Справа № 755/9518/14-ц
Провадження № 2/755/3150/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення, -

в
с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулось до суду з
позовом про звернення стягнення на
користь позивача на предмет іпотеки на
підставі Іпотечного договору №
0050/1007/88-187-Z-133 від 29.10.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого за
реєстровим № 2053, на нерухоме майно,
однокімнатну квартиру загальною
площею 29,30 кв.м., житловою площею 13,70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, у рахунок погашення
заборгованості за Кредитним договором
№ 0050/1007/88-187 від 29.10.2007 року, шляхом
проведення прилюдних торгів згідно
Закону України «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмету іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна, а також позивач
просить виселити відповідачів із
квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що 28.11.2012 року між ПАТ
«Сведбанк», який є правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
укладено Договір факторингу, та 28.11.2012
року між ТОВ «Факторингова Компанія
«Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» укладено Договір
факторингу, відповідно до п.п. 2.1., 2.2.
якого Банк відступає Фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, право на вимогу якої
належить Банку на підставі
Документації. З моменту відступлення
Банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема, права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів.

Так 29.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №
0050/1007/88-187, відповідно до умов якого
позивачем надано відповідачці ОСОБА_1
кредит у розмірі 90 000,00 доларів США на
строк з 29.10.2007 року по 29.10.2017 року, зі
сплато 11,9% річних за користування
кредитними коштами, а відповідачка
зобов'язалася повернути наданий кредит
і сплатити проценти за користування
кредитом в сумі, строки та на умовах, що
передбачені Кредитним договором.

Крім того, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором 29.10.2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено
Іпотечний договір № 0050/1007/88-187-Z-133, що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований за
реєстровим № 2053, відповідно до умов
якого відповідачкою передано в іпотеку
Кредитору нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 29,30 кв.м.,
житловою площею 13,70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Однак, станом на 01.01.2014 року
відповідачкою ОСОБА_1 не виконано умови
Кредитного договору № 0050/1007/88-187 від
29.10.2007 року, у зв'язку з чим
заборгованість з боку відповідачки
ОСОБА_1 перед позивачем становить 1 147
814,71 грн., з яких: заборгованість за
кредитом - 80 250,00 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку становить 641 438,25
грн.; заборгованість по відсоткам - 46
157,62 доларів США, що за офіційним курсом
НБУ на дату проведення розрахунку
становить 368 937,86 грн.; пеня за порушення
виконання зобов'язання - 137 438,60 грн.
Позивач неодноразово направляв
відповідачці письмові
претензії-вимоги про повернення
кредиту, сплату процентів за
користування кредитними коштами та
штрафних санкцій, однак направлені
вимоги відповідачкою залишено без
реагування, що є підставою звернення
позивача з даним позовом до суду.

Представник позивача ТОВ «Кредитні
ініціативи» - Кузик Т.С. в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, однак надав до суду заяву,
відповідно до якої позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
провести розгляд справи за його
відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явилась, про день, час та
місце судового розгляду справи
повідомлена належним чином, про
причини неявки суд не повідомила,
доказів поважності причини неявки суду
не надала.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації -
Кушнір С.Б. в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, однак надав до суду
заяву, відповідно до якої проти позову
заперечує в повному обсязі, оскільки
задоволення вимог позивача призведе до
порушення прав неповнолітньої особи,
просить провести розгляд справи за
його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до наступного.

Згідно з вимогами Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року та на підставі рішення Загальних
зборів акціонерів Банку від 15.10.2007 року
Акціонерний комерційний банк
«ТАС-Комерцбанк» змінив своє
найменування на Відкрите акціонерне
товариство «Сведбанк», яке є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Акціонерного комерційного
банку «ТАС-Комерцбанк».

Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» є правонаступником усіх
прав та обов'язків Відкритого
акціонерного товариства «Сведбанк»
згідно рішення Загальних зборів
акціонерів від 29.04.2013 року. (а.с. 77-78)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Під кредитними правовідносинами
розуміють такі, що виникають з приводу
надання (передачі, використання)
грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(у редакції Закону України від 23.10.2013 р.),
фінансовий кредит - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» ( у редакції Закону України
від 11.10.2013 р.), банківський кредит -
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, будь-яка гарантія,
будь-яке зобов'язання придбати право
вимоги боргу, будь-яке продовження
строку погашення боргу, яке надано в
обмін на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Більш повне визначення міститься в
Положенні про кредитування,
затвердженому постановою Правління
Національного банку України від 28
вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит
визначається як позичковий капітал
банку у грошовій формі, що передається
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання. Кредитна
операція - це договір щодо надання
кредиту, який супроводжується записами
за банківськими рахунками, з
відповідним відображенням у балансах
кредитора та позичальника.

Принцип забезпеченості кредиту
передбачає наявність у банку права для
захисту своїх інтересів, недопущення
збитків від неповернення боргу через
неплатоспроможність позичальника.
Принципи повернення, строковості та
платності означають, що кредит має бути
повернений позичальником банку у
визначений у кредитному договорі строк
із відповідною платою за його
користування. Цільовий характер
використання передбачає вкладення
позичкових коштів із конкретною метою,
визначеною кредитним договором.

Сторонами кредитного договору є
кредитодавець - банк або інша кредитна
організація, яка надає кошти, а також
позичальник - особа, якій надаються
кошти.

Предметом договору кредитування є сума
грошових коштів (речей, визначених
родовими ознаками), яка передається
позичальникові на умовах повернення та
сплати процентів.

Кредитний договір укладається в
письмовій формі, недодержання якої
призводить до недійсності договору.
Він є оплатним, консенсуальним,
двостороннім.

Кредитний договір є різновидом
договору позички, тому до
правовідносин, що виникають на його
основі, застосовуються ті ж правила, що
діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29.10.2007 року між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1
укладено Кредитний договір № 0050/1007/88-187,
відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого Банк
зобов'язався надати Позичальнику
грошові кошти у вигляді кредиту у
розмірі 90 000,00 доларів США, на строк з
29.10.2007 року по 29.10.2017 року, зі сплатою 11,90%
річних за користування кредитом, на
умовах, передбачених у цьому Договорі,
а Позичальник зобов'язалася повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі, у строки,
передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору,
забезпеченням виконання зобов'язання
по погашенню заборгованості за
кредитом, сплаті процентів за
користування кредитом, пені за
несвоєчасну сплату процентів і
погашення заборгованості за кредитом,
відшкодування збитків у зв'язку із
порушенням умов даного договору та
інших витрат Банку, пов'язаних з
одержанням виконання, виступає
іпотека: квартира АДРЕСА_1.

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п. 8.1. Договору, за порушення
строків погашення заборгованості за
кредитом та/або строків сплати
процентів за користування кредитом
Позичальник сплачує пеню за кожний
день прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченої заборгованості. (а.с. 7-9, 10)

Факт отримання відповідачкою ОСОБА_1
кредитних коштів у розмірі 90 000,00
доларів США підтверджується Заявою на
видачу готівки № 1 від 29.10.2007 року. (а.с.
13)

Іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому Законом України
«Про іпотеку» (ст. 1 Закону України «Про
іпотеку»).

29.10.2007 року між Акціонерним комерційним
банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено
Іпотечний договір № 0050/1007/88-187-Z-133,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 2053.

Відповідно до п. 1. Іпотечного договору,
цим Договором забезпечується належне
виконання Іпотекодавцем вимог
Іпотекодержателя, що випливають (та/або
випливатимуть) з Кредитного договору №
0050/1007/88-187 від 29.10.2007 року, укладеного між
Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а
також всіх додаткових угод, що будуть
укладені до нього, в тому числі щодо
суми зобов'язань, строків їх виконання,
розміру процентів та інших умов, у тому
числі щодо повернення Іпотекодавцем
Іпотекодежателю кредиту у сумі 90 000,00
доларів США в строк до 29.10.2017 року;
сплати процентів за користування
кредитом у порядку та строки, визначені
Кредитним договором; виконання
Іпотекодавцем інших зобов'язань,
передбачених Кредитним договором в
повному обсязі.

Відповідно до п.п. 2, 3 Іпотечного
договору, на забезпечення Основного
зобов'язання Іпотекодавець передає в
іпотеку Іпотекодержателю належне йому
на праві власності майно: однокімнатну
квартиру загальною площею 29,30 кв.м.,
житловою площею 13,70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1 на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом, посвідченого у
Десятій Київській державній
нотаріальній конторі 18.04.2002 року за
реєстровим номером № 1н-1636 та
зареєстрованого у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 14.06.2002 року в
реєстровій книзі № д. 364-146 за
реєстровим № 674.

Відповідно до п. 5 Іпотечного договору,
за згодою сторін Предмет іпотеки
оцінюється в 583 573,00 грн. (а.с. 14-16, 18, 19, 20,
21)

За даними Довідки Форми № 3, видної
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією № 411 від 03.10.2007 року, за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи
відсутні. (а.с. 17)

За даними Довідки Форми № 3, видної
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією № 411 від 20.01.2014 року, за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, - з 2012 року, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 2012 року. (а.с. 22)

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором бо
законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України)

Згідно статті 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним. Отже, виходячи із загальних
правил та положень даної статті, до
нового кредитора переходять всі права
первісного кредитора.

Угода, в якій відбувається заміна
однієї зі сторін, є уступкою права
вимоги. Факторинг (фінансування під
відступлення права грошової вимоги), у
якому відбувається заміна кредитора, є
різновидом таких угод. Тобто, факторинг
- це комплекс кредитно-фінансових
операцій з продажу боргових прав
одного підприємства іншому
суб'єкту-фактору за плату (Відповідно
до ст. 4 Закону України „Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" визначено, що
факторинг є фінансовою послугою).

Фактором можуть виступати банки,
інвестиційні та кредитні організації,
що мають ліцензію на надання кредитів
іншим особам під відсотки. Поняттю
продаж боргових прав тотожні поняття
«продаж дебіторської заборгованості»
та «продаж прав боргових вимог». Таким
чином, факторинг (фінансування під
відступлення права грошової вимоги),
відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу
України, є операцією, у якій одна
сторона (фактор) передає (або
зобов'язується передати) кошти в
розпорядження другої сторони (клієнта)
за плату, а клієнт відступає (або
зобов'язується відступити) факторові
своє право грошової вимоги до третьої
особи (боржника).

28.11.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
укладено Договір факторингу № 15, та
28.11.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, умови яких є
ідентичними, та відповідно до п.п. 2.1., 2.2.
Договорів Банк відступає Фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, право на вимогу якої
належить Банку на підставі
Документації. З моменту відступлення
Банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема, права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. (а.с. 32-33; 39-47)

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру
Заборгованостей Боржників за
Договором про надання факторингу № 15
від 28.11.2012 року , на виконання п.п. 2.3, 3.1.
Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року,
Банк передав, а Фактор прийняв Реєстр
Заборгованостей Боржників від 28.11.2012
року, після чого за умови настання
Розрахункової Дати від Банка до
Фактора переходять Права Вимоги
Заборгованостей від Боржників, і
Фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
Заборгованостей. Реєстр
Заборгованостей Боржників передано
Фактору в повному об'ємі відповідно до
умов Договору факторингу № 15 від 28.11.2012
року, будь-яких зауважень до
зазначеного Реєстру Фактор не має. (а.с.
34, 87-92, 93-95)

Згідно Витягу з Реєстру (Додаток 1Б) до
Договору факторингу від 28.11.2012 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи», внаслідок
передання прав вимоги до позивача ТОВ
«Кредитні ініціативи», як нового
кредитора, перейшло право вимоги за
Кредитним договором № 0050/1007/88-187 від
29.10.2007 року за зобов'язаннями
відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 48)

28.11.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» укладено
Договір про передачу прав за іпотечним
договором, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
відповідно до умов якого за положенням
статті 24 Закону України «Про іпотеку»
та умов цього Договору, Сторони
домовились, що разом з відступленням
Прав вимоги Заборгованостей по
кредитних договорах від Боржників, що
здійснюються на підставі Договору
факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між Сторонами, одночасно Передаються
права вимоги за іпотечними договорами,
які визначені цим Договором. У зв'язку
із здійсненням на підставі цього
Договору передачі Новому
Іпотекодержателю всіх прав
Іптекодержателя за Іпотечними
договорами, Іпотекодержателем за
Іпотечними договорами стає ТОВ
«Кредитні ініціативи». (а.с. 49, 96-98)

Згідно Витягу з Договору про передачу
прав за іпотечним договором від 28.11.2012
року, внаслідок передання прав вимоги
до позивача ТОВ «Кредитні ініціативи»,
як нового кредитора, перейшло право
вимоги за Іпотечним договором №
0050/1007/88-187-Z-133 від 29.10.2007 року за
зобов'язаннями відповідачки ОСОБА_1
(а.с. 5, 96-98)

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання
від позичальника процентів на суму
кредиту у розмірах і в порядку, що
встановлені договором. Якщо договір не
містить умови про розмір процентів, він
визначається обліковою ставкою
банківського процента (ставкою
рефінансування), встановленою
Національним банком України. У разі
відсутності іншої угоди проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення суми кредиту.

Позичальник зобов'язаний повернути
кредитодавцеві відповідну суму коштів
у строк та в порядку, встановленому
договором. Якщо позичальник не виконав
цього зобов'язання, він повинен
сплатити пеню (у вигляді процентів) від
дня, коли настав строк виконання, до дня
повернення коштів кредитодавцеві,
незалежно від сплати процентів за
умовами договору.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при
вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту, суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту.

Відповідно до частини 1, 2 статті 35
Закону України «Про іпотеку», у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

На виконання вимог п. 11 Іпотечного
договору, позивачем на адресу
відповідачки надіслано письмові
претензії-вимоги від 09.06.2009 року про
погашення кредитної заборгованості за
Кредитним договором № 0050/1007/88-187 від
29.10.2007 року на загальну суму 200 945,53
доларів США, та попереджено
відповідачку про звернення стягнення
на предмет іпотеки згідно Іпотечного
договору № 0050/1007/88-187-Z-133 від 29.10.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі за № 2053, та про виселення із
займаного об'єкту іпотеки, і зв'язку із
невиконанням кредитних зобов'язань.
(а.с. 27, 30, 72, 73, 74, 75, 76)

Претензії-вимоги вручено 29.01.2014 року
адресату, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення
рекомендованої кореспонденції,
долучене до матеріалів справи. (а.с. 76)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається
зобов'язання, змістом якого є сплата
боржником грошей.

Правила статті 625 Цивільного кодексу
України розповсюджуються на будь-які
грошові зобов'язання, а також незалежно
від того, чи передбачена сплата грошей
в готівковій чи в безготівковій формі.
Частина 1 коментованої статті
встановлює виключення із загального
правила про припинення зобов'язання у
зв'язку із неможливістю його виконання
(ст. 607 Цивільного кодексу України).
Оскільки грошові кошти є родовими
речами, неможливість виконання такого
зобов'язання (наприклад, внаслідок
відсутності у боржника грошей), не
звільняє його від відповідальності.
Тобто в будь-якому випадку боржник
зобов'язаний буде відшкодувати
кредиторові завдані збитки, сплатити
неустойку та нести інші наслідки,
передбачені коментованою статтею.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, в розрізі даного
спору вбачається, що між сторонами
виникли договірні відносини, які
регулюються укладеним Кредитним
договором № 0050/1007/88-187 від 29.10.2007 року,
та у зв'язку із неналежним виконанням
відповідачкою ОСОБА_1 умов Кредитного
договору, у позивача виникло право
вимоги щодо стягнення заборгованості
за Кредитним договором, яка станом на
01.01.2014 року становить 1 147 814,71 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 80 250,00
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
на дату проведення розрахунку
становить 641 438,25 грн.; заборгованість по
відсоткам - 46 157,62 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку становить 368 937,86
грн.; пеня за порушення виконання
зобов'язання, розрахована за останні 12
місяців перед датою звернення
позивачем з даним позовом до суду, - 137
438,60 грн., що підтверджено наданими
позивачем розрахунками. (а.с. 25-26)

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. (ч.1 ст.64 Цивільного
процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач просить звернути стягнення на
користь позивача на предмет іпотеки на
підставі Іпотечного договору №
0050/1007/88-187-Z-133 від 29.10.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого за
реєстровим № 2053, на нерухоме майно,
однокімнатну квартиру загальною
площею 29,30 кв.м., житловою площею 13,70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, у рахунок погашення
заборгованості за Кредитним договором
№ 0050/1007/88-187 від 29.10.2007 року, шляхом
проведення прилюдних торгів згідно
Закону України «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмету іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна, а також позивач
просить виселити відповідачку ОСОБА_1
та її неповнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із квартири АДРЕСА_1, з
підстав невиконання боржником ОСОБА_1
умов Кредитного договору № 0050/1007/88-187
від 29.10.2007 року, щодо своєчасного та
повного погашення заборгованості
перед позивачем ТОВ «Кредитні
ініціативи», яким набуто право вимоги
за Договором факторингу від 28.11.2012 року,
що надає право позивачу звернутися до
суду з вимогою про звернення стягнення
на предмет іпотеки, відповідно до умов
Іпотечного договору № 0050/1007/88-187-Z-133 від
29.10.2007 року, за яким позивач має право
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмету іпотеки в повному обсязі
переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до статті 572 Цивільного
кодексу України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, на підставі рішення
суду.

Як роз'яснено у пункті 30 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» вимога про дострокове
виконання кредитного договору навіть у
разі належного його виконання, а якщо
вимогу не буде задоволено - право
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки може бути заявлено
заставодержателем лише в чітко
визначених законом або договором
випадках, наприклад при передачі
заставодавцем/іпотекодавцем предмета
застави/іпотеки іншій особі без згоди
заставодержателя, якщо одержання такої
згоди було необхідним (частина друга
статті 586, пункт 2 частини другої статті
592 ЦК); порушення обов'язків,
установлених іпотечним договором
(частина перша статті 12 Закону України
«Про іпотеку»); порушення споживачем
умов договору про надання споживчого
кредиту (частина десята статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»).

Згідно роз'яснень пункту 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України "Про іпотеку"
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Аналізуючи зібрані по справі докази у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позивачем доведено той
факт, що відповідачкою ОСОБА_1 порушено
умови зазначеного Кредитного договору
№ 0050/1007/88-187 від 29.10.2007 року в частині
своєчасного повернення кредитних
коштів, у зв'язку з чим станом на 01.01.2014
року загальна сума простроченої
заборгованості за Кредитним договором
складає 1 147 814,71 грн., що підтверджується
наданими позивачем розрахунками,
доказів, які мали спростувати розмір
заявлених позовних вимог в частині
проведеного розрахунку заборгованості
по Договору, відповідачкою суду надано
не було. Таким чином, ураховуючи
порушення прав позивача, як кредитора
за основним зобов'язанням, в частині
повернення відповідачкою ОСОБА_1
кредитної заборгованості у
встановлений договором строк, позивач,
будучи наділеним статусом
іпотекодержателя за Іпотечним
договором від 29.10.2007 року та Договором
про передачу прав за іпотечним
договором від 28.11.2012 року, виконавши
вимоги статті 35 Закону України «Про
іпотеку» щодо письмового повідомлення
відповідачки про добровільне
погашення кредитної заборгованості,
та, ураховуючи невиконання
відповідачкою у тридцятиденний строк з
моменту отримання такої вимоги
кредитних зобов'язань, позивачем
правомірно заявлено вимогу про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що належить на праві власності
відповідачці ОСОБА_1 у рахунок
погашення заборгованості за основним
зобов'язанням, визначеним Кредитним
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК
Української РСР та ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» випливає, що всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Вимоги закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про зверненням
стягнення на предмет іпотеки з
одночасним виселенням мешканців, а
стосується позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що зазначено Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.02.2014 року у Справі № 6-39567/14.

Таким чином, надавши оцінку наявним в
матеріалах справи доказам, керуючись
положеннями діючого цивільного
законодавства України та приймаючи до
уваги роз'яснення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, а також обставини, встановлені
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.02.2014 року у
Справі № 6-39567/14, що мають преюдиційне
значення в межах досліджених спірних
правовідносин, - суд приходить до
висновку, що за наявності
встановленого судом порушення прав
позивача, як кредитора за основним
зобов'язанням, в частині повернення
відповідачкою суми кредитної
заборгованості у встановлений
Договором строк, позивач, будучи
наділеним статусом іпотекодержателя
за Іпотечним договором, має право
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рахунок погашення заборгованості за
основним зобов'язанням, визначеним
Кредитним договором, тому, ураховуючи
дотримання позивачем процедури
повідомлення відповідачки про
добровільне виселення з квартири, що є
предметом договору іпотеки, та за
наявності в матеріалах справи доказів
про вручення такої вимоги відповідачці
- 29.01.2014 року, суд дійшов висновку щодо
правомірності виселення відповідачки
та її неповнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із спірної квартири, за
рахунок якої підлягають задоволенню
вимоги позивача.

Разом з тим, судом ураховано, що на час
укладення Кредитного договору від
29.10.2007 року та Іпотечного договору від
29.10.2007 року відповідачка та її
неповнолітній син не були
зареєстрованими за адресою спірної
квартири, що підтверджено наявними в
матеріалах справи доказами (а.с. 17), та
відповідачкою не надано суду доказів
наявності на час укладення спірних
договорів у неповнолітнього ОСОБА_2
права власності та/або будь-яких
майнових прав на спірний об'єкт
нерухомості, та судом встановлено факт
реєстрації відповідачки та її
неповнолітнього сина за адресою
квартири, що є предметом Іпотечного
договору, саме з 2012 року (а.с. 22), за
відсутності в матеріалах справи
дозволу позивача щодо вчинення таких
дій, що надає суду право примусового
виселення відповідачки ОСОБА_1 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_2 із спірної
квартири, у зв'язку із прийняттям
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки, в розрізі даного
спору.

При цьому судом ураховано, що вимоги
закону про направлення відповідачці
письмової вимоги іпотекодержателя
добровільно звільнити спірне житлове
приміщення не стосується виселення
відповідачки та її неповнолітнього
сина на підставі рішення суду про
зверненням стягнення на предмет
іпотеки з одночасним виселенням
останніх, а стосується позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки. (Ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.02.2014 року у Справі № 6-39567/14)

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення є обґрунтованим
та таким, що підлягає до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
присуджує до сплати відповідачкою на
користь позивача понесені судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3 654,00 грн. та у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
6, 11, 14, 512-516, 526, 572, 607, 610, 625, 1046, 1049, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12,
33, 35, 38-40 Закону України «Про іпотеку»,
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 212-215, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за
Кредитним договором № 0050/1007/88-187 від
29.10.2007 року на загальну суму 1 147 814 (один
мільйон сто сорок сім тисяч вісімсот
чотирнадцять) гривень 71 копійку,
звернути стягнення на предмет іпотеки
на підставі Іпотечного договору №
0050/1007/88-187-Z-133 від 29.10.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого за
реєстровим № 2053, на нерухоме майно,
однокімнатну квартиру загальною
площею 29,30 кв.м., житловою площею 13,70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом, посвідченого у
Десятій київській державній
нотаріальній конторі 18.04.2002 року за
реєстровим номером № 1н-1636, шляхом
реалізації предмету іпотеки в порядку,
визначеному Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог Закону України «Про іпотеку».

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3 654,00 грн. та у
розмірі 243,60 грн., а всього на загальну
суму 3 897 (три тисячі вісімсот дев'яносто
сім) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я: