Справа № 464/8776/13
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/3454/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник відповідача -
Стефанишин А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
Директора ДУ «Львівський
науково-дослідний інститут
епідеміології та гігієни Міністерства
охорони здоров`я України» Тарасюк
Олександри Олександрівни на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 25 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до
директора державної установи
«Львівський науково-дослідний
інститут епідеміології та гігієни
Міністерства охорони здоров`я України»
Тарасюк Олександри Олександрівни про
скасування наказу,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6
звернулись в суд із позовом до
директора ДУ «Львівського
науково-дослідного інституту
епідеміології та гігієни «МОЗ України»
Тарасюк Олександри Олександрівни про
скасування наказу. В обґрунтування
позовних вимог зазначають, що 06.06.2013
року ДУ «Львівський НДІ епідеміології
та гігієни МОЗ України» був виданий
наказ № 43, в якому вказувалося, що з
метою приведення штатного розпису
підприємства у відповідність до
обсягів фонду заробітної плати,
затвердженого МОЗ України у плані
використання бюджетних коштів на 2013
рік, та збереження кваліфікованих
кадрів не передбачати надбавки за стаж
наукової роботи .згідно з постановою
КМУ № 494 від 14.04.2004 року та доплати за
вислугу років працівникам бібліотеки
згідно з постановою КМУ від 22.01.2005 року
№ 84, а в разі відмови співробітника
продовжувати роботу в нових умовах
праці трудовий договір з ним буде
припинено через два місяці за ст. 36 п. 6
КЗпП України. Даний наказ був прийнятий
у зв'язку із затвердженим кошторисом ДУ
«Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України», в якому
зазначалося, що на оплату праці
працівників установи передбачено 3 308 700
грн. при потребі 3 935 500 грн. Зазначали, що
фінансування інституту здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету
та коштів спеціального фонду, який
формується за рахунок господарської
діяльності та інших джерел дозволених
чинним законодавством. Основним
джерелом покриття витрат на утримання
інституту були спецкошти, які
формувалися за рахунок здачі в оренду
приміщень інституту ДП «Львівдіалік»
ДАК «Укрмедпром»; однак,
некомпетентність, неконструктивна
позиція адміністрації призвела до
того, що кошти за орендну плату,
очевидно, вже ніколи не будуть
повернуті інституту. Вказували, що
наказом № 43 від 06.06.2013 року порушено ст,
43 Конституції України. При виданні
вказаного наказу ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»
не враховано положення постанови КМУ
від 14.04.2004 року № 494 та постанови КМУ від
22.01.2005 року № 84, в якій чітко вказується,
що надбавка за стаж наукової роботи та
доплата за вислугу років працівникам
державних і комунальних бібліотек
виплачуються щомісяця. Тобто, дані
норми не передбачають жодної
альтернативи, а чітко вказують на
обов'язок виплати надбавок. Та
обставина, що фінансування інституту
стало меншим не може вважатися змінами
в організації виробництва і праці. З
урахуванням наведеного просили суд
визнати незаконним та скасувати наказ
№ 43 ДУ «Львівський НДІ епідеміології
та гігієни МОЗ України» від 06.06.2013 року.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 25 березня 2013 року позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до директора
державної установи «Львівський
науково-дослідний інститут
епідеміології та гігієни Міністерства
охорони здоров'я України» Тарасюк О.О.
про скасування наказу - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ
№43 ДУ «Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України» від 06.06.2013 року.

Рішення суду оскаржила директор ДУ
«Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України» Тарасюк О.О..

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та не обґрунтованим та
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Підставою прийняття оскаржуваного
наказу було недостатність
фінансування на оплату праці бюджетної
установи у 2013 року на суму 626800 грн.,
оскільки згідно затвердженого
кошторису на оплату праці було
виділено лише 3 308 700 грн. при потребі 3 935
500 грн. При такому важкому фінансовому
становищі в установи було два шляхи або
скоротити чисельність працівників до
обсягів виділених коштів, а це 30-35
співробітників з 120, або ж вкластися у
виділене МОЗ фінансування і тим самим
зберегти колектив. Саме з метою не
допущення скорочення співробітників
Інституту, та збереження наукового
потенціалу, було прийнято рішення
змінити в бік погіршення умов оплати
праці окремим категоріям працівників,
а саме наукових співробітників, які
мають право на надбавку за стаж
наукової роботи та доплати працівникам
наукової бібліотеки Інституту. Крім
того, скарзі на те, що вона є неналежним
відповідачем у справі, оскільки, на її
думку, відповідачем повинна бути ДУ
«Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України», як юридична
особа. На підставі вищевикладеного
просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в позові.

В судове засідання позивач ОСОБА_6 та
відповідач Тарасюк О.О., не з`явились
однак про час та місце розгляду справи
були повідомлені у встановленому
законом порядку, що дає апеляційному
суду право, у відповідності до вимог ч.2
ст.305 Цивільного процесуального
кодексу (далі - ЦПК) України, розглянути
справу у відсутності осіб, які не
з`явились.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Матеріали справи та судом встановлено,
що наказом ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»
від 06.06.2013 року №43 установлено не
передбачати набавки за стаж наукової
роботи згідно постанови Кабінету
Міністрів України №494 від 14.04.2004 року та
доплати за вислугу років працівникам
бібліотеки згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 22.01.2005 року №84 та
в разі відмови працівника продовжувати
роботу в нових умовах праці припинити з
таким трудовий договір в порядку п.6 ч.1
ст.36 КЗпП України. Підставою для
винесення вказаного наказу, як
вбачається із нього, було затвердження
кошторису ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»,
яким передбачено 3308700,00 грн. при потребі
3935500,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається із змісту позовної заяви
позивачі визначили відповідачем
директора ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»
Тарасюк О.О. (а.с.2).

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України
позивачем і відповідачем можуть бути
фізичні і юридичні особи, а також
держава.

Проаналізувавши матеріали справи,
зокрема позовну заяву, колегія суддів
прийшла до висновку, що предметом
позову, заявленого позивачами, є
скасування наказу ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»
від 06.06.2013 року №43, яким зменшено розмір
заробітної плати позивачів, а відтак
спір виник з приводу оплати праці.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий
договір це угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Зазначена норма закону, поряд з іншими
закріпленими у ст.21 КЗпП України,
роз'яснена у п.27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
згідно якого належним відповідачем у
справі за позовом про оплату праці є та
юридична особа (підприємство, установа,
організація), з якою позивачем укладено
трудовий договір. Разом з тим на
зазначені вимоги поширюються
положення ч.3 ст.32 Цивільного кодексу і
п.3 ст.39 Закону «Про власність», згідно з
якими в разі недостатності у державної
установи (організації) коштів
відповідальність за її зобов'язаннями
несе власник.

Відповідно до п.3.1. статуту ДУ
«Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України» інститут очолює
директор, який призначається МОЗ
шляхом укладання з ним контракту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позов пред'явлено до неналежного
відповідача, оскільки директор ДУ
«Львівський НДІ епідеміології та
гігієни МОЗ України» Тарасюк О.О., на
підставі ч.3 ст.38 ЦПК України лише
представляє ДУ «Львівський НДІ
епідеміології та гігієни МОЗ України»,
а відтак до висновку, що у задоволенні
такого позову слід відмовити.

Вказана позиція суду підтверджується і
роз'ясненнями Верховного Суду України,
наданими у п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009
року «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» пред'явлення позову до
неналежного відповідача не є підставою
для відмови у відкритті провадження у
справі чи залишення заяви без руху,
оскільки заміна неналежного
відповідача здійснюється в порядку,
визначеному статтею 33 ЦПК України. У
разі, якщо норма матеріального права,
яка підлягає застосуванню за вимогою
позивача, вказує на те, що
відповідальність повинна нести інша
особа, а не та, до якої пред'явлено
позов, і позивач не погоджується на її
заміну, суд залучає до участі в справі
іншу особу як співвідповідача з
власної ініціативи. Після заміни
неналежного відповідача або залучення
співвідповідача справа розглядається
спочатку в разі її відкладення або за
клопотанням нового відповідача чи
залученого співвідповідача та за його
результатами суд відмовляє в позові до
неналежного відповідача та приймає
рішення по суті заявлених вимог щодо
належного відповідача.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи суд першої інстанції при
розгляді справи належного відповідача
до участі у справі не залучив, а
позивачі не ініціювали залучення
такого відповідача.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу.

При цьому, відповідно до ч.3 цієї статті
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний
суд ухвалює рішення у випадках
скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі вищевказаного, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, а відтак слід ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу директора державної
установи «Львівський
науково-дослідний інститут
епідеміології та гігієни Міністерства
охорони здоров`я України» Тарасюк
Олександри Олександрівни на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 25 березня 2014 року - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до
директора державної установи
«Львівський науково-дослідний
інститут епідеміології та гігієни
Міністерства охорони здоров'я України»
Тарасюк Олександри Олександрівни про
скасування наказу від 06.06.2013 року №43 -
відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справа шляхом подання касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою Апеляційного
суду.

Головуючий
О.М.Ванівський

Судді
Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк