АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5508/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Дубіжанська Т. О. Доповідач -
Глущенко Н.Г.Категорія 19/27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

15 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач
Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря -
Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
31 березня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення / а. с. 1-4 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог банк посилався на те, що 02.04.2008
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
договір про іпотечний кредит №
DNUHG0, згідно якого банком було
надано відповідачу кредит в сумі 530250
грн. на термін до 02.04.2020 року, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом в строки та в
порядку встановлених кредитним
договором. Кредит було надано на
поліпшення якості окремої квартири,
розташованої в АДРЕСА_1 / а. с. 14-21 /.

Однак, відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконував, тобто не
виконував умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
отриманого кредиту та своєчасної
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків у
встановленні договором строки, у
зв'язку з чим, станом на 04.02.2013 року, за
кредитним договором виникла
заборгованість перед банком у розмірі
1908403,86 грн., де: 522217,80 грн. -
заборгованість за кредитом; 676621,89 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 709564,17 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитним договором / а. с. 1-4, 7-9 /.

В забезпечення виконання
зобов'язань за договором про іпотечний
кредит № DNUHG0 від 02.04.2008 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було
укладено іпотечний договір № DNUHG0
від 02.04.2008 року, згідно якого, передано в
іпотеку нерухоме майно - трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 74,30
кв. м., житловою площею 50,30 кв. м.,
оціночною вартістю 707000 грн., власником
якої є ОСОБА_2 / а. с. 25-28 /.

За таких обставин, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 1908403,86 грн., банк
просив суд: звернути стягнення на
іпотечну трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 74,30 кв. м., житловою
площею 50,30 кв. м., шляхом продажу
предмету іпотеки (вказаної квартири)
ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від
імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування. З можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, і виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають в
спірній квартирі, зі зняттям з
реєстраційного обліку, стягнувши з
відповідача судові витрати по справі /
а. с. 1-4 /.

Відповідач проти позову
заперечував.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
31.03.2014 року позивні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволені частково.

Суд, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за договором про
іпотечний кредит № DNUHG0 від 02.04.2008
року, укладеним між ЗАТ КБ «Приват
Банк» та ОСОБА_2, в розмірі 1517134,73 грн.,
яка складається з заборгованості за
тілом кредиту 522217,80 грн.,
заборгованості за нарахованими
відсотками в сумі 676621,89 грн., пені в сумі
318295,04 грн., звернув стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №
DNUHG0 від 02.04.2008 року, укладеним між
ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 02.04.2008
року, реєстровий № 1103, - квартиру
АДРЕСА_1 способом реалізації шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № DNUHG0
від 02.04.2008 року) ПАТ КБ «Приватбанк» (49094.
м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Також, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати у
розмірі 3 441 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено / а. с. 110-114 /.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 11.04.2014року
виправлено описку в резолютивній
частині рішення цього ж суду від 31.03.2014
року / а. с. 118 /.

Відповідач ОСОБА_2 не погодився з
рішенням суду першої інстанції від
31.03.2014 року і звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить це рішення
скасувати та відмови банку в його
позовних вимогах в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, відповідач вважає, що суд
першої інстанції не прийняв до уваги
те, що в даній квартирі зареєстрована
та проживає неповнолітня дитина, як і
не прийняв до уваги межі позовної
давності по кожному із платежів і таке
інше /а. с. 133-138/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду,
в силу ст.309 ЦПК України, в частині
визначення розміру заборгованості за
договором про іпотечний кредит та в
частині способу реалізації предмету
іпотеки, - змінити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
договір про іпотечний кредит №
DNUHG0, згідно якого банком було
надано відповідачу кредит в сумі 530250
грн. на термін до 02.04.2020 року, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом в строки та в
порядку встановлених кредитним
договором. Кредит було надано на
поліпшення якості окремої квартири,
розташованої в АДРЕСА_1, власником якої
є ОСОБА_2 / а. с. 14-21,22,29 /.

Однак, відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконував, тобто не
виконував умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
отриманого кредиту та своєчасної
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків у
встановленні договором строки, у
зв'язку з чим, станом на 04.02.2013 року, за
договором про іпотечний кредит у
відповідача виникла заборгованість
перед банком у розмірі 1908403,86 грн., де:
522217,80 грн. - заборгованість за кредитом;
676621,89 грн.. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
709564,17 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором / а. с. 1-4, 7-9 /.

В забезпечення виконання
зобов'язань за договором про іпотечний
кредит № DNUHG0 від 02.04.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір № DNUHG0 від 02.04.2008
року, згідно якого, передано в іпотеку
нерухоме майно - трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 74,30 кв. м.,
житловою площею 50,30 кв. м., оціночною
вартістю 707000 грн., власником якої є
ОСОБА_2 / а. с. 25-28,29 /.

Згідно копії витягу про
реєстрацію в Державному реєстрі
правочинів та копії витягу про
реєстрацію у Державному реєстрі іпотек
- 02.04.2008 році було зареєстровано вище
вказаний договір іпотеки та було
зареєстровано обтяження / а. с. 30,33 /.
Також, згідно копії витягу про
реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна -
02.04.2008 року внесено запис про заборону
відчуження квартири АДРЕСА_1 на
підставі іпотечного договору №
DNUHG0 від 02.04.2008 року / а. с. 32 /.

Задовольняючи частково позовні
вимоги банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки суд першої
інстанції, в силу ст. ст.
257-261,267,526,527,575,589-592,610,623,629,1048,1050,1054 ЦК
України, ст. ст. 12, 33,35,38,39,40 ЗУ «Про
іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України, виходив з
того, що відповідач не виконував
належним чином свої зобов'язання за
договором про іпотечний кредит №
DNUHG0 від 02 04.2008 року у зв'язку з чим
виникла заборгованість, станом на
04.02.2013 року, в розмірі 1517134,73 грн., яка
складається із заборгованості за тілом
кредиту 522217,80 грн., заборгованості за
нарахованими відсотками в сумі 676621,89
грн., пені в сумі 318295,04 грн. за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитним договором (розмір пені
визначено судом в межах спеціальної
позовної давності, тобто позовної
давності в один рік), а тому є всі
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки, але немає підстав для
виселення відповідача, так як він не
отримував повідомлення банку про
добровільне звільнення спірного
приміщення, - такий висновок суду, як і
розрахунок суми заборгованості в межах
позовної давності, є правильним.

Розрахунок заборгованості за
кредитним договором проведено
правильно у відповідності з вимогами
чинного матеріального права та умовами
договору про іпотечний кредит, що
укладений між сторонами.

Однак, колегія суддів, в силу ч. 3
ст. 551 ЦК України та ч. 2 ст. 661 ЦК України,
вважає за можливе зменшити розмір пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором з 318295,04 грн. до 100000 грн.,
оскільки сам банк, який є кредитором,
умисно або з необережності сприяв
збільшенню розміру збитків, завданих
порушенням зобов'язань, або не вжив
заходів щодо їх зменшення, так як
остання оплата по кредитному договору
була проведена відповідачем ще 10.06.2011
року, про що банку було достеменно
відомо, але банк лише 04.03.2013 року
звернувся до суду з позовом.

Отже, рішення суду від 31.03.2014 року,
в частині визначення розміру
заборгованості за договором про
іпотечний кредит, підлягає зміні, тобто
колегія суддів вважає за необхідне
визначити заборгованість за договором
про іпотечний кредит № DNUHG0 від
02.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ
КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк»), станом на 04.02.2013 року, в
розмірі 1298839,60 грн., де: 522217,80 грн. -
заборгованість за кредитом; 676621,89 грн.. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 100000 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитним договором.

Щодо рішення суду першої
інстанції, в частині способу
реалізації предмету іпотеки, то
колегія судів вважає за необхідне
змінити його в цій частині з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частина 3 цієї статті передбачає,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктами 4.1 - 4.3 Іпотечного
договору № DNUHG0 від 02.04.2008 року
(укладеного між сторонами) передбачено
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки від імені
іпотекодавця будь-якій особі
покупцеві у порядку встановленому ст. 38
ЗУ «Про іпотеку».

Стаття 38 ЗУ «Про іпотеку»,
передбачаючи право іпотекодержателя
на продаж предмета іпотеки, в частині 6
визначає, що ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Згідно ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» - у
разі задоволення судом позову про
звернення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п. 42 постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, -
резолютивна частина рішення суду, в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки, має
відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку» , так і положенням п.4 ч. 1 ст. 215
ЦПК України. Зокрема, у ній в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Однак, ухвалюючи рішення по
справі суд першої інстанції не прийняв
до уваги вище зазначені норми
матеріального і процесуального права
та умови іпотечного договору
укладеного між сторонами, тому
резолютивна частина рішення суду, щодо
способу реалізації предмету іпотеки,
не відповідає цим вимогам закону, а
отже резолютивна частина рішення (в
зазначеній його частині) - теж підлягає
зміні.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції від 31.03.2014 року, в частині
визначення розміру заборгованості за
договором про іпотечний кредит та в
частині способу реалізації предмету
іпотеки, - підлягає зміні, з викладенням
резолютивної частини рішення (в
зазначеній його частині) в слідуючій
редакції: «В рахунок погашення
заборгованості в розмірі 1298839,60 грн.
(один мільйон двісті дев'яносто вісім
тисяч вісімсот тридцять дев'ять
гривень 60 коп.) (де: 522217,80 грн. -
заборгованість за кредитом; 676621,89 грн.. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 100000 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитним договором), станом на
04.02.2013 року, за договором про іпотечний
кредит № DNUHG0 від 02.04.2008 року,
укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (нині Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», - звернути стягнення на
предмет іпотеки (за іпотечним
договором № DNUHG0 від 02.04.2008 року), а
саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 74,30 кв. м., житловою площею 50,30 кв.
м., яка складається з трьох житлових
кімнат, - надавши Публічному
акціонерному товариству комерційному
банку «Приватбанк» право продати цю
квартиру від імені ОСОБА_2 шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
будь-якою особою-покупцем за ціною
квартири не нижчою за ринкову ціну цієї
квартири, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом в
порядку передбаченому ст. 38 ЗУ «Про
іпотеку», з наданням банку всіх
повноважень, необхідних для продажу
квартири».

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на ту обставину, що суд першої
інстанції ухвалюючи рішення по справі
не застосував строки позовної давності
про що він просив суд, - не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони є
надуманими, так як згідно судового
рішення від 31.03.2014 року суд першої
інстанції застосував спеціальну
позовну давність до вимог банку про
стягнення пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором,
визначивши пеню лише за один рік в сумі
318295,04 грн. Щодо незастосування
загальної позовної давності до вимог
про стягнення заборгованості за
кредитом та заборгованості по
процентам за користування кредитом, то
позовна давність за цими вимогами не
пропущена, оскільки останні оплати за
договором про іпотечний кредит були
проведені відповідачем в 2011 році,
зокрема 10.06.2011 року / а. с. 158-161 /, а з
позовом банк прийшов до суду 04.03.2013
року / а. с.1 /.

Не вбачає суд апеляційної інстанції
підстав для задоволення апеляції
відповідача, щодо скасування рішення
суду в частині відмови у виселенні
відповідача та інших осіб зі спірної
квартири, з ухваленням нового рішення
про відмову в цій частині позовних
вимог, оскільки, рішення суду першої
інстанції про відмову у виселенні з
квартири, є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції і не є суттєвими для
вирішення спірного питання.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 31 березня
2014 року, в частині визначення розміру
заборгованості за договором про
іпотечний кредит та в частині способу
реалізації предмету іпотеки, - змінити.

В рахунок погашення заборгованості в
розмірі 1298839,60 грн. (один мільйон двісті
дев'яносто вісім тисяч вісімсот
тридцять дев'ять гривень 60 коп.) (де:
522217,80 грн. - заборгованість за кредитом;
676621,89 грн.. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
100000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором),
станом на 04.02.2013 року, за договором про
іпотечний кредит № DNUHG0 від 02.04.2008
року, укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (нині Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», - звернути стягнення на
предмет іпотеки (за іпотечним
договором № DNUHG0 від 02.04.2008 року), а
саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 74,30 кв. м., житловою площею 50,30 кв.
м., яка складається з трьох житлових
кімнат, - надавши Публічному
акціонерному товариству комерційному
банку «Приватбанк» право продати цю
квартиру від імені ОСОБА_2 шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
будь-якою особою-покупцем за ціною
квартири не нижчою за ринкову ціну цієї
квартири, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом в
порядку передбаченому ст. 38 ЗУ «Про
іпотеку», з наданням банку всіх
повноважень, необхідних для продажу
квартири.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: