У Х В А Л А

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
позики, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, у якому зазначав, що 01 грудня
2006 року за договором позики
передав ОСОБА_6 150 тис. доларів США
строком до 01 липня 2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер, не повернувши борг.
Оскільки спадкоємцями померлого є
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просив стягнути з
останніх на свою користь еквівалент 150
тис. доларів США, що складає 1 458 615 грн, у
межах вартості спадкового майна у
вигляді Ѕ частини нежитлових приміщень
цокольного поверху, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, та Ѕ частини квартири,
що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду із
зустрічними позовами до ОСОБА_3, у яких
просили визнати недійсним договір
позики від 01 грудня 2006 року, який було
укладено між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6

Посилались на те, що зазначений
договір позики укладений без згоди
дружини позичальника, а правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків та вчинений у
доларах США, що не передбачено чинним
законодавством України.

Рішенням Київського районного м.
Одеси від 05 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 458
615 грн, що в грошовому еквіваленті в
іноземній валюті за офіційним курсом
НБУ складає 150 тис. доларів США, у межах
вартості Ѕ частини нежитлових
приміщень цокольного поверху, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та Ѕ
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 20 травня 2014 року
рішення Київського районного м. Одеси
від 05 березня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1 458 615 грн
у межах вартості Ѕ частини квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Виключено із абзацу другого
резолютивної частини рішення
Київського районного м. Одеси від 05
березня 2014 року слова «та Ѕ частини
трьокімнатної квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1».

У решті рішення суду залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із доведеності факту отримання
ОСОБА_6 від ОСОБА_3 у борг 150
тис. доларів США та відмовою
відповідачів, як спадкоємців померлого
боржника, повернути борг.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
суд першої інстанції, з висновками
якого в цій частині погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
останні не довели обставин, на які
посилались як на обґрунтування своїх
вимог.

У цій частині судові рішення ніким
не оскаржуються, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряються.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідачів на користь позивача
грошових коштів у сумі 1 458 615 грн у межах
вартості Ѕ частини квартири, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та ухвалюючи в цій частині
нове рішення про відмову в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
вказана квартира є особистою приватною
власністю дружини ОСОБА_6
- ОСОБА_4, тому після його смерті не
увійшла до складу спадкової маси.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 01 грудня 2006
року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_6 757 500
грн, що в еквіваленті в іноземній
валюті складало 150 тис. доларів США, а
останній зобов'язався їх повернути до 01
липня 2007 року. Згідно з п. 3.1 договору
позичальник мав повернути позику у
гривнях, виходячи з курсу НБУ на день
розрахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передане спадкоємцям у натурі.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі обмінного ордера від
05 грудня 1987 року ОСОБА_4 зі своїм
чоловіком ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_5
отримали право на зайняття в порядку
обміну трикімнатної квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Обмін квартирами був здійснений між
родиною батька ОСОБА_4 -
ОСОБА_7 і родиною самої ОСОБА_4, до
складу якої входив її чоловік ОСОБА_6 та
донька ОСОБА_5 У процесі обміну
ОСОБА_7 передав належний йому пай у
вказаній трикімнатній квартирі в сумі 4
370 рублів ОСОБА_4, яка була прийнята в
члени кооперативу.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний
суд виходив із того, що указаний пай був
переданий ОСОБА_4 її батьком у дар, у
зв'язку з чим вказана квартира стала її
особистою власністю і після смерті
ОСОБА_6 не увійшла до складу спадкової
маси.

Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР, чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин, договір дарування на
суму понад 500 карбованців, а при
даруванні валютних цінностей - на суму
понад 50 карбованців повинен бути
нотаріально посвідчений.

У матеріалах справи нотаріально
посвідчений договір дарування ОСОБА_7
ОСОБА_4 паю на суму 4 370 рублів відсутній.

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР недодержання
у випадках, встановлених законом,
нотаріальної форми угоди тягне за
собою недійсність такої угоди з
наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48
цього Кодексу.

З огляду на таке висновки
апеляційного суду про те, що пай в сумі
4 370 рублів був отриманий ОСОБА_4 у
дар від її батька ОСОБА_7,
ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, на порушення приписів ст.
303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що сума паю,
передана ОСОБА_4 внаслідок обміну,
склала 4 370 рублів, тоді як загальна
вартість паю, сплаченого в
1992 році за спірну квартиру у період
зареєстрованого шлюбу ОСОБА_4, склала 12
919,69 рублів (а. с. 43, т. 30). Це свідчить про
те, що ОСОБА_6 на підставі ст. 22
КЗпШС був співвласником вказаної
квартири, а частка, яка належала йому у
вказаній квартирі після його смерті,
увійшла до складу спадкового майна.

З урахуванням наведеного висновки
апеляційного суду про відсутність
підстав для стягнення з відповідачів
на користь позивача грошових коштів у
сумі 1 458 615 грн у межах вартості Ѕ
частини спірної квартири є
помилковими.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України дійшов
правильного висновку про задоволення
позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції у частині відмови в позові
ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів на
користь позивача грошових коштів у
сумі 1 458 615 грн у межах вартості Ѕ
частини спірної квартири відповідно до
приписів ст. 339 ЦПК України
підлягає скасуванню із залишенням у
цій частині в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів cудової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Одеської області від 20 травня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів на
користь позивача грошових коштів у
сумі 1 458 615 грн у межах вартості Ѕ
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, скасувати, залишити в
цій частині в силі рішення Київського
районного м. Одеси від 05
березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук