АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7420/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т. А. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 10
липня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О
В И Л А:

12 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулись до суду із зазначеним
позовом, за яким просили стягнути з
ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за
кредитним договором № DNH4KP24410263 від
12.04.2006 року у розмірі 22 146,03 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 708,86 грн.;
заборгованість по процентам - 6054,15 грн.;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 13 852,26 грн.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) - 1 030,76 грн. та
судові витрати у розмірі 243,60 грн.
судовий збір. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилались на те, що 12
квітня 2006 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір, згідно умов якого - позивач
надав відповідачеві кредитні кошти у
сумі 2 470 грн. із розрахунку 25,08 % на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між
сторонами договір. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, інші
витрати. У порушення умов договору,
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав.
Станом на 15.01.2014 року за відповідачем
наявна заборгованість за кредитним
договором в розмірі 22 146 грн. 03 коп., в
тому числі: заборгованість за кредитом
- 708 грн. 86 коп.; заборгованість по
процентам - 6 054 грн. 15 коп.; пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань -
13 852 грн. 26 коп.; штраф (фіксована
частина) - 500 грн.; штраф (процентна
складова) - 1 030 грн. 76 грн. В зв'язку з чим
ПАТ КБ «ПриватБанк» вважають, що їх
права порушені та просили позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Магдалинівського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2014
року ухвалено: в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, стягнути з відповідача
судові витрати по справі, посилаючись
на те, що суд неповно та не всебічно
дослідив всі обставини справи, невірно
витлумачив норми матеріального права,
порушив норми процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що 12
квітня 2006 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № DNH4KP24410263, згідно умов якого -
позивач надав відповідачеві кредитні
кошти у сумі 2470 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення - 12 квітня 2007 року.
Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконував, в зв'язку з чим станом на
15.01.2014 року за відповідачем наявна
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 22 146 грн. 03 коп., в тому числі:
заборгованість за кредитом - 708 грн. 86
коп.; заборгованість по процентам - 6 054
грн. 15 коп.; пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань - 13 852 грн. 26 коп.;
штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) - 1 030 грн. 76 грн.
Оскільки кредитним договором №
DNH4KP24410263 (заява позичальника), сторонами
було визначено, що банк надає
позичальнику строковий кредит на строк
12 місяців по 12.04.2007 року, із вказаної
дати розпочався відлік строку позовної
давності в п'ять років, який закінчився
відповідно - 12.04.2012 року. Із матеріалів
справи вбачається, що ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулись до суду з
вказаним позовом - 12 лютого 2014 року,
тобто із пропуском п'ятирічного строку
звернення для пред'явлення позову, і
поважної причини цього строку
позивачем не наведено.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулись до суду з позовною заявою з
пропуском строку позовної давності.
Кінцевим терміном повернення коштів за
кредитним договором є 12 квітня 2007 року.
Отже саме з цієї дати розпочався
перебіг строку позовної давності та
закінчився 12 квітня 2012 року, оскільки
сторонами кредитних правовідносин
обумовлений збільшений строк позовної
давності терміном в 5 років. Тоді як ПАТ
КБ «ПриватБанк» звернувся із позовною
заявою лише 12 лютого 2014 року.

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин. Позивач - банк
продовжував щомісячно нараховувати
проценти та штрафні санкції за
прострочення зобов'язання по
поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по кредитній картці, що
свідчить про обізнаність позивача про
порушення свого права.

Відповідач у заяві до суду першої
інстанції просив застосувати до
спірних правовідносин сплив позовної
давності і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову (а.с.68).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги що суд
першої інстанції не звернув увагу на
докази переривання строку позовної
давності, оскільки в травні 2011 року
здійснювалось погашення основного
боргу, судова колегія вважає
неспроможними, оскільки ці обставини
не підтверджені матеріалами справи.

Судова колегія встановила відсутність
переривання перебігу позовної
давності за спірними правовідносинами,
за обставинами, що останнє зарахування
грошових коштів по кредитному рахунку
відповідача відбулося 30 травня 2011 року
на суму 28,02 гривень, які позивач
здійснив шляхом списання грошових
коштів з рахунку відповідача СКС
кредитна карта универ. на вказаний
рахунок кредиту (а.с.38,39), оскільки
вказані дії позивача не можна
розцінювати, як вчинення відповідачем
дії, що свідчить про визнання ним свого
боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до вимог ч.1 статті 264 ЦК
України, - перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Доводи представника апелянта про те, що
останнє зарахування грошових коштів по
кредитному рахунку відповідача, яке
відбулося 30 травня 2011 року, обумовлено
укладеним кредитним договором, за яким
відповідач надав згоду на списання
позивачем з його рахунків коштів, а
тому такі дії позивача відносяться до
дії відповідача, які свідчать про
визнання ним боргу, що перериває строк
позовної давності, судова колегія
вважає неспроможними, оскільки дії
позивача не можна розцінювати, як
вчинення відповідачем дії, що свідчить
про визнання ним свого боргу або іншого
обов'язку перед позивачем, а тому
застосування ч.1ст.264 ЦК України до
вказаних обставин є безпідставним.

Згідно п. 3.3.5 Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) банк має право: списувати
кошти з поточних рахунків
позичальника, згідно п.3.2.5 цих Умов, при
настанні строків платежів,
передбачених цими Умовами та Заявою, у
межах належних до сплати Банку сум.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Списання позивачем коштів з рахунку
відповідача поза межами кредитного
договору, який укладено з кінцевим
терміном повернення 12 квітня 2007 року,
тобто за межами настання строків
платежів, не можна віднести до
обумовлених договірних відносин про
доручення позичальником банку
списувати кошти із всіх своїх поточних
рахунків, та не можна віднести такі дії
кредитора такими, що свідчать про
визнання боргу позичальника перед цим
же кредитором.

Судова колегія вважає хибними
посилання представника апелянта на
застосування ст. 264 ЦК України до
спірних правовідносин, а саме на
переривання перебігу позовної
давності 30 травня 2011 року, оскільки
списання коштів відповідача в цей день
була виконана працівниками позивача
без погодження даної дії з боржником.

Доводи апелянта про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія вважає
неспроможними, тому що вони
спростовуються матеріалами справи та
не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 10
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Черненкова Л.А.

Судді
Петешенкова М.Ю.

Дерев’янко О.Г.