Справа № 461/5313/14
Головуючий у 1-й інстанції:Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/5755/14
Доповідач в апеляц. інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Курій
Н.М., Мельничук О.Я.

з участю
секретаря Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 03 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
належних сум при звільненні, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній зазначає, що суд залишив
поза увагою норму ст. 116 КЗпПУ та
відповідні роз'яснення викладені в п. 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
і дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про стягнення середнього
заробітку через відсутність вини
відповідача у зв'язку з арештом
рахунків останнього. Крім цього,
апелянт стверджує, що суд помилково
взяв до уваги, що підприємство після
звільнення позивача працює по графіку
один робочий день в місяць,
покликаючись на накази по
підприємству, які не узгоджуються з
листами Міністерства соціальної
політики України. У зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким його позов
задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до п. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
15.08.1980 року ОСОБА_2 був прийнятий на
посаду провідного
інженера-конструктора у Державне
підприємство «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут», що стверджується копією
трудової книжки наявної в матеріалах
справи.

03.09.2012 року у зв'язку із виходом на
пенсію по інвалідності, ОСОБА_2
звільнений із займаної посади за
власним бажанням (а.с. 20-21).

На день звільнення підприємство не
виплатило позивачу заробітну плату та
не провело з ним остаточний розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Статтею 116 цього ж Закону передбачено,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. В разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

За змістом ст. 117 трудового Кодексу в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
р. «Про практику застосування судами
законодавства про оплаті праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Як убачається із матеріалів справи,
25.05.2012 р., 17.09.2012р. та 06.11.2012р.
Франківським районним судом м. Львова
видано судові накази про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 46192, 76 грн., 1971,00 грн. та 8768, 38 грн.

Із довідки Головного управління
юстиції у Львівській області
вбачається, що у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на примусовому виконанні
перебувало зведене виконавче
провадження про стягнення з ДП
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» на користь
держави, фізичних та юридичних осіб, в
тому числі виконавчі провадження про
стягнення заборгованості по
заробітній платі на суму понад 2
мільйони гривень і в процесs
примусового виконання такого,
накладено арешт на кошти боржника, що
знаходиться на всіх виявлених рахунках
відкритих в банківських установах, а
також на все майно належне ДП
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» (а.с. 44).

Із копій постанов про закінчення
виконавчого провадження від 29.01.2014
року, 06.02.2014 року та 27.03.2014 року
винесених головним державним
виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області, згідно
розпорядження державного виконавця
суму коштів за виконавчими документами
перераховано стягувачеві, чим фактично
виконано в повному обсязі рішення (а.с.
7, 9, 11).

Отже, на час звільнення позивача усі
рахунки Львівського НДРТІ були
арештовані, у зв'язку з тим у
підприємства не було можливості
провести розрахунок із позивачем, а
відтак вина відповідача у невиплаті
заробітної плати позивачу не
встановлена судом.

Так як заборгованість по заробітній
платі виплачена позивачу повністю
станом на час подачі позовної заяви, то
підстав для її стягнення немає, а тому
висновок суду про відмову в позові
відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відсутність коштів у відповідача не
звільняє його від обов»язку щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, є
безпідставними, оскільки вина
відповідача відсутня, а тому й відсутні
підстави для виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що оскільки все майно та
рахунки відповідача були арештовані
на час звільнення ОСОБА_2, то вина
відповідача за невчасний розрахунок з
позивачем при звільненні відсутня, що
виключає відповідальність по
відшкодуванню за час затримки виплати
заробітної плати.

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи скарг
висновків суду не спростовують, тому
колегія суддів підстав для скасування
рішення суду не вбачає.

Керуючись 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 03 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Крайник Н.П.

Судді:
Курій
Н.М.

Мельничук О.Я.