Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3268/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 05 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Комунарський районний
відділ у м. Запоріжжі УДМС України в
Запорізькій області, про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що йому
на праві приватної власності належить
3/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 10.12.2010 року.

Ще за життя попередніх власників
будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 між ними
склався фактичний порядок
користування жилим будинком, в якому
було 2 квартири. Так, у користуванні
ОСОБА_6 знаходились: кухня 2-3, площею 8,0
(8,3) кв.м., кімната 2-4, площею 9,8 кв.м.,
загальною площею 17,8 (18,1) кв.м., сіні літ.
а', сіні літ. а2, сарай літ. Ж, сарай літ. З,
вбиральня літ. Е, частина паркану № 1, що
складало 3/8 частин житлового будинку
літ. А. Також, в користуванні ОСОБА_6
знаходились самочинно збудовані
допоміжні будівлі: службова прибудова
«а-4» (кухня 1-1), площею 7,4 кв.м, веранда
«а-6» (коридор 2-1), площею 1,4 кв.м.,
службова прибудова «а-5» (кухня 2-2),
площею 8,4 кв.м. та житлова прибудова
«А2», площею 9,1 кв.м.

Вказані 3/8 частини будинку та допоміжні
прибудови перейшли до нього в порядку
спадкування.

При проведенні технічної
інвентаризації житлового будинку
станом на 02.12.1986 року був встановлений
факт наявності в будинку трьох квартир,
що спричинило зміну нумерації кімнат,
що підтверджується довідкою ТОВ ЗМБТІ
від 10.06.2013 року.

На теперішній час в його користуванні в
житловому будинку літ. А знаходяться:
кімната 2-3 (прихожа), площею 8,0 кв.м. в
квартирі № 2, та кімната 1-2, площею 9,8
кв.м. в квартирі № 1, загальною площею 17,8
кв.м., а також допоміжні будівлі:
службова прибудова «а-4» (кухня 1-1),
площею 7,4 кв.м., веранда «а-6» (коридор 2-1),
площею 1,4 кв.м., службова прибудова «а-5»
(кухня 2-2), площею 8,4 кв.м. та житлова
прибудова «А2», площею 9,1 кв.м. Кімнати
мають ізольований вхід.

В належному йому приміщенні
зареєстрований його батько ОСОБА_4, в
будинку батько проживає разом зі своєю
дружиною ОСОБА_5 Відповідачі не є
членами його родини.

Позивач зазначає, що проживання
відповідачів створює йому перешкоди в
користуванні житловим приміщенням,
оскільки він не може використовувати
це приміщення для свого власного
проживання та проживання своєї родини,
та вимушений орендувати інше житлове
приміщення.

Посилаючись на зазначені обставини, на
підставі ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» позивач просив
суд: визнати ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
яке знаходиться в житловому будинку
АДРЕСА_1; усунути йому перешкоди в
користуванні належними йому на праві
приватної власності 3/8 частинами
житлового будинку АДРЕСА_1, які
складаються з кімнати 2-3 (прихожа),
площею 8,0 кв.м. в квартирі № 2, та кімнати
1-2, площею 9,8 кв.м. в квартирі № 1,
загальною площею 17,8 кв.м., а також
допоміжних будівель: службова
прибудова «а-4» (кухня 1-1), площею 7,4 кв.м.,
веранда «а-6» (коридор 2-1), площею 1,4 кв.м.,
службова прибудова «а-5» (кухня 2-2),
площею 8,4 кв.м. та житлова прибудова
«А2», площею 9,1 кв.м., шляхом зняття
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1, та шляхом виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з належних йому на праві
власності 3/8 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє
зазначене рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України
зазначені способи захисту цивільних
прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення, тобто особа має право
обирати той спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення її
права чи інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається із змісту позовної заяви,
позивач просив визнати відповідача
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням у
зв'язку з припиненням у попереднього
власника права власності на спірний
будинок, усунути йому перешкоди в
користуванні належною йому частиною
житлового будинку шляхом зняття ОСОБА_4
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою та шляхом виселення
відповідачів з належної йому частини
будинку.

Як на правову підставу вирішення спору
позивач посилався на ст.ст. 319, 391, 405 ЦК
України, ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України
власник не може бути протиправно
позбавлений права власності або
обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна вправі вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Ця стаття регулює підставу втрати
членом сім'ї власника житла права
користування цим житлом за умови, що
власник житла не змінюється.

Як зазначив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.п. 33, 34, 37 постанови № 5 від
07.02.2014р. «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав», застосовуючи положення
статті 391 ЦК, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, навіть якщо вони не пов'язані із
позбавленням права володіння, суд має
виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в
тому разі, коли позивач доведе, що є
реальна небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки.

Під час розгляду позовів про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, судам
необхідно чітко розмежовувати
правовідносини, які виникають між
власником та попереднім власником
житла, і правовідносини, які виникають
між власником житла та членами його
сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а
також членами сім'ї попереднього
власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;
стаття 405 ЦК), а саме від вирішення
однієї із таких вимог: про позбавлення
права власності на жиле приміщення; про
позбавлення права користування жилим
приміщенням; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин
щодо самочинно збудованого нерухомого
майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
безпідставності та недоведеності
позовних вимог. Такий висновок
відповідає фактичним обставинам,
наданим доказам, узгоджується з
нормами матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивачу на праві приватної власності
належить 3/8 частин будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копіями витягу про
державну реєстрацію прав ОП ЗМБТІ №
28349454 від 14.12.2010р., свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 10.12.2010р.,
виданого державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Дмитрієвою Н.П., зареєстровано
в реєстрі за № 4-1565 (а.с. 6, 7).

Як вбачається з копії технічного
паспорту на вищевказаний житловий
будинок, складеного ОП «ЗМБТІ» станом
на 13.09.2010р. із реєстрацією поточних змін
від 14.12.2010р., за зазначеною адресою
мають місце самочинно збудовані
споруди: 1-1 (площею 7,4 м.кв.); 2-2 (площею 8,4
м.кв.), 2-4 (площею 9,1 м.кв.), 2-1 (площею1, 4
м.кв.) (а.с. 50-53).

У житловому будинку за вказаною
адресою позивач зареєстрований, але не
проживає з квітня 2007р. За вказаною
адресою зареєстрований та проживає
відповідач ОСОБА_4, та проживає без
реєстрації дружина останнього - ОСОБА_5,
як видно з довідки голови квартального
комітету № 29 Комунарського району м.
Запоріжжя від 02.12.2013р. (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_4 є батьком
співвласника будинку (позивача по
справі). ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
зареєстрували шлюб 11.11.2006р. Вказані
обставини визнаються сторонами та
підтверджуються матеріалами справи.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 29.11.2011 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Комунарського РВ ЗМУ УМВС України у
Запорізькій області, про усунення
перешкод у користуванні житлом
відмовлено (а.с. 14-15).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 28.02.2012 року
вищевказане рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2011
року змінено в частині правового
обґрунтування відмови у задоволенні
позову (а.с. 15зв.-16).

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про
виділення частки в натурі та визнання
права власності на допоміжні будівлі
відмовлено (а.с. 17-19).

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 12
від 27.03.2013 року, проведеної ТОВ ЗМБТІ по
вищевказаній справі, враховуючі
розміри площі житлового будинку та
місце розташування житлових кімнат у
житловому будинку літ. А та житловій
прибудови літ. А1, розподілити в натурі
житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно
до часток у спільній частковій
власності співвласників ОСОБА_3 (3/8
частин) та решті частин зазначеного
житлового будинку, що належать ОСОБА_16,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 неможливо, так як
згідно з вимогами ДБН В.2.2-15-2005
неможливо кожній із сторін виділити
ізольовану квартиру з окремим виходом,
яка б складалась з коридору, шириною 1,5
м., кімнати, мінімальною житловою
площею 15,0 м2, кухні, площею 7,0 м2, з
природним освітлюванням.

Також, порядок користування житловим
будинком був визначений між
співвласниками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а
саме: ОСОБА_7 займав в житловому будинку
літ. А: кухню 1-3, площею 6,3 (6,8) м2, кімнату
1-4, площею 10,6 (10,9) м2, кімнату 1-5, площею 6,7
м2, загальною площею 23,6 (24,4) м2, житлову
прибудову літ. А1, сіні літ. а, сарай літ.
Г, сарай літ. В, вбиральню літ. Д,
водопровід № 4, замощення І, паркани № 2,
3, частину паркану № 1, що складало 5/8
частин житлового будинку.

ОСОБА_6 займала в житловому будинку літ.
А: кухню 2-3, площею 8,0 (8,3) м2, кімнату 2-4,
площею 9,8 м2, загальною площею 17,8 (18,1) м2,
сіні літ. а1, сіні літ. а2, сарай літ. Ж,
сарай літ. З, вбиральню літ Е, частину
паркану № 1, що складало 3/8 частини
житлового будинку.

3/8 частини житлового будинку літ. А,
раніш належні ОСОБА_6, перейшли до
ОСОБА_3.

5/8 частин житлового будинку літ. А,
раніш належні ОСОБА_7, перейшли до
ОСОБА_14 - 5/32 частин, ОСОБА_15 - 5/32 частин
та ОСОБА_16 - 5/16 частин.

На день обстеження, 04.03.2013 року, кожна із
сторін займає в житловому будинку
квартиру, яка була в користуванні за
колишніми співвласниками ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

Зміна часток співвласників:

- з 3/8 частин на 23/100 частин по фактичному
користуванню відбулося в зв'язку зі
зносом прибудови літ. а1, прибудови літ.
а2, сараю літ. Ж, сараю літ. З, вбиральні
літ. Е, частини паркану № 1 та добудови
душу літ. Т, вбиральні літ. У,
водопроводу № 11 та воріт № 6;

- з 5/8 частин на 77/100 частин по фактичному
користуванню відбулося в зв'язку зі
зносом сараю літ. Г, вбиральні літ. Д,
парканів № 2, 3 та частини паркану № 1 та
добудовою прибудови літ. а7, сараю літ.
Л, вбиральні літ. П, душу літ. Е, парканів
№ 5, 7, 8, зливної ями № 9 (а.с. 54-61).

Позивач є спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна ОСОБА_17, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується
копією свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 10.12.2010р. (а.с. 6).

Як вбачається з відповіді ТОВ ЗМБТІ №
5490 від 10.06.2013р., порядок користування
житловим будинком, будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1, визначений у
заяві ОСОБА_7 від 26.06.1974р. для подальшого
розрахунку часток у спільній власності
на житловий будинок.

На час визначення розміру часток
вказаного житлового будинку між
співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_6
житловий будинок складався з двох
квартир.

При проведенні технічної
інвентаризації житлового будинку
станом на 02.12.1986р. був встановлений факт
наявності у житловому будинку по
АДРЕСА_1 трьох квартир, що спричинило
зміну нумерації кімнат у житловому
будинку (а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
дійшов правильного висновку про
недоведеність ОСОБА_3 факту, що
відповідачами порушується право
власності чи законного володіння
позивача. Більш того, відповідачі
мешкають у самочинно збудованому
нерухомому майні, доказів протилежного
позивачем суду надано не було, а ст. 392
ЦК не регулює правовідносин щодо
самочинно збудованого нерухомого
майна.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують,
оскільки є повторенням обставин, якими
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги, всебічна оцінка яким була дана
судом першої інстанції, і зводяться
лише до особистої незгоди з висновками
суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: