справу
зазначених вимог закону не виконав і
допустив порушення прав кредитора.

Не ґрунтуються на матеріалах
справи і висновки суду про те, що
кредитний договір, є одностороннім
правочином в якому відсутні обов"язки
банку перед позичальником.

Колегія суддів проаналізувавши
матеріали справи дійшла висновку про
недоведеність позовних вимог про
визнання недійсними кредитного та
іпотечного договорів.

На підставі наведено, керуючись ст.
10, ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309,
ст. ст. 313,314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити.

Заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
22 січня 2013 року скасувати і в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання ним законної сили.

Головучий І.М.Собіна

Судді:
О.В.Оніпко

С.В. Боймиструк