Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Коротуна В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення апеляційного
суду Рівненської області від 23 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 19 вересня 2008 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»
(далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_3
укладено кредитний договір
№ 1703/0908/55-037, за умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 20 тис. доларів США,
строком до 19 лютого 2016 року, зі
сплатою позичальником процентів за
користування кредитом в розмірі 12,5 %
річних. У той же день з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним
кредитним договором між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №
1703/0908/55-037-Z-1, за умовами якого останні
передали в іпотеку банку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Сведбанк»
(далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є
правонаступником
ВАТ «Сведбанк»), та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
(далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») укладено
договір факторингу щодо права грошової
вимоги про погашення (стягнення)
заборгованості на підставі кредитного
договору від 19 вересня 2008 року №
1703/0908/55-037.

Також 28 листопада 2012 року між TOB «ФК
«Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні
ініціативи» було укладено договір
факторингу щодо права грошової вимоги
про погашення (стягнення)
заборгованості на підставі цього
кредитного договору. Внаслідок
укладення вказаних вище договорів
факторингу відбулася заміна
первісного кредитора на нового
кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи»
за кредитним договором від 19 вересня 2008
року № 1703/0908/55-037 щодо позичальника
ОСОБА_3

Взяті за договором зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом ОСОБА_3 не виконував належним
чином, тому станом на 10 червня 2013 року у
нього перед кредитором виникла
заборгованість, а саме: заборгованість
за кредитом - 17 566,2 доларів США;
заборгованість за процентами - 2 452,87
доларів США; пеня - 818,5 доларів США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку
становить 6 542 грн 27 коп.

За таких обставин позивач просив у
рахунок погашення заборгованості за
вказаним кредитним договором, яка
станом на 10 червня 2013 року становить 166
554 грн 70 коп., звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних
торгів згідно із Законом України «Про
виконавче провадження», встановивши
початкову ціну предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, та стягнути судові
витрати.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 20
лютого 2014 року позов ТОВ «Кредитні
ініціативи» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів згідно із
Законом України «Про виконавче
провадження» за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні на цей вид майна, визначеною
на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності ‒?
незалежним експертом на стадії оцінки
майна, під час проведення виконавчих
дій в рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором від 19 вересня 2008
року № 1703/0908/55-037 у
розмірі 166 554 грн 70 коп.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 23 квітня
2014 року рішення Рівненського міського
суду Рівненської області
від 20 лютого 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ТОВ «Кредитні
ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з
недоведеності позивачем факту набуття
прав кредитора та іпотекодержателя за
кредитним договором та договором
іпотеки, укладеними 19 вересня 2008 року
між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3
і ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно.

При цьому договір факторингу від 28
листопада 2012 року, укладений між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс», а
також договір факторингу б/н, укладений
між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», суд розцінив як
неналежні докази на підтвердження
факту набуття прав кредитора та
іпотекодержателя за вищевказаними
договорами кредиту та іпотеки,
виходячи з того, що ці договори не
містять жодної інформації про передачу
права вимоги за вказаним кредитним
договором.

Водночас після укладання договору про
відступлення права вимоги боржники не
були належним чином повідомлені про
зміну кредитора, вимоги ТОВ «Кредитні
ініціативи» про усунення порушень не
отримували.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
недоведеність належними доказами
обставин, якими позивач обґрунтовував
заявлені позовні вимоги та які суд
першої інстанції безпідставно вважав
встановленими.

Однак погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Установлено, що 19 вересня 2008 року між
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 1703/0908/55-037,
за умовами якого останній отримав
кредит у сумі 20 тис. доларів США,
строком до 19 лютого 2016 року, зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12,5 % річних.

На забезпечення належного виконання
зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним
кредитним договором того ж дня між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено іпотечний
договір № 1703/0908/55-037-Z-1, за
умовами якого останні передали в
іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено
договір факторингу № 15, згідно з яким
останнє набуло право грошової вимоги
на погашення (стягнення)
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками,
зазначеними у реєстрі заборгованості
боржників, про що свідчить витяг з
указаного договору, який міститься на
а. с. 27-28.

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор
Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»
укладено договір факторингу, предметом
якого визначено відступ клієнтом
фактору своїх прав вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками,
зазначеними у реєстрі заборгованості
боржників та у переліку кредитних
договорів та договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить клієнту
на підставі документації. За цим
договором фактор шляхом надання
фінансової послуги клієнту набуває
права вимоги такої заборгованості від
боржників та передає клієнту за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу, та в
порядку, передбаченому даним договором
(а. с. 24‒?37).

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор
Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»
укладено договір про передачу прав за
іпотечним договором, предметом якого
визначено передачу іпотекодержателем
новому іпотекодержателю права за
іпотечними договорами, перелік яких
наведено у додатку № 1 до цього
договору (а. с. 38).

З огляду на вищевикладене не є
безспірним висновок апеляційного суду
про недоведеність ТОВ «Кредитні
ініціативи» факту набуття ним прав
кредитора та іпотекодержателя за
кредитним договором та договором
іпотеки, укладеними 19 вересня 2008 року
між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно, і що
внаслідок укладення вказаних вище
договорів факторингу не відбулася
заміна первісного кредитора на нового
кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи»
за кредитним договором від 19 вересня 2008
року щодо позичальника ОСОБА_3

Прийняті на себе зобов'язання
позичальник належним чином не виконує.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Матеріали справи містять повідомлення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
порушень, вимогу про звільнення
предмета іпотеки відповідно до змісту
якого ТОВ «Кредитні ініціативи»
повідомляє вказаних осіб про укладення
договорів факторингу, наявність
заборгованості, пропозицію погашення
цієї заборгованості протягом 30 днів, а
у разі невиконання вказаного зазначає
про добровільне звільнення предмета
іпотеки ( а.с. 48).

Відправлення вказаного повідомлення
підтверджується копією відправки
рекомендованої кореспонденції, копією
списку згрупованих поштових
відправлень та ксерокопією
фіскального чеку оплати вказаних
відправлень (а.с. 49).

Так, апеляційний суд, встановивши, що
боржник та іпотекодавець не були
повідомлені про зміну первісного
кредитора, на порушення вимог
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не навів
переконливих доводів, які б
спростували наявні в справі докази; не
дослідив укладені між ПАТ Сведбанк»,
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» й ТОВ «Кредитні
ініціативи» договори факторингу (суд
обмежився лише вказівкою про те, що
позивачем надано ксерокопію першої та
останньої сторінки договору
факторингу № 15, а не його оригінал чи
завірену належним чином копію), зокрема
додатки до них, в яких міститься
інформація щодо боржників та кредитних
договорів, за якими передано право
вимоги, й, відповідно, не встановив, чи
набув фактор права на стягнення
кредитної заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
саме за зобов'язаннями відповідачів.

Разом із тим при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, так як згідно зі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має його належним
чином мотивувати, співставити спірні
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини, та враховувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Крім того, резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати як вимогам як ст. 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням ч. 4 ст. 215 ЦПК України.
Зокрема, у ньому в обов'язково має
зазначатись загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, а також спосіб реалізації
предмета іпотеки.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду та передачі справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 23 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:
В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак