УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування
шкоди, визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання фактів відсутності
правовідносин та прав
іпотекодержателя, визнання дій
нотаріуса неправомірними та визнання
іпотеки припиненою, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
08 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування вимог посилався на те, що
01 серпня 2005 року між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_5 були укладені
кредитний договір та договір іпотеки,
на підставі якого остання передала в
іпотеку банку нежитлове приміщення,
розташоване по АДРЕСА_1. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору 01 серпня 2005 року
між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено договір поруки. 12 грудня
2005 року у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_5 умов кредитного
договору банк пред'явив вимогу про
виконання вимог договору до
поручителя. 22 березня 2006 року ОСОБА_3
виконав вимогу банку та сплатив
заборгованість за кредитним договором,
на підтвердження чого банк передав
позивачу боргові документи.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20
грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 на
користь позивача 1 788 857 грн 30 коп.
заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що ОСОБА_5 у
добровільному порядку вказане рішення
суду не виконує, а виконати рішення
суду в примусовому порядку є
неможливим внаслідок протиправних дій
відповідачів. 24 травня 2007 року
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 на
підставі листа ПАТ КБ «Приватбанк» та
копії договору іпотеки внесла до
Державного реєстру іпотек запис № 5010507
про іпотеку нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та
на підставі листа ПАТ КБ «ПриватБанк»
про виконання основного зобов'язання
ОСОБА_3 внесла до запису № 5010507
Державного реєстру іпотек зміни,
замінивши іпотекодержателя з ПАТ КБ
«Приватбанк» на ОСОБА_3

01 липня 2013 року на підставі листа ПАТ КБ
«Приватбанк» від 25 червня 2013 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4
внесено запис до Державного реєстру
іпотек про припинення обтяження
нерухомого майна іпотекою, у зв'язку з
виконанням основного зобов'язання.

Позивач вважав, що такими діями
відповідачі завдали йому майнову
шкоду, оскільки у зв'язку з виконанням
зобов'язань за кредитним договором до
нього перейшло право вимоги до
боржника та право іпотекодержателя,
тому, уточнивши вимоги, просив стягнути
солідарно з ПАТ КБ «ПриватБанк» та
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 1 788 857
грн 30 коп. майнової шкоди, визнати
неправомірними дії приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 щодо
внесення відомостей до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про припинення обтяження нерухомого
майна іпотекою, та виключення запису
від 24 травня 2007 року № 5010507; зобов'язати
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4
вилучити з Державного реєстру іпотек
запис про вилучення запису від 24 травня
2007 року № 5010507 та відновити вказаний
запис.

Третя особа ОСОБА_5 звернулась до суду з
позовом про визнання фактів
відсутності правовідносин, визнання
факту відсутності прав
іпотекодержателя, визнання дій
нотаріуса неправомірними, визнання
іпотеки припиненою. В обґрунтування
вимог зазначала, що 22 березня 2006 року
ОСОБА_3 виконав її зобов'язання за
кредитним договором перед ПАТ КБ
«Приватбанк», однак не уклав з банком
договір про відступлення права вимоги
за договором іпотеки, тому вважала
відносини за договором іпотеки
припиненими. Також зазначала, що 24
травня 2007 року приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 на
підставі листа ПАТ КБ «Приватбанк» та
копії договору іпотеки внесла запис №
5010507 до Державного реєстру іпотек
обтяження іпотекою нежитлового
приміщення, розташованого по АДРЕСА_1,
та внесла зміни до запису № 5010507
Державного реєстру іпотек, замінивши в
записі іпотекоутримувача з ПАТ КБ
«Приватбанк» на ОСОБА_3, та вважала такі
дії нотаріуса неправомірним.
Враховуючи викладене, просила позов
задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року, в позові
ОСОБА_3 та у позові ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказані рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині відмови в позові ОСОБА_3 та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині відмови в
позові ОСОБА_5 не оскаржуються, тому
відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК
України в цій частині не
переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідно до положень ст. 513 ЦК
України та ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» правочин щодо заміни
кредитора в зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Оскільки між
банком та ОСОБА_3 договір про
відступлення права вимоги за договором
іпотеки не укладався, відсутні
підстави для переходу права
іпотекодержателя від банку до ОСОБА_3

Судами встановлено, що 01 серпня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір та договір
іпотеки.

На підставі договору іпотеки ОСОБА_5
передала в іпотеку банку нежитлове
приміщення, розташоване по АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язань за кредитним договором 01
серпня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір
поруки.

12 грудня 2005 року у зв'язку з неналежним
виконання ОСОБА_5 умов кредитного
договору ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив
вимогу про виконання зобов'язань за
кредитним договором до поручителя -
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 556 ЦК України після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.

22 березня 2006 року ОСОБА_3 виконав вимогу
банку та сплатив заборгованість за
кредитним договором, на підтвердження
чого банк передав позивачу боргові
документи.

24 травня 2007 року приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 на
підставі листа ПАТ КБ «Приватбанк» та
копії договору іпотеки внесла до
Державного реєстру іпотек запис № 5010507
про обтяження іпотекою нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, та на підставі листа ПАТ КБ
«ПриватБанк» про виконання основного
зобов'язання ОСОБА_3 внесла до запису №
5010507 Державного реєстру іпотек зміни,
замінивши іпотекодержателя з ПАТ КБ
«Приватбанк» на ОСОБА_3

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20
грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором у розмірі 1 788 857 грн
30 коп.

Вказане рішення суду в добровільному
порядку ОСОБА_5 не виконано.

01 липня 2013 року на підставі листа ПАТ КБ
«Приватбанк» від 25 червня 2013 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4
внесено запис до Державного реєстру
іпотек про припинення обтяження
нерухомого майна іпотекою, у зв'язку з
виконанням основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. ст. 22, 1166 ЦК
України майнова шкода відшкодовується
у разі порушення цивільного права
особи неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи викладені обставини справи
та норми закону, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що спірні
нежитлові приміщення не відчужені,
тому дії нотаріуса та банку щодо
внесення запису до Державного реєстру
іпотек про припинення обтяження
нерухомого майна іпотекою, у зв'язку з
виконанням основного зобов'язання, не
порушують права ОСОБА_3 та такими діями
не завдано останньому майнову шкоду.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів та не
дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

В.О. Савченко