Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2014 Справа №607/3590/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гапій В.А.;

- за участю представника позивача -
Парубій М.М.;

- відповідача - ОСОБА_2;

- представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Волхонтет» до ОСОБА_2, третя особа -
середня загальноосвітня школа І-ІІІ
ступенів №29 м. Львова, про стягнення
безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою
відповідальністю «Волхонтет»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2
про повернення безпідставно отриманих
коштів, з врахуванням 3% річних, у
розмірі 46736,95 грн. Судом залучено в
якості третьої особи середню
загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів
№29 м. Львова.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14
серпня і 12 вересня 2012 року відповідач
отримав у касі ТзОВ «Волхонтет» 32000,00
грн. і 13000,00 грн. відповідно, а всього
45000,00 грн., для виконання робіт у м.
Львові. Отримання відповідачем даних
коштів підтверджується видатковими
касовими ордерами касової книги ТзОВ
«Волхонтет». Однак, всупереч
попередніх усних домовленостей між
сторонами про укладення письмового
договору про виконання відповідачем
ремонтно-будівельних робіт у м. Львові
по монтуванню опалення, вентиляції,
каналізації у приміщенні спортзалу
середньої школи №29 м. Львова, у зв'язку
із уникненням відповідачем виконання
попередніх договірних домовленостей,
письмовий договір між сторонами
укладений не був, ремонтно-будівельні
роботи відповідачем не виконані. На
думку позивача, відповідач ввів
позивача в оману та безпідставно
заволодів коштами товариства. Позивач
скеровував відповідачу письмові
вимоги-претензії, однак відповідач
залишив їх без належного реагування,
кошти не повернув. На підставі статті
1212 ЦК України позивач просить стягнути
із відповідача кошти, які набуті ним
без достатньої правової підстави.
Також, на підставі статті 625 ЦК України
просить стягнути з відповідача окрім
суми безпідставно отриманих коштів, 3%
річних за час користування коштами,
сума яких згідно розрахунку позивача
становить 1736,95 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав наведених у позовній заяві та
наданих суду усних поясненнях.

Відповідач та його представник
заперечили щодо задоволення позову.
Надали суду письмові заперечення та
усні пояснення. Вказали на те, що
наведені позивачем підстави для
задоволення його позовних вимог є не
обґрунтованими. Посилається на те, що
між сторонами був укладений усний
договір на виконання робіт із
монтування вентиляції, каналізації та
опалення в школі №29 м. Львова, оскільки
сторонами було обумовлено всі істотні
умови договору, зокрема, умови про
обсяг робіт, місце виконання робіт,
ціну договору, порядок оплати і строк
виконання даних робіт. Такі ж усні
договори позивач укладав і з іншими
фізичними особами на виконання цих же
робіт. Вказує на те, що пропонував
позивачу укласти письмовий договір,
однак позивач повідомив що це не
потрібно. З урахуванням того, що між
сторонами існували договірні
відносини, на думку відповідача,
застосування статті 1212 ЦК, яка регулює
повернення безпідставно набутого
майна, є неправомірним. Кошти
відповідачем отримані за проведені
ремонтно-будівельні роботи, а відтак не
є безпідставно отриманими. Також
вказує на те, що застосування до
спірних правовідносин статті 625 ЦК
України (3% річних) суперечить
положенням ЦК України та судовій
практиці. Просять відмовити у
задоволенні позову.

Третя особа - середня загальноосвітня
школа І-ІІІ ступенів №29 м. Львова в
судове засідання явку уповноваженого
представника не забезпечила, директор
школи подала суду клопотання про
розгляд справи без участі представника
третьої особи, а також пояснила
наступне. На підставі договору підряду
№СР-W-1100016-KFW від 07.02.2012р., укладеного між
Українським фондом соціальних
інвестицій та ТзОВ «Волхонтет»
(підрядник), працівниками підрядника в
період із 2012 по 2013 роки були проведені
ремонтно-будівельні роботи щодо
капітального ремонту спортивного залу
СЗШ №29 по АДРЕСА_1. З іншими юридичними
чи фізичними особами, у тому числі із
відповідачем, договорів підряду не
укладалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
судом встановлено наступне.

07.02.2012р. між Українським фондом
соціальних інвестицій, Агенцією з
впровадження МП №11-46-00-015 «Покращення
умов надання освітніх послуг для
громади середньої загальноосвітньої
школи №29 Личаківського району м.
Львова (першочергові заходи по
капітальному ремонту спортивного залу,
придбання обладнання, навчання) (надалі
- Замовник) та ТзОВ «Волхонтет» (надалі -
Підрядник) укладено договір підряду
№СР-W-1100016-KFW на виконання
ремонтно-будівельних робіт з твердими
по-позиційними цінами/розцінками.

Згідно п. 1, 3 договору підряду, загальна
сума договору становить 1174402,00 грн.
Підрядник зобов'язується виконати та
завершити роботи та виправити будь-які
дефекти у цих роботах, замовник
зобов'язується прийняти належним чином
виконані роботи, а Український фонд
соціальних інвестицій оплатити
виконані підрядником роботи
відповідно до договору.

Додатком №1 до договору підряду
визначено умови даного договору.

14.08.2012р. відповідач отримав у позивача
32000,00 грн. на виконання робіт по Львову
(вентиляція, каналізація, опалення), що
підтверджується видатковим касовим
ордером.

12.09.2012р. відповідач отримав у позивача
13000,00 грн. на виконання робіт по Львову
(опалення спортзалу), що
підтверджується видатковим касовим
ордером.

11.10.2013р. та 13.11.2013р. позивач звертався до
відповідача із письмовими вимогами про
повернення безпідставно отриманих
45000,00 грн.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили
суду, що вони з травня до кінця серпня
2012 року проводили роботи із заміни труб
водогону та радіаторів опалення в СШ
№29 м. Львів-Винники. Про роботу із
замовником домовлявся відповідач
ОСОБА_2, який із свідками за виконану
роботу повністю розрахувався. Усі
домовленості, у тому числі між ОСОБА_2 і
замовником, між ОСОБА_2 та свідками,
були усні.

Свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що він
влітку 2012 року разом із ще двома
чоловіками проводив роботи по
частковому монтажу системи вентиляції
в СШ №29 м. Львів-Винники. Про роботу із
замовником домовлявся відповідач
ОСОБА_2, який із свідком за виконану
роботу повністю розрахувався. Усі
домовленості, у тому числі між ОСОБА_2 і
замовником, між ОСОБА_2 та свідком, були
усні. Технічна документація (проект
системи вентиляції) свідку надав
відповідач ОСОБА_2 Роботи по
встановленню системи вентиляції не
були завершені. Хто завершував роботи
йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що він з
квітня до липня 2012 року на замовлення
ТзОВ «Волхонтет» проводив малярні та
штукатурні роботи в спортивному залі
СШ №29 м. Львів-Винники. За виконані
роботи з ним розраховувався ОСОБА_8,
який є сином директора ТзОВ
«Волхонтет» ОСОБА_9 Усі домовленості із
ТзОВ «Волхонтет» були усні. Пам'ятає, що
відповідач ОСОБА_2 також організовував
виконання ремонтно-будівельних робіт у
цій же школі на замовлення ТзОВ
«Волхонтет». Безпосередньо виконували
роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Допитаний в якості свідка відповідач
ОСОБА_2 повідомив, що на початку 2012 року
до нього звернувся директор ТзОВ
«Волхонтет» ОСОБА_9 із пропозицією
виконання робіт по заміні опалення,
водопостачання, каналізації і
вентиляції в СШ №29 м. Львів-Винники.
Після підбору відповідачем необхідних
для виконання цих робіт працівників,
відповідач погодився на цю пропозицію
та між сторонами (ОСОБА_2 та ТзОВ
«Волхонтет» в особі директора ОСОБА_9.),
які погодили між собою усі істотні
умови, було укладено усний договір про
виконання даних робіт. Отримавши від
директора ТзОВ «Волхонтет» аванс в
розмірі 2000,00 грн. відповідач разом із
іншими працівниками (у т.ч. ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6.) на протязі з квітня до
серпня 2012 року організував та провів
вищевказані роботи у СШ №29 м.
Львів-Винники. Роботи виконувались за
рахунок відповідача. А по закінченні
робіт позивач в особі директора ОСОБА_9
заплатив йому 32000,00 грн. в серпні 2012 року
і 13000,00 грн. у вересні 2012 року за
повністю виконані роботи, які
стосувались опалення, водопостачання,
каналізації та частково вентиляції.
Роботи по встановленню вентиляції не
були завершені з невідомих відповідачу
причин за ініціативою позивача. Після
отримання коштів, відповідач у
бухгалтерії позивача розписався у
видаткових касових ордерах про
отримання цих коштів. Також повідомив,
що усно звертався до директора ТзОВ
«Волхонтет» про укладення письмового
договору, однак останній такого
договору із ним не уклав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про не обґрунтованість
позовних вимог, не підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
відмовити у задоволенні позовних вимог
з наступних мотивів.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Частиною 1 статті 177 ЦК України
встановлено, що об'єктами цивільних
прав є речі, у тому числі гроші.

У постанові судових палат у цивільних
та господарських справах Верховного
Суду України від 02.10.2013р. по справі
№6-88цс13 викладена наступна правова
позиція. У разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 ЦК України, у
тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно позивачу.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Аналізуючи в сукупності покази
свідків, покази відповідача,
допитаного в якості свідка, видаткові
касові ордери, судом встановлено
договірний характер спірних
правовідносин, а саме те, що між
позивачем та відповідачем було
укладено усний договір на виконання
ремонтно-будівельних робіт у СШ №29 м.
Львів-Винники. Відповідач вчиняв дії на
виконання цього договору та отримував
відповідну оплату.

Не зважаючи на те, що даний договір
повинен бути укладений у письмовій
формі (п. 2 ч. 1 статті 208 ЦК України),
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Ні
першого, ні другого виключення із
презумпції правомірності правочину
при розгляді даної справи судом не
встановлено.

Суд відхиляє посилання представника
позивача на договір від 10.01.2013р.
укладений між ТзОВ «Волхонтет» і
ОСОБА_10 про виконання робіт по
встановленню системи вентиляції у СШ
№29 м. Львів-Винники, який, на думку
позивача, свідчить про те, що
відповідач не виконував таких же робіт
у цій же школі, з огляду на наступне.
Даний договір в сукупності із показами
свідка ОСОБА_6 та показами відповідача,
допитаного в якості свідка, свідчить
лише про те, що роботи по встановленню
вентиляції виконувались не одним
виконавцем. А також даний договір не
спростовує наявності усних договірних
відносин між позивачем та
відповідачем.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, договірний характер
спірних правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу,
а відтак у задоволенні позову про
стягнення 45000,00 грн. набутих без
достатньої правової підстави слід
відмовити.

Так як вимога про стягнення 3% річних в
сумі 1736,75 грн. є похідною від
попередньої позовної вимоги, у
задоволенні такої також слід
відмовити.

У зв'язку із тим, що рішення ухвалено не
на користь позивача, відповідно до
статті 88 ЦПК України, понесені ним
судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223,
294 Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волхонтет» до ОСОБА_2, третя особа -
середня загальноосвітня школа І-ІІІ
ступенів №29 м. Львова, про стягнення
безпідставно набутих коштів -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий

П.Я.Стельмащук