Номер провадження: 22-ц/785/8088/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_6, про стягнення частки сплачених
комунальних платежів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17 липня 2014
року,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в якому просила стягнути на її
користь з ОСОБА_3 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_4 частку від боргу за
сплачені нею комунальні послуги у
розмірі 2/3 частки від спільного боргу у
розмірі 7247,40 грн. та моральну шкоду в
розмірі 14000 грн.; з ОСОБА_5 - у розмірі 1/3
частки від спільного боргу у розмірі
3624,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000
грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивачка
посилалася на те, що в квартирі
спільного заселення АДРЕСА_1 проживає
позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3
разом зі своїми дітьми: неповнолітнім
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, син позивачки ОСОБА_6

Спочатку сторони жили в цій квартирі як
члени одної родини, але з 1992 pоку, після
того як ОСОБА_3 вийшла заміж і переїхала
тимчасово жити до чоловіка, припинили
вести спільне господарство. В 1994 року
ОСОБА_3 розійшлася з чоловіком та
повернулася жити в спільну квартиру,
але ведення спільного господарства між
сторонами не було поновлено.

В 1993 році квартира спільного заселення
АДРЕСА_1 була приватизована та належить
кожній із сторін в рівних частках.

ОСОБА_2 зазначала, що самостійно
сплачую всі комунальні платежі, що
нараховуються мешканцям квартири
АДРЕСА_1, однак тільки ОСОБА_6 в
добровільному порядку повертає їй свою
частку від них.

Також, позивачка посилалася на своє
скрутне матеріальне положення, вона є
інвалідом 1-ї групи, у зв'язку із
загальним захворюванням, та їй важко
самотужки нести всі витрати по
утриманню житла, тим більше, що ОСОБА_3
та її діти їй взагалі нічим не
допомагають.

Загальна сума заборгованості,
розрахована позивачем за період з 01.02
2011 року по 31.03.2014 року, складає 10871,74 грн..

В судовому засіданні позивачка та її
представник третя особа ОСОБА_6 позов
підтримали та просили суд його
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечували, надали заперечення на
позов, в яких зазначили, що слід
застосувати строки позовної давності
та розраховувати заборгованість з
30.04.2011 року, моральна шкода позивачем не
обґрунтована та ніякими доказами не
підтверджена, ОСОБА_3 визнає борг
частково у розмірі 4578,10 грн., так як є
матір'ю одиначкою та утримує
неповнолітнього сина ОСОБА_4, а син
ОСОБА_5 студент та самостійного доходу
немає.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17 липня 2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, кошти у
розмірі 4578 грн. 10 коп.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 7000
грн. та 6368 грн. 09 коп. замість стягнутих
судом 4578 грн. 10 коп.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що в
квартирі АДРЕСА_1 проживає позивачка
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 разом із
своїми дітьми: неповнолітнім ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а також третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: син позивачки ОСОБА_6

Квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на
праві спільної часткової власності по
1/4 частки кожному.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

У ч. 1 ст. 357 ЦК України закріплено, що
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до довідки (витяг з
будинкової книги, склад сім'ї та
прописку) від 30.01.2014 року, виданої
керівником ділянки № 3 КП «ЖКС
«Фонтанський», основник
квартиронаймачем є ОСОБА_2.

В своєму позові, ОСОБА_2 зазначає, що
самостійно сплачую всі комунальні
платежі, що нараховуються мешканцям
квартири АДРЕСА_1, однак тільки ОСОБА_6 в
добровільному порядку повертає їй свою
частку від них.

Також, позивачка посилається на своє
скрутне матеріальне положення, вона є
інвалідом 1-ї групи, у зв'язку з
загальним захворюванням, та їй важко
самотужки нести всі витрати по
утриманню житла, тим більше, що ОСОБА_3
та її діти їй взагалі нічим не
допомагають.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Посилання позивача про те, він
одноособово сплачує комунальні
платежі спростовується поясненнями
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які
пояснили, що також сплачують кошти за
комунальні послуги, на підтвердження
чого надали копії квитанцій.

ОСОБА_3 також пояснила, що є матір'ю
одиначкою, має на утриманні двох дітей,
які самостійного доходу не мають та
погоджується сплатити на користь
позивачки кошти у розмірі 4578 грн. 10 коп.

Загальна сума заборгованості,
розрахована позивачем за період з 01.02
2011 року по 31.03.2014 року, складає 10871,74 грн..

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, заборгованість слід
рахувати з дати звернення до суду,
30.04.2014 року, так як заяви про поновлення
строків звернення до суду позивачем
надано не було.

Як визначено у ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» (далі
- Закон), житлово-комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону, споживач
зобов'язаний, серед іншого, оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідачів
моральну шкоду в розмірі 21 000 грн.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
р. (далі - Постанова) під моральною
шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, пункт 4 Постанови передбачає,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно Позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Однак, позивачем моральна шкода не
доведена та необґрунтована, тому суд
відмовив в задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідачів моральної
шкоди.

Колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги не містять підстав для
задоволення позовних вимог про які
просить позивач в апеляційній скарзі, а
саме про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
моральної шкоди у розмірі 7000 грн. та 6368
грн. 09 коп. замість стягнутих судом 4578
грн. 10 коп.

Відповідно до змісту заявлених
позовних вимог, ОСОБА_2 зазначає, що
лише вона сплачує комунальні послуги
та загальна сума сплачених нею
комунальних послуг складає 10871 грн. 74
коп. які вона просила стягнути з ОСОБА_3
та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 у
розмірі 2/3 частки. З ОСОБА_5 - у розмірі 1/3
частки. Таким чином позивач просив
стягнути з відповідачів 100% сплачених
комунальних послуг.

В квартирі АДРЕСА_1 проживає позивач
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 разом зі
своїми дітьми: неповнолітнім ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а також третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, син позивача ОСОБА_6

В 1993 році зазначена квартира була
приватизована та належить кожній із
сторін в рівних частках.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Крім сторін в квартирі проживає також
син позивача ОСОБА_6 як член сім'ї -
третя сторона у справі.

Ч.3 ст. 156 ЖК України передбачено, що
повнолітні члени місії власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і при
домової території та проведення
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі у витратах
вирішується у судовому порядку.

Посилання в позовній заяві, що лише
ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі і
тільки третя особа ОСОБА_6 повертає
позивачу частку від них спростовуються
наданими відповідачами доказами. В
апеляційній ОСОБА_2 фактично визнає, що
посилання в позовній заяві на те, що
лише вона сплачує комунальні платежі
не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції правомірно
врахував надані відповідачами докази
про сплату ними комунальних послуг і
правомірно визначив розмір
заборгованості у сумі 4578 грн. 10 коп.

Судом першої інстанції вся сума
заборгованості була стягнута лише з
ОСОБА_3 яка є матір'ю неповнолітнього
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 який не має
самостійного заробітку в зв'язку з
навчанням. Діти ОСОБА_4 знаходяться на
її повному утриманні. ОСОБА_3 зазначене
рішення суду не оскаржено. В разі
стягнення в суді апеляційної інстанції
коштів також і з ОСОБА_5, буде стягнуто
на користь позивача сума яка перевищує
загальну суму заборгованості
відповідачів перед позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі, про
безпідставність незадоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідачів моральної шкоди є
помилковим. Колегія вважає, що суд
першої інстанції правомірно
визначився з характером зазначених
правовідносин і правомірно відмовив у
задоволенні вимог про стягнення з
відповідачів моральної шкоди.

На підставі наведеного колегія вважає,
що відсутні підстави для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог позивача,
зменшених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 17 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді

О.А. Ступаков

В.А.
Станкевич

О.Д. Варикаша