У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Журавель В.І.,
Олійник А.С.,

Писаної Т.О.,
Умнової О.В.,

розглянувши заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання незаконним підвищення
процентної ставки за кредитним
договором, зобов'язання вчинити певні
дії, за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року
між ним та ОСОБА_3 укладено договір про
іпотечний кредит відповідно до умов
якого останньому надано кредит у
розмірі 454 500 грн. зі сплатою 15 % річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим строком повернення
24 грудня 2032 року. У забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 24 грудня 2007 року між банком
та ОСОБА_3 укладеного договір іпотеки,
відповідно до умов якого у іпотеку
банку передано квартиру АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 неналежним чином виконував свої
зобов'язання щодо погашення кредиту у
зв'язку із чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 1 166 837 грн. 98
коп.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило суд у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити ОСОБА_3 та
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі, яка є предметом
іпотеки.

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на ті самі обставини, при
цьому зазначав, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» двічі збільшувало розмір
відсотків за користування кредитними
коштами: 24 липня 2008 року з 15 % річних до
25,08 % річних, 1 лютого 2009 року з 25,08
% річних до 30 %річних. ОСОБА_3 вважав, що
ПАТ КБ «ПриватБанк» одностороннього
збільшуючи розмір відсоткової ставки
порушив вимоги законодавства та
чинного кредитного договору, не
повідомив його про підвищення
відсоткової ставки.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд
визнати незаконним підвищення
процентної, зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» вчинити перерахунок та
зарахувати суму різниці по кредитним
платежам, сплачену внаслідок
одностороннього збільшення
відсоткової ставки, в рахунок сплати
заборгованості за основною сумою
кредиту.

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась із
позовом до ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на те, що
вона з 23 липня 2005 року перебуває
з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.
Квартира, яка є предметом іпотеки є
спільною сумісною власністю подружжя,
а згоди на укладення договору іпотеки
вона надавала.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила
суд визнати недійним договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1 від 24 грудня 2007 року
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20
березня 2013 року, з урахуванням
додаткового рішення цього ж суду від 16
квітня 2013 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково. У
рахунок погашення заборгованості за
договором про іпотечний кредит від
24 грудня 2007 року у сумі 453 760, 90 грн.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
шляхом реалізації предмета іпотеки
через публічні торги із встановленням
початкової ціни на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. У іншій частині позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано незаконними дії ПАТ КБ
«ПриватБанк» відносно зміни в
односторонньому порядку умов договору
про іпотечний кредит від 24 грудня 2007
року, укладеного між ОСОБА_3 та
ПАТ «ПриватБанк», щодо підвищення
процентної ставки з 24 липня 2007
року з 15 % річних до 25,08 % та з 1 лютого 2009
року - з 25,08 % річних до 30 % річних. У
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року рішення районного суду в
частині зазначення способу реалізації
предмета іпотеки та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення. У
рахунок погашення заборгованості за
договором про іпотечний кредит від 24
грудня 2007 року у сумі 116 837,98 грн.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою з
початковою ціною 606 000 грн. та з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
У іншій частині рішення залишено без
змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014 року
у відкритті касаційного провадження за
касаційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_4
на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 березня 2013
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року відмовлено.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшли заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

ОСОБА_3 указує на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції п. 3.5 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
продукту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168.

ОСОБА_4 посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції ст. 8, ч. 1 ст. 158 ЦПК України, ст.
129 Конституції України.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, ОСОБА_3 додано копію
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2012 року
у справі про визнання неправомірними
змін до кредитного договору. ОСОБА_4
додано копії: ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року у справі про
стягнення заборгованості; ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року у справі про
визнання недійсними кредитних
договорів, внесення змін до договорів
кредиту, застави, витребування майна з
чужого незаконного володіння та
усунення перешкод у здійсненні права
власності; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Із змісту заяви ОСОБА_3 та долучених до
неї копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2012 року на яку
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

Одночасно з копій ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2013 року на які
ОСОБА_4 здійснюється посилання як на
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права вбачається,
що судові рішення скасовано, а справи
передано на новий судовий розгляд.
Посилання на ухвалу суду касаційної
інстанції, якою справу передано на
новий судовий розгляд, не є підставою
для допуску справи для перегляду
Верховним Судом України оскільки у ній
не висловлено правові позиції щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що встановлений
ст. 355 ЦПК перелік підстав для подання
заяви про перегляд Верховним Судом
України судових рішень у цивільних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає. Неоднакове
застосування норм процесуального
права не може бути підставою для
подання заяви про перегляд судових
рішень Верховним Судом України згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, - приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору іпотеки недійсним,
за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 червня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С.
Ткачук

Судді: В.І.
Журавель

А.С. Олійник

Т.О. Писана

О.В. Умнова