Провадження № 22-ц/779/2075/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Мелінишин Г.П.,
Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3,
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частку пайового внеску в порядку
спадкування за законом та стягнення
вартості спадкової частки за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
14 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
даним позовом, щоб ухвалити рішення,
яким визнати за нею право власності на ?
частку пайового внеску в
гаражно-будівельному кооперативі №?10
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька
ОСОБА_5, стягнути на її користь вартість
? спадкової частки в гаражі НОМЕР_1
гаражно-будівельного кооперативу №?10
(далі - ГБК НОМЕР_2) з спадкоємця ОСОБА_4

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що їй
було відмовлено у прийнятті заяви про
взяття у члени ГБК після смерті батька,
оскільки права на вступ до прийняття
спадщини ще не має. Після прийняття
спадщини дізналась, що її брат
одноосібно приватизував гараж, який
входив до складу спадкового майна та
підлягав поділу між усіма
спадкоємцями. Має переважне право на
вступ до членів кооперативу, оскільки з
2006 року її сім'я користувалася гаражем
та здійснювали фактичну оплату
членських внесків в кооператив від
імені батька. Про факт користування
гаражем свідчить те, що автомобіль ВАЗ
2101, який належав її батьку, на підставі
нотаріально посвідченої довіреності,
переданий у користування її чоловіку
та сину, котрі використовували його та
зберігали у гаражно-будівельному
кооперативі №?10, внаслідок чого і
здійснювали догляд за гаражем.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 14 липня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено за спливом строку
позовної давності.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимоги.

Апелянт у скарзі зазнає, що суд не
забезпечив ухвалення законного і
обґрунтованого рішення, не з'ясував, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та якими
доказами вони підтверджувалися, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено,
що позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного з кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач. Поза
увагою суду залишилось те, що
переривання позовної давності можливе
лише в межах позовної давності, а не за
її межами. Переривання передбачає
наявність двох строків позовної
давності - до переривання та після
нього, після переривання позовна
давність починає перебіг заново, отже,
новий строк починає перебіг
безпосередньо з того моменту, коли
переривався первісний. Вважає, що її
позов не можна вважати таким, що
заявлений поза межами строку позовної
давності.

Суд не врахував, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
4. 07. 2013 року їй відмовлено у задоволенні
позову про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
спірний гараж через те, що не обрала
правильного способу захисту.

Вислухавши доповідача, апелянта та її
представника, які вимоги скарги
підтримали, відповідача, який вимоги
скарги не визнав, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском строку позовної давності суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом 16
липня 2013 року, про порушення свого
спадкового права довідалась у грудні
2009 року, отримавши свідоцтво про
спадкування частки паю у
гаражно-будівельному кооперативі №?10
за померлим батьком та підстав для
відновлення пропущеного строку не
встановлено.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи, не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, що є підставою для
його скасування і ухвалення нового
рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер спадкодавець ОСОБА_5, а
спадкоємцями після його смерті за
законом, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину стали дочка ОСОБА_2,
син ОСОБА_4, та дружина ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 18. 02. 2010 року
власником усього гаража НОМЕР_2
гаражно-будівельного кооперативу став
ОСОБА_4, брат позивача на підставі
рішення ВК Івано-Франківської міської
ради №627 від 15 грудня 2009 року.

Відповідно до рішень
Івано-Франківського міського суду від
25 жовтня 2010 року при розгляді справи за
позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у
здійсненні права власності на рухоме
майно та від 4. 07. 2013 року за позовом
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
спірний гараж встановлено, що ОСОБА_2 як
дочка, ОСОБА_4, як син та ОСОБА_6 як
переживши дружина померлого мають
право у рівних частках на спадкове
майно на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 25 грудня 2009 року.

Зазначений висновок підтверджується
також поданою апелянтом копією
свідоцтва, що дружина померлого ОСОБА_6
є спадкоємцем 1/3 частки ОСОБА_5.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 та 267 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у 3 роки.

Перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа дізналася або могла
дізнатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки ОСОБА_4 18. 02. 2010 року отримав
свідоцтва про право власності на гараж
НОМЕР_2 гаражно-будівельного
кооперативу, інший спадкоємець ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
визнання частково недійсним цього
свідоцтва про право власності на
спірний гараж, а рішенням
Івано-Франківського міського суду від
04.07. 2013 року їй відмовлено у задоволенні
цього позову.

У цьому ж місяці ОСОБА_2 звернулась до
суду з даним позовом про стягнення на
її користь вартості ? спадкової частки
в гаражі НОМЕР_1, тому не можна вважати,
що вона втратила строк для
витребування грошової компенсації за
частку у спадковому майні.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідач ОСОБА_4 у засіданні
апеляційного суду підтвердив, що
спірний гараж НОМЕР_1 належав на праві
власності матері та померлому батьку,
після його смерті усі троє спадкоємців
мають право на його майно у тому числі і
гараж, який є спадковим майном. Однак
відповідач заперечує тільки право
позивача на ? частину гаража, а вважає,
що вона має право на його 1/6 частину,
оскільки половина гаража належить
їхній матері і дружині спадкодавця, а
спадкову частку успадкували усі троє
спадкоємців.

Колегія суддів вважає, що між сторонами
фактично після отримання ОСОБА_4
свідоцтва про права власності на гараж
та відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову
про визнання частково недійсним цього
свідоцтва між спадкоємцями відсутній
спір про власність на гараж, а
залишилось невирішеним питання про
повернення грошової компенсації за
належну спадкову частку.

Відповідно до висновку
спеціаліста-оцінювача (а.с. 41) ринкова
вартість спадкового гаража 14240
гривень, тому відповідна його 1/6
частина від вартості буде становити 2373,
33 гривень, що підлягає стягненню на
користь позивача, як грошова
компенсація за належну спадкову частку
у гаражі НОМЕР_1.

Що стосується вимог позивача про
визнання за нею право власності на ?
частку пайового внеску в
гаражно-будівельному кооперативі №?10
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька
ОСОБА_5 у гаражі НОМЕР_1
гаражно-будівельного кооперативу №?10
то колегія суддів вважає, що такі
вимоги не підлягають до задоволення.

Позивач жодним доказом не довела, що
гараж НОМЕР_3 придбаний спадкодавцем за
рахунок пайових внесків, а навпаки
встановлено, що гараж придбаний за
кошти подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Сплата спадкодавцем членських внесків
за участь у кооперативі не підтверджує,
що гараж придбаний за рахунок пайових
внесків, як помилково вважає позивач.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 14 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
2373,33 гривень вартості 1/6 частини гаража
у гаражно-будівельному кооперативі №?10
та 229, 40 гривень сплаченого судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута