Справа № 552/3554/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року Київський
районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді
Самсонової О.А.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

позивача -ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської районної у
м.Полтаві ради, Територіальної громади
м.Полтави про визнання права власності
на спадкове майно та об'єкти
самочинного будівництва, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання права
власності на спадкове майно. В позовній
заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер його батько - ОСОБА_3. Після
його смерті відкрилася спадщина.
Позивач є єдиним спадкоємцем за
заповітом, який прийняв спадщину. Але у
зв'язку з тим, що частка спадкодавця в
праві власності на нерухоме майно
змінилася, а також через наявність в
спадковому домоволодінні АДРЕСА_1 у
м.Полтаві об'єктів самовільного
будівництва, він позасудовим порядком
не може одержати свідоцтво про право на
спадщину на це майно. Тому позивач
просив суд визначити, що частка
померлого ОСОБА_3 у праві спільної
часткової власності на домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, становить 1/5,
визнати за ним право власності на
спадкове майно: 1/5 частину жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
м.Полтаві по АДРЕСА_1, а також на
самочинні прибудови в 1/5 частині даного
домоволодіння: прибудову «а-7»,
прибудову «а-1», ганок «а-9», сарай М,
погреб М1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримав в повному обсязі
та просив його задовольнити.

Представники відповідачів Київської
районної у м.Полтаві ради та
Територіальної громади м.Полтави та
третьої особи Другої полтавської
державної нотаріальної контори, а
також треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились.

Враховуючи наявність достатніх
матеріалів про права та правовідносини
сторін, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що в засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши докази у справі, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 28 квітня
1992 року, посвідченого нотаріусом
Другої полтавської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1 у
м.Полтаві з відповідною частиною
господарських споруд, що складає 1/10
частину від усього будинку (а.с.39-40)

На підставі наведеного договору
купівлі-продажу Полтавським бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на 1/10
частину домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1 у м.Полтаві (а.с.20).

У зв'язку з розподілом
зазначеного домоволодіння на два
окремих, який відбувся на підставі
рішень виконавчого комітету Київської
районної у м.Полтаві ради від 13.05.2003
року №211 «Про розподіл домоволодіння
по АДРЕСА_1», та від 22.07.2003 року №366 «Про
оформлення права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
частки співвласників змінились, і
частка ОСОБА_3 склала 1/5 (а.с.14,15).

Але зміна розміру частки у праві
спільної власності на домоволодіння за
життя ОСОБА_3 зареєстрована у
встановленому законом порядку не була.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер
(а.с.38).

Після його смерті відкрилася спадщина.
До спадкової маси крім іншого майна
включається і належна йому 1/5 частина
жилого будинку з надвірними спорудами,
що знаходиться в м.Полтаві по АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв
його син - ОСОБА_1, що підтверджується
даними довідки Другої полтавської
держнотконтори від 09 липня 2014 року
№1397/01-16 (а.с.16, 67-68).

Але оскільки у встановленому законом
порядку зміна частки спадкодавця у
праві спільної власності на нерухоме
майно зареєстрована не була,
спадкоємець позбавлений можливості
отримати свідоцтво про право на
спадкове майно позасудовим порядком.

ОСОБА_3 згідно заповіту, посвідченого 31
жовтня 2000 року державним нотаріусом
Четвертої полтавської державної
нотаріальної контори, все належне йому
на час смерті майно повністю заповідав
синові - ОСОБА_1. На час смерті
спадкодавця даний заповіт залишався
чинним (а.с.16, 68).

У зв'язку з цим спадкування
відбувається за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

ОСОБА_1 на час смерті батька проживав
разом з ним, у зв'язку з чим на підставі
ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв
спадщину.

Статтею 392 ЦК України передбачено право
пред'явлення позову про визнання права
власності на майно, у разі, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Оскільки позивач позбавлений
можливості іншим чином одержати
свідоцтво про право на спадщину, що
зумовило його звернення до суду, за
ОСОБА_1 необхідно визнати право
власності на спадкове майно - 1/5 частину
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 у м.Полтаві.

Як встановлено судом, частка
спадкодавця в праві спільної власності
була змінена рішенням виконавчого
комітету Київської районної у
м.Полтаві ради від 22.07.2003 року №366 «Про
оформлення права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на
1/5. У зв'язку з цим підстав для
визначення частки спадкодавця ще і
судовим рішенням немає. Тому в
задоволенні вимоги про визначення
частки померлого ОСОБА_3 необхідно
відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання
за позивачем права власності на об'єкти
самочинного будівництва, суд виходить
з наступного.

Судом встановлено, що в даному
домоволодінні здійснено самочинні
добудови: прибудова «а-7», прибудова
«а-1», ганок «а-9», самочинно збудовано
сарай М, погреб М1.

Згідно статті 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані
або будуються на земельній ділянці,
що не була відведена для цієї мети, або
без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 ст.376 ЦК України також
передбачено, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому законом
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Частина 5 наведеної статті також
передбачає, що на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Таким чином наведеними нормами закону
не передбачено можливості визнання
права власності на самочинно
перебудоване або переобладнане
нерухоме майно, в тому числі на
самочинно добудовані приміщення.

На цю обставину звернув увагу Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у своїй Постанові №6 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» (надалі в тексті рішення -
Постанова №6).

Так, в п.3 Постанови №6 зазначено, що
право власності у порядку,
передбаченому частиною третьою статті
376 ЦК, може бути визнано лише на
новозбудоване нерухоме майно або
нерухоме майно, яке створено у зв'язку
зі знесенням попередньої будівлі та
відповідно до будівельних норм і
правил є завершеним будівництвом.

Також пунктом 7 Постанови №6 Пленум
ВССУ звернув увагу, що не може бути
застосовано правила статті 376 ЦК при
вирішенні справ за позовами про
визнання права власності на самочинно
збудовані приналежності до основної
речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Позивач же просить визнати за ним право
власності на об'єкти самочинного
будівництва - прибудови, ганок, сарай,
погреб, що не передбачено чинним
законодавством.

Крім того, як вбачається з даних
технічного паспорту на спірне
домоволодіння, із загальної (фактичної)
площі земельної ділянки в 740 мІ, на якій
розташовано домоволодіння, 75 мІ є
такими, що зайняті самовільно.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджувалось позивачем в судовому
засіданні, сарай М розташований на
земельній ділянці, що була зайнята
самовільно.

Зазначена обставина також є перешкодою
для визнання за позивачем права
власності на об'єкти самочинного
будівництва.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Але з жодного доказу у справі не
вбачається, що відповідач - Київська
районна у м.Полтаві рада не визнав,
оспорив або порушив право позивача.

Тому в задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва необхідно
відмовити.

На підставі викладеного позов ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення - в
частині визнання права власності на
спадкове майно. В задоволенні решти
позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_3 право
власності на 1/5 частину жилого будинку
з відповідною частиною надвірних
побудов, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати у справі віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний термін з дня його
проголошення.

Головуючий
О.А.Самсонова

17.09.2014