Справа № 346/4465/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний
суд

Івано-Франківської області

В складі: головуючого-судді:
Хільчука І.І.,

секретаря
Олексюк Г.І.,

з участю: позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2014 року позивач звернувся з
даним позовом до суду, підтримуючи який
в судовому засіданні пояснив, що 03
червня 2014 р. його батько, ОСОБА_5,
заповідав йому і його братові все майно
яке знаходиться в селі Верхній Вербіж,
Коломийського району, що
підтверджується доданою до заяви
копією заповіту. Після похорону батька
він звернувся до державного нотаріуса
Черкаської міської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини і від нього
дізнався, що за день до смерті батько
заповів все майно його братові. Заповіт
на його ім.'я був посвідчений 03 червня
2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_6

Вважає такий заповіт недійсний,
оскільки на час складання заповіту
татові виповнилося 77 років, в останні
роки в нього розвивався віковий
склероз і почастішали випадки не
сприйняття дійсних подій. На день
посвідчення заповіту на користь
відповідача у його батька
спостерігався процес психічного
розладу, а тому просить суд визнати
недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4, посвідчений 03 червня 2014 року
приватним нотаріусом ОСОБА_6., стягнути
з відповідача на його користь судові
витрати.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили проти позову,
посилаючись на те, що даний позов є
безпідставним та необґрунтованим,
оскільки не підтверджується належними
та об'єктивними доказами, а тому
просять суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

З'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_5, про що складено
відповідний актовий запис № 10. Після
його смерті відкрилася спадщина на все
його майно.

03 червня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
склав заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Коломийського міського
нотаріального округу
Івано-Франківської області ОСОБА_7,
яким розпорядився всім своїм майном, з
чого б воно не складалося, і де б воно не
знаходилося, в користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Позивач стверджує, що внаслідок
похилого віку ОСОБА_5, якому на день
складання заповіту було 77 років, та
розвинутого вікового склерозу,
заповідач не сприймав дійсних подій.
Також вказує, що ОСОБА_5 мав діагноз -
рак шлунку, який виявився ще за рік до
смерті під час обстеження в лікарні, а
спроби поліпшити стан його здоров'я,
позитивного результату не мали. Крім
того зазначає, що на день посвідчення
заповіту, у ОСОБА_5 спостерігався
процес психічного розладу. На думку
позивача, наведені обставини вплинули
на здатність заповідача усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, що
є підставою для визнання заповіту
недійсним.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може
бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Таким чином, недієздатність - це втрата
здатності здійснювати особою цивільні
права та обов'язки внаслідок тяжкого
порушення психічного стану. Критерії
недієздатності психічно хворих
визначені в ЦК України. Стан
недієздатності характерний тільки для
фізичних осіб та встановлюється в
судовому порядку після обов'язкового
проведення судово-психіатричної
експертизи.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична
особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

В силу положень ст. З Закону України
"Про психіатричну допомогу" кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Твердження позивача, що саме на день
посвідчення заповіту у ОСОБА_5
спостерігався процес психічного
розладу, є цілком надуманим і
безпідставним, оскільки відображає
лише особисту думку позивача,
зводиться до суб'єктивної оцінки
поведінки ОСОБА_5, та в аспекті положень
ст.ст. 58, 59 ЦПК України не
підтверджується жодними належними і
допустимими доказами.

Крім того, посвідчення правочинів є.
однією з нотаріальних дій, які вчиняють
нотаріуси.

Згідно ч. 3 ст. 202 ЦК України заповіт є
одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про
нотаріат" обов'язком нотаріуса є
перевірити чи усвідомлює особа у
момент підписання правочину, в тому
числі, заповіту значення своїх дій та
(або) чи може особа керувати своїми
діями. У разі потреби нотаріусу
надається довідка про те, що особа не
страждає на психічний розлад, який може
вплинути на її здатність усвідомлювати
свої дії та (або) керувати ними. Під час
посвідчення правочинів визначається
обсяг цивільної дієздатності фізичних
осіб, які беруть у них участь.
Визначення обсягу цивільної
дієздатності фізичної особи
здійснюється за паспортом або іншими
документами, передбаченими статтею 43
Закону України "Про нотаріат", які
унеможливлюють виникнення будь-яких
сумнівів щодо обсягу цивільної
дієздатності фізичної особи, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії. У разі наявності сумнівів щодо
обсягу цивільної дієздатності
фізичної особи, яка звернулася за
вчиненням нотаріальної дії, нотаріус
зобов'язаний звернутися до органу
опіки та піклування за місцем
проживання відповідної фізичної особи
для встановлення факту відсутності
опіки або піклування над такою
фізичною особою.

Отже, приватний нотаріус ОСОБА_6,
здійснюючи посвідчення заповіту,
виконала передбачений Законом
обов'язок щодо визначення обсягу
цивільної дієздатності ОСОБА_5,
встановивши тим самим, що заповідач
усвідомлював значення своїх дій та
керував ними.

Також, у заповіті від 03 червня 2014 року,
окрім власноручного підпису ОСОБА_5 та
напису свого прізвища, імені та по
батькові, міститься також власноручний
напис: "Заповіт прочитаний мною в голос
і відповідає моїй волі". Враховуючи
вчинений рукописний текст заповіту, а
також порівнявши інші зразки почерку
заповідача, можна достовірно
установити, що спадкодавець не
перебував в якомусь незвичному для
себе стані.

Відповідно до епікризу з карти
стаціонарного хворого ОСОБА_5, в
результаті проведеного обстеження
встановлено клінічний діагноз:
основний - аденокарцинома шлунка,
ТЗNХМО, клінічна група IV; ускладнення
основного: вторинна анемія легкого
ступеня; супутній: ХОЗЛ II ст., перебіг
середньої важкості, фаза загострення,
пневмосклероз, ЛН II ст..

З даним діагнозом заповідач знаходився
на лікуванні з 29.04.14 р. по 13.05.14 р.. За
результатами лікування, спадкодавець
виписаний з поліпшенням.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 в судовому засіданні
підтвердили, що до дня смерті ОСОБА_5
усвідомлював значення своїх дій та міг
керувати ними, будь-яких психологічних
відхилень вони не бачили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Заповідач може без
зазначення причин позбавити права на
спадкування будь-яку особу з числа
спадкоємців за законом. У цьому разі ця
особа не може одержати право на
спадкування.

Таким чином, немає жодних сумнівів, що
ОСОБА_5, як спадкодавець, у момент
складення заповіту повністю
усвідомлював значення своїх дій щодо
призначення своїм спадкоємцем ОСОБА_4,
керував своїми діями, а тому
позбавлення права на спадкування свого
сина - ОСОБА_1 було свідомою дією
заповідача і відповідало його
внутрішній волі.

Наведене стверджується: довідками
Верхньовербізької сільської ради від
12.06.2014р. /а.с.5-6/, копією заповіту /а.с.7/,
копією епікризу /а.с.8/, повідомленням
Коломийської міської державної
нотаріальної контори /а.с.33/,
інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру /а.с.34/, копією довідки про
смерть /а.с.35/, копією свідоцтва про
смерть /а.с.36/.

На підставі ст.,ст. 30, 225 ч. 1, 1233-1235, 1257 ч. 2
ЦК України та керуючись ст., ст. 209, 214-216,
218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 346/4465/14-ц.

Суддя:
Хільчук І. І.