Справа № 343/882/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2183/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Фединяка В.Д.,
Васильковського В.М.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на рішення
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 08
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
лісокомбінат» Міністерства оборони
України в особі Сколівського
військового лісгоспу про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи та
вихідної допомоги, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» Міністерства оборони
України в особі Сколівського
військового лісгоспу в якому просила
стягнути з відповідача невиплачену їй
середньомісячну заробітну плату за
весь період затримки розрахунку при
звільненні в сумі 3615,80 грн та 6411,60 грн
вихідної допомоги та підзвітні кошти в
сумі 363,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вона працювала на посаді бухгалтера та
головного бухгалтера Сколівського
військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат МО України в період з
03.05.2012 по 16.05.2013. Однак, відповідач
нерегулярно виплачував заробітну
плату, а починаючи з січня 2013 року,
взагалі перестав її виплачувати, чим
допусти грубе порушення законодавства
про працю, що змусило її 10.05.2013 року
звернутися з письмовою заявою про
звільнення з роботи через вказану
причину. Як зазначає позивач, одночасно
з подачею просила провести з нею повний
розрахунок. Зі слів ОСОБА_3, відповідач
самовільно змінив підставу звільнення
і наказом від 16.05.2013 звільнив її з
роботи за власним бажанням. Також при
звільненні відповідач не провів з нею
повного розрахунку, а нараховану до
виплати заробітну плату в сумі 2635, 98 грн
виплатив тільки в червні місяці 2013
року. Позивач зазначає, що на звернення
відповідач не реагує, а з органів
прокуратури нею отримана відповідь, що
розрахунок проведений з нею повністю.
Відтак змушена звернутися до суду за
захистом своїх інтересів.

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 08
вересня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 оскаржив
дане рішення в апеляційному порядку.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції винесено з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення підлягає скасуванню.

Зі слів апелянта, судом першої
інстанції встановлено, що відповідач
нерегулярно виплачував позивачці
заробітну плату, а починаючи із січня
2013 взагалі припинив виплату чим
порушив умови колективного договору та
ст. 115 КЗпП України. Внаслідок невиплати
заробітної плати позивач змушена
шукати іншу роботу, тому подала заяву
про звільнення з роботи у зв'язку з
переїздом. Як вказує апелянт до дня
звільнення нею було подане звернення
про звільнення внаслідок невиплати
заробітної плати, однак суд не взяв до
уваги, що це звернення є заявою про
звільнення внаслідок порушення
трудового законодавства. Також, на
думку апелянта, судом при винесенні
рішення не враховано, що причиною
подачі заяви про звільнення була
невиплата заробітної плати, а тому
переїзд на інше місце роботи пов'язаний
з відсутністю засобів до існування.
Крім того, апелянт зазначає, що в ч. 3 ст.
38 КЗпП України не передбачено обов'язок
працівника писати заяву із зазначенням
порушень трудового законодавства,
допущеного роботодавцем. Апелянт
вказує, що судом першої інстанції не
враховано Висновків Верховного Суду
України за перше півріччя 2013 року, що
при наявності порушення трудового
законодавства працедавець не має права
самостійно змінювати правову підставу
звільнення з роботи із ч. 3 на ч. 1 ст. 38
КЗпП України, а також, що для визначення
правової підстави розірвання
трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України значення має сам лише факт
порушення роботодавцем законодавства
про працю, що спонукало працівника до
розірвання трудового договору з
власної ініціативи, а не поважність чи
неповажність причин такого порушення
та його істотність. Апелянт зазначає,
що судом першої інстанції не вирішено
заяву ОСОБА_3 про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду із позовною заявою.

Просить скасувати рішення Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 08 вересня 2014 року та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному
обсязі.

У судове засідання апеляційного суду
апелянт не з'явився, про причини суд не
повідомив.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечила, просила
її відхилити з огляду на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши представника відповідача,
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить відхилити з
наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, позивач
ОСОБА_3 працювала бухгалтером з 05.05.2012
по 12.08.2012 та головним бухгалтером з
13.08.2012 по 16.05.2013 у Сколівському
військовому лісгоспі ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» МО України
відповідно до записів у Трудовій
книжці НОМЕР_1 (а.с. 5) та копії Довідки №
374 від 17.06.2013, виданої Сколівським
військовим лісгоспом (а.с. 6).

Відповідно до копії Заяви ОСОБА_3 від
12.04.2013 позивач просила звільнити її з
роботи у зв'язку з переїздом на нове
місце проживання (а.с. 40).

Копією Заяви від 26.04.2013 позивач пояснює,
що була змушена змінити місце
проживання у зв'язку з трьохмісячною
заборгованістю виплати заробітної
плати роботодавцем (а.с. 41).

Відповідно до Копії заяви ОСОБА_3 від
11.05.2013 позивач просить звільнити її з
роботи згідно раніше поданої заяви, а
також видати відповідний наказ та
трудову книжку (а.с. 42).

Наказом № 63-к від 16.05.2013 ДП
«Івано-Франківський військовий
лісокомбінат» МО України ОСОБА_3
звільнено з роботи за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України на підставі
заяви позивачки (а.с. 39).

Згідно копії Звернення від 30.05.2013,
направленого рекомендованим листом,
позивач просить відповідача надати
відповідь щодо порушення останнім
трудового законодавства та її
конституційного права на працю (а.с. 7,
46).

На а.с. 12 міститься копія відповіді на
звернення ОСОБА_3 № 834 від 30.07.2013 ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» відповідно до якого
розмір коштів, що належали позивачу від
підприємства становив 10686,89 грн і на
даний час вказані кошти виплачені.

Згідно з копією довідки про нараховану,
утриману та виплачену заробітну плату
ОСОБА_3 за 2013 рік, розмір коштів, що
належали позивачу від підприємства ,
становив 10686,89 грн, з них 150 грн
виплачено їй 07.03.2013, 3883,65 грн - 30.05.2013, а
решта коштів - 14.06.2013 (а.с. 47).

Ухвалою від 05 червня 2014 року
Долинського районного суду
Івано-Франківської області позов
ОСОБА_3 до державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» Міністерства оборони
України в особі його структурного
підрозділу Сколівського військового
лісгоспу про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи, вихідної
допомоги та підзвітних коштів в
частині вимог про стягнення підзвітних
коштів залишено без розгляду (а.с. 54)
відповідно до заяви позивача від 05.06.2014
(а.с. 53).

На а.с. 59 міститься копія
Контррозрахунку середньомісячного
заробітку ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що кошти, належні ОСОБА_3 при
звільненні, виплачені і зробив
правильний висновок про відсутність
порушень приписів ст. 116 КЗпП України з
боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на те, що
доказів протилежного суду не надано,
справу вирішено у межах заявлених
вимог та заперечень на підставі
належно встановлених фактичних
обставин відповідно до закону.
Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не вирішив питання поновлення
строку на звернення до суду не
відповідає дійсності, оскільки суд,
відповідно до ст. 233 КЗпП України
прийняв позовну заяву до розгляду і
вирішив спір по суті.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а рішення суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_2 - представника
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 08
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю. Малєєв

Судді:
В.Д. Фединяк

В.М. Васильковський