Провадження: 2/643/3490/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2014 року Московський
районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Крівцова Д.А., за
участю секретаря Мещерякової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за договором позики в
розмірі 25100,86 грн.

В судовому засіданні 26.09.2014 року
представником позивача заявлено
клопотання про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на все рухоме
та нерухоме майно відповідача, в тому
числі на грошові кошти, які йому
належать.

В обґрунтування клопотання
зазначено, що відповідач має виїхати за
кордон, не виконавши своїх обов'язків
щодо повернення позики.

Представник відповідача
заперечував проти клопотання,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

В постанові № 9 від 22.12.2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» Пленум
Верховного Суду України звернув увагу
на те, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позовних
вимог; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується в тому числі
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належить
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, а також забороною
вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про
забезпечення позову в межах заходів
забезпечення позову, які просить вжити
позивач, суд враховує наступне.

Позивачем в обґрунтування
заявленого клопотання зазначено на
намірі відповідача виїхати за кордон.
Проте вимога щодо забезпечення позову
шляхом, зокрема, заборони виїзду
відповідача за межі України, позивачем
не заявлялась.

Так, позивачем заявлено вимогу
щодо накладення арешт на все майно
відповідача, проте в обґрунтування
заяви про забезпечення позову позивач
не посилається на можливість
відчуження відповідачем належного
йому майна на користь третіх осіб.

Крім того, позивачем не зазначено
конкретне нерухоме та рухоме майно, що
належить відповідачу на праві
власності та на яке може бути накладено
арешт за його заявою.

Клопотання про витребування від
компетентних органів відповідної
інформації щодо майна, яке перебуває у
власності відповідача, позивачем не
заявлялось.

Накладення арешту на все належне
відповідачу майно позбавляє суд
можливості виконати вимоги ч. 3 ст. 152
ЦПК України щодо забезпечення
співмірності вжитих заходів
забезпечення позову заявленим
позовним вимогам.

За таких обставин, розглядаючи
заявлене клопотання про забезпечення
позову в межах викладених в ньому
доводів та вимог, суд на даній стадії
розгляду справи не вбачає підстав для
його задоволення.

Керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК
України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, яка
діє в інтересах ОСОБА_1, про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
відмовити.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя
Крівцов Д.А.