Справа № 314/1653/14-ц
Провадження № 2/314/802/2014
Повне рішення суду, складено 06 жовтня
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ
30 вересня
2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної
ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до свого колишнього чоловіка
ОСОБА_2, в якому вимагає в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя виділити їй у власність
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1,
цільове призначення - будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, -
відповідно до варіанту 1 висновку
експертизи «Регіонального
судово-експертного бюро» за № 1654 від
17.05.2013 року.

Як зазначила позивачка у своїй
позовній заяві, з 1984 року до 2009 року
вона перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі; за час шлюбу
вони у 1989 році побудували житловий
будинок за зазначеною адресою, а у 1994
році спірна земельна ділянка,
розташована під будинком, була
приватизована відповідачем. Згідно
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 15.10.2012 року
житловий будинок був поділений в
натурі між сторонами як спільне
сумісне майно подружжя; проте питання
щодо розділу земельної ділянки під
будинком вирішено не було, хоча з цього
приводу під час судового розгляду
справи було проведено експертизу та
визначені варіанти поділу. Враховуючи
це, позивачка й звернулася до суду з
позовом із зазначеними вимогами.

Під час судового розгляду справи
позивачка та її представник адвокат
ОСОБА_3 підтримали позов, просять його
задовольнити, зазначаючи, що земельна
ділянка під будинком є спільною
сумісною власністю подружжя, просять
здійснити її поділ згідно вказаного
ними варіанту, викладеному в
експертному висновку.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
заявивши, що проти розподілу земельної
ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані йому докази, вважає,
що позов задоволенню не підлягає.

Так, з поданого суду Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 900156 вбачається, що за
відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на земельну ділянку
кадастровий номер :10:002:0084,
розташовану по АДРЕСА_1, цільове
призначення - будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. З
пояснень обох сторін та зі змісту
самого акту вбачається, що спірна
земельна ділянка була одержана
відповідачем у власність шляхом
приватизації.

Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
України та п.18-2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних спорів», окрема земельна
ділянка, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду. Якщо на
такій земельній ділянці знаходиться
будинок, будівля, споруда, що є спільною
сумісною власністю подружжя, то у разі
поділу будинку, будівлі, споруди між
подружжям та виділу конкретної частини
будинку, будівлі, споруди до особи, яка
не мала права власності чи
користування земельною ділянкою
переходить це право у розмірі частки
права власності у спільному майні
будинку, будівлі, споруди у
відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК
України.

Таким чином, спірна земельна ділянка не
може вважатися спільною сумісною
власністю подружжя, а тому позивачка не
може претендувати на її поділ на
підставах, передбачених для поділу
такого майна Сімейним Кодексом
України. Виникнення права власності на
частку земельної ділянки, що її вимагає
позивачка, закон пов'язує не з набуттям
цього майна у власність під час шлюбу, а
з моментом поділу між подружжям
житлового будинку, тобто підстави
виникнення права власності є геть інші,
ніж ті, що зазначила позивачка у своїй
позовній заяві. Позивачка може
вимагати виділення їй у власність
спірної частки земельної ділянки,
обґрунтовуючи свої вимоги положеннями
ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, але
у даній справі на ці положення закону
як на підстави своїх вимог позивачка
ОСОБА_1 не посилалася, пояснень з цього
приводу та доказів суду не давала,
наявний позов заявлений з інших
підстав.

Враховуючи наведене, у задоволенні
позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ земельної ділянки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд Запорізької
області.

Суддя
А.В.
Кофанов

30.09.2014 року

06.10.2014