Справа № 133/848/14-ц Провадження №
22-ц/772/2269/2014Головуючий в суді першої
інстанції Воронюк В. А.Категорія
5Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Копаничук
С.Г., Якименко М.М.

при секретарі:
Кирилюк Л.В.

за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 16.06.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання грошового кредиту об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
та стягнення 1/2 частини сплачених
коштів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом в
якому просив визнати кредитні кошти
(гроші) в сумі 38 000 доларів США, що
дорівнює еквіваленту 184 429. 20 грн. за
курсом НБУ на день укладання Договору
(1$ США = 4,8534 грн.), отримані ним, ОСОБА_2 в
період шлюбу за згодою відповідачки,
згідно договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 19 червня 2008 року
укладеним, між ним та АКІБ «УкрСиббанк»
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_2 та
відповідачки ОСОБА_3 як іншого з
подружжя. Стягнути з відповідача по
справі ОСОБА_3 на його користь гроші в
сумі 167 771 грн. 71 коп., які є 1/2 часткою
виплаченої ним АКІБ «УкрСиббанк» за
період з 16.03.2011 року по 09.01.2014 року (дата
остаточного погашення кредиту)
погашеної заборгованості по кредиту та
відсоткам за користування кредитом в
сумі 41 тис. доларів США 18 центів, що в
гривневому еквіваленті становить 335
543,42 грн. за кредитним договором №
0 від 19 червня 2008 року. Стягнути з
відповідачки на його користь понесені
ним витрати пов'язані з розглядом
справи згідно наданими ним квитанцій:
про сплату за судовий збір в сумі 1 677
грн. 72 коп. про сплату за забезпечення
позову в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 16.06.2014 року
ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_3
про визнання грошового кредиту
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, стягнення ? частини сплачених
коштів по кредиту та судових витрат по
справі.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ставиться питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового, яким задовольнити позов,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання не
підлягає до задоволення наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони з 14 жовтня 2000 року
перебували в шлюбі, який рішенням
Козятинського міськрайонного суду від
16.03.2011 року було розірвано.

19.06.2008 року між АКБ «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№0 згідно якого банк надав ОСОБА_2
кредит у розмірі 38 тис. доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 19.06.2008 року укладено договір
поруки № 212755, відповідно до умов якого
поручитель поручився за повне
виконання зобов'язань боржника за
кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між АКБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2, між АКБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_7 12.06.2008 р.
укладено договір іпотеки №87716 на
підставі якого ОСОБА_7 передав в
іпотеку банку нерухоме майно: квартиру
під АДРЕСА_1. При цьому заставна
вартість предмета іпотеки становить
328868 грн.

Довідкою від 06.02.14 №36/54-2/01 АТ
«УкрСиббанк» повідомив про виконання
кредитних зобов'язань по кредитному
договору №0 від 19.06.08. Так Банк
підтвердив повернення кредиту в сумі 38
000 доларів США та втрати чинності
кредитного договору у зв'язку з
виконанням боржником усіх зобов'язань
в повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України підставою
припинення поруки є припинення
забезпеченого нею зобов'язання.

Отже порука відповідача припинена з
припиненням основного зобов'язання
(кредитного договору).

Відповідно до ч. З ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівні якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Із роз'яснень Пленуму ВСУ в пп. 23, 24
постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вбачається,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї ( ч. 4 ст. 65 СК
України).

Для поділу кредитного майна
недостатньо визначення джерел його
придбання. Слід враховувати й інші
важливі чинники, від яких залежить
спосіб поділу спільного майна
подружжя. Зокрема, одним з
найважливіших чинників, що впливають
на поділ майна подружжя та розмір
часток кожного з подружжя у спільному
майні, є стан погашення кредиту. Якщо ж
станом на дату поділу майна кредит
погашений частково, необхідно вирішити
питання щодо подальшого погашення
кредиту.

Вимоги про поділ спільного майна
подружжя судом не розглядаються,
оскільки відповідний позов до суду не
пред'явлений.

Отже, грошові кошти, отримані одним з
подружжя - позивачем за кредитним
договором, який не був укладений в
інтересах сім'ї, не можна вважати
спільними коштами подружжя та
відповідно розглядати питання щодо їх
поділу та стягненню.

Також слід виходити з того, що між
сторонами відсутні зобов'язальні
(договірні) правовідносини, що виключає
виникнення регресних зобов'язань та
відповідач не є стороною за кредитним
договором.

За правовою позицією судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, наведеною у постанові від 19
червня 2013 року у справі №6-55ц13, Договір,
укладений одним із подружжя, створює
обов'язки для другого з подружжя в разі,
якщо його укладено в інтересах сім'ї, а
одержане за цим договором майно
фактично використано на задоволення
потреб сім'ї. Договір, укладений одним
із подружжя, за яким майно використане
не на задоволення потреб сім'ї, а на
інші потреби, не створює обов'язків для
іншого з подружжя.

Суд не може прийняти до уваги посилання
позивача на те, що ним витрачалися
кредитні кошти на потреби сім'ї,
оскільки належних та допустимих
доказів щодо цього відповідачем не
надано.

Так, згідно кредитного договору ОСОБА_2
було отримано 38 тис. доларів США. Разом
із тим зі змісту цього договору не
вбачається, що ці кошти були отримані
ОСОБА_2 для придбання будинковолодіння,
натомість згідно відповідних
договорів дарування будинковолодіння
АДРЕСА_2

Дані обставини встановлені рішенням
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя від 3 грудня 2013 року, приймаючи
яке, суд обґрунтовано виходив із того,
що будинковолодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_2 належить сторонам на праві
власності за договорами дарування та
провів його розподіл між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в натурі. При цьому суд не дійшов
до висновку, що зазначене
будинковолодіння було придбано
подружжями за плату на підставі
договорів купівлі-продажу.

Так договір поруки має додатковий
(акцесорний) до основного зобов'язання -
кредитного договору - характер і
укладається саме для забезпечення
виконання останнього, а поручитель
згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України відповідає
перед кредитором, за загальним
правилом, солідарно із позичальником,
якщо договором поруки не встановлено
його додаткову (субсидіарну)
відповідальність.

Також необхідно зазначити, що
відповідно до ч. З ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а„одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Поручитель - відповідач у справі
ОСОБА_3, була переконана у тому, що
кредитний договір укладався не в
інтересах сім'ї, а кредитні кошти
одержуються ОСОБА_2 для іншої особи,
його кума - ОСОБА_8 Крім цього
відповідач повідомила, що кредитні
кошти були зняті з банківського
рахунку безпосередньо ОСОБА_2 та
передані ОСОБА_7, за їх попередньою
домовленістю на придбання останнім
автомобіля. При цьому кредитні кошти не
могли бути фактично використані на
задоволення потреб сім'ї . Як
вбачається із довідки МРЄВ , що саме
08.10.2008 року ОСОБА_7 і придбав автомобіль
Мерседес. Тому суд вважає пояснення
ОСОБА_3 щодо витрати кредитних коштів
ОСОБА_2 не в інтересах сім'ї правдивими .

Суд першої інстанції дійшов
підставного висновку про те, що не
можуть взятись до уваги як доказ у
підтвердження пояснень ОСОБА_2, що
кошти по кредиту були взяті в інтерсах
сім'ї та витрачені в інтересах сім'ї та
пішли на погашення боргу перед ОСОБА_7,
розписки ОСОБА_2 про отримання позики у
ОСОБА_10, оскільки на даних розписках
відсутня згода ОСОБА_3 на отримання
такої позики. Крім того дані розписки
не підтверджують той факт, що саме ці
кошти витрачені в інтересах сім'ї, а не
на інші цілі.

Також позивачем не надано доказів у
підтвердження витрат, на лікування
відповідачки, витрат на відпочинок , на
придбання іншого майна.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 16.06.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: