УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.

при
секретарі Антосєві В.П.

за
участю представника Другого Міського

відділу
Державної виконавчої служби

Хмельницького міськрайонного
управління

юстиції
Самборського І.М.

розглянувши подання державного
виконавця Другого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції про надання дозволу
на примусове входження до квартири,

встановив:

В серпні 2014 року державний виконавець
Другого міського відділу державної
виконавчої служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
звернувся до суду з поданням про
надання дозволу на примусове входження
до квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій
по виконанню рішення суду про
стягнення з останнього на користь
ОСОБА_3 заборгованості в сумі 79 493 грн. 62
коп. На обґрунтування вимог державний
виконавець зазначив, що боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
на вимоги про виконання не реагує, при
здійсненні виходів по місцю проживання
двері ніхто не відкрив.

В судовому засіданні державний
виконавець вимоги подання підтримав.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
подання слід відмовити.

Судом встановлено, що на виконанні
другого МВ ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
перебуває виконавчий лист № 686/22120/13-ц
від 13 січня 2014 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованості в сумі 79 493 грн. 62 коп.

8, 18 та 24 квітня 2014 року державний
виконавець для здійснення виконавчих
дій прибув по місцю проживання
боржника, однак двері ніхто не відкрив,
що слідує з актів державного виконавця
за ці ж дати.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;
звертатися до суду з поданням про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
стосовно якої складено виконавчий
документ про її відібрання; у процесі
виконання рішення за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових приміщень чи інших
приміщень боржника - фізичної особи,
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, проводити в
них огляд, у разі необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30 Конституції
України кожному гарантується
недоторканність житла; не допускається
проникнення до житла чи до іншого
володіння особи, проведення в них
огляду чи обшуку інакше як за
вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та
недоторканність житла є не тільки
конституційно-правовим обов'язком
держави, а й дотриманням взятих
Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року, Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою статті 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, завданням якого є,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечити
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України (частина перша статті 55
Основного Закону України, стаття 2
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів").

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави (стаття 1 Кодексу).

Дослідивши матеріали подання, суд
приходить до висновку, що примусове
входження до житла, належного боржнику
є крайнім заходом та подання про
застосування такого засобу є
передчасним, оскільки державним
виконавцем не використано усі права
надані чинним законодавством
державному виконавцю для виконання
судового рішення. Наявні докази
накладення арешту на транспортний
засіб, однак не перевірено наявність
банківських рахунків,
працевлаштування боржника та
отримання ним заробітної плати. Крім
того відсутні докази тому, що боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
доказів тому що йому відомо про
наявність виконавчого провадження, а
також підтвердження отримання вимог
державного виконавця, що долучені до
матеріалів подання. Також з актів
державного виконавця не слідує, що 8, 18
та 24 квітня 2014 року ОСОБА_2 відмовився
від проведення виконавчих дій, вказано,
що двері ніхто не відкрив.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

В задоволенні подання державного
виконавця Другого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції про надання дозволу
на примусове входження до квартири
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 -
відмовити .

На ухвалу, через суд першої інстанції,
який її ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга протягом 5 днів до
апеляційного суду Хмельницької
області через Хмельницький
міськрайонний суд.

Суддя:
О.М. Палінчак