АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/3584/14-ц
Провадження №22-ц/792/1875/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Варвус Ю.Д., Заїки В.М.

при секретарі Бондар О.В.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Олійника В.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 31 липня 2014 року цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства
«Хмельницькобленерго», наглядової
ради ПАТ «Хмельницькобленерго» в особі
голови Шкури В`ячеслава Петровича про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, зобов'язання нарахувати
різницю в посадових окладах та
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4
вказував, що з 11.02.2014 року його було
звільнено з роботи з посади заступника
начальника служби економічної безпеки
апарату управління ПАТ
«Хмельницькобленерго» у зв'язку з
скороченням на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України. Звільнення позивач вважав
незаконним, а тому просив суд
зобов'язати ПАТ «Хмельницькобленерго»
поновити його на роботі, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
9000 гривень.

У заяві про уточнення позовних вимог
позивач просив суд зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
йому ще і різницю в посадових окладах
між начальником відділу та заступником
начальника відділу за період з 19.07.2011 р.
по 11.02.2014 р. в сумі 13950 грн.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 31 липня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
31 липня 2014 року ОСОБА_4 та його
представник просять скасувати вказане
рішення і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.
Зазначається, що суд не взяв до уваги та
не з'ясував, чи дійсно у відповідача
мали місце зміни в організації
виробництва і праці, зокрема,
ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, які є
докази щодо змін в організації
виробництва і праці, а також те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
Відповідач не запропонував позивачу
роботу на інших вакансіях, а відповідно
до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Також суд не звернув уваги, що позивач
мав переважне право на залишення на
роботі перед його колишніми підлеглими
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не врахував наявність
переважного права на залишенні на
роботі при скороченні чисельності
штату працівників у відповідності до
ст. 15 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний статус».

Крім того, працівник звільнений за п.1
ст. 40 КЗпП України протягом одного року
має право на укладення трудового
договору в разі повторного прийняття
на роботу, якщо власник приймає на
роботу працівників аналогічної
кваліфікації у відповідності до ст. 42-1
КЗпП України.

Що ж стосується вимог про зобов'язання
нарахування різниці в окладах, то суд
їх відхилив також безпідставно,
посилаючись лише на те, що відсутні
будь-які розпорядчі документи про
покладання на нього виконання
обов'язків начальника служби
економічної безпеки.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали з викладених у ній
мотивів.

Представник ПАТ «Хмельницькобленерго»
Олійник В.А. апеляційну скаргу не
визнав, рішення суду вважає законним та
обґрунтованим.

Представник наглядової ради ПАТ
«Хмельницькобленерго» Національної
акціонерної компанії «Енергетична
компанія України», Шкура В.П. в судове
засідання не з'явилися, про день, час та
місце слухання справи повідомлені у
встановленому законом порядку, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 з 14.01.2003 року був прийнятий на
роботу на посаду заступника начальника
служби економічної безпеки та захисту
інформації ПАТ «Хмельницкобленерго»
(наказ № 13-к), з 29.08.2006 року на нього
покладено виконання обов'язків
начальника служби економічної безпеки
та захисту інформації до прийняття на
цю посаду іншого працівника, з доплатою
різниці в посадових окладах (наказ №
271-к).

З 16.03.2009 року на роботу в ПАТ
«Хмельницкобленерго» на посаду
начальника служби економічної безпеки
та захисту інформації прийнято ОСОБА_10
(наказ № 107-к), у зв'язку з чим,
заступнику начальника ОСОБА_4 було
припинено доплату різниці посадових
окладів. 19.07.2011 року начальник Служби
економічної безпеки та захисту
інформації ОСОБА_10 звільнився з роботи
в товаристві (наказ № 218-к). Після
звільнення начальника вказаної служби,
рішення про призначення ОСОБА_4
виконуючим обов'язки начальника служби
економічної безпеки та захисту
інформації по товариству не
приймалось, наказ не видавався.

Наказом № 552 від 01.08.2011 року в
товаристві скорочені всі вакантні
посади по всіх відділах, службах,
департаментах та відокремлених
підрозділах, в тому числі і посада
начальника служби економічної безпеки
та захисту інформації.

Наказом № 403-к від 09.12.2003 року в штатному
розписі була скорочена служба
економічної безпеки та захисту
інформації з наступним вивільненням
працівників, в тому числі, заступника
начальника служби економічної безпеки
та захисту інформації. Наказ був
доведений до ОСОБА_4 10.12.2013 року, про що
свідчить розпис останнього в наказі.
Того ж дня йому було вручено
попередження про зміну істотних умов
праці і скорочення чисельності та
штату працівників.

05.02.2014 року профспілковим комітетом
Дирекцій ПАТ «Хмельницькобленерго»
було надано згоду адміністрації
Товариства на звільнення заступника
начальника СЕБ та ЗІ ОСОБА_4 за п. 1 ст. 40
КЗпП України (протокол № 6 від 05.02.2014
року).

11.02.2014 року ОСОБА_4 було звільнено з
роботи згідно п.1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з скороченням штату
працівників, з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середнього
місячного заробітку. Цього ж дня його
було ознайомлено з наказом, проте
останній відмовився від підпису про
ознайомлення та отримання трудової
книжки, про що складений акт від 11.02.2014
року. Інша наявна посада за фахом та
освітнім рівнем ОСОБА_4 не
пропонувалась, у зв'язку з відсутністю
таких вакантних посад в товаристві.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41
цього ж кодексу). Згідно ч.3 цієї ж
статті припинення трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 цього ж
Кодексу).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 43 цього ж Кодексу,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 ( крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2, 5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу (
профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Враховуючи, що в штатному розписі ПАТ
«Хмельницькобленерго» служба
економічної безпеки і захисту
інформації була скорочена, про
наступне вивільнення у встановлений
законом строк ОСОБА_4 було повідомлено,
інших посад, які вправі був займати
позивач в товаристві не було, а
профспілковий комітет дав згоду на
звільнення, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди.

Суд також правомірно відмовив і в
частині вимог про стягнення різниці в
посадових окладах між начальником
відділу та заступником начальника
відділу за період з 19.07.2011 р. по 11.02.2014 р.
в сумі 13950 грн., оскільки рішення про
покладення обов'язків начальника
служби економічної безпеки і захисту
інформації на ОСОБА_4 не приймалося.

Норми матеріального права застосовані
судом правильно, порушень
процесуального закону, які б були
підставою для скасування рішення,
судом не допущено. Тому наявні підстави
для відхилення апеляційної скарги на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач не запропонував позивачу
іншу роботу, хоча відповідно до ч. 2 ст.
40 КЗпП України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу безпідставні.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що на час звільнення
ОСОБА_4 іншої роботи за його фахом та
освітнім рівнем в товаристві не було.

За клопотанням позивача під час
розгляду справи в апеляційному суді
були перевірені відомості щодо наявних
вакантних посад в товаристві на час
звільнення ОСОБА_4 та витребувані
відповідні посадові інструкції.

При цьому, за кваліфікаційними
вимогами, які пред'являються до посад,
на які вказував ОСОБА_4, він їх займати
не міг.

В апеляційній скарзі зазначається, що
позивач мав переважне право на
залишення на роботі перед його
колишніми підлеглими ОСОБА_8 та ОСОБА_9;
що суд не врахував наявність
переважного права на залишенні на
роботі при скороченні чисельності
штату працівників у відповідності до
ст. 15 Закону України «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний статус».

Такі доводи безпідставні з огляду на
те, що вказані працівники закінчили
Подільський державний
аграрно-технічний університет по
профільній спеціальності «Енергетика
сільськогосподарського виробництва»
та здобули кваліфікацію
інженерів-енергетиків. Тому, з
урахуванням наявної в них
кваліфікації, їм були запропоновані
при звільнені інші посади в товаристві,
на які вони могли бути призначені
відповідно з кваліфікаційними
вимогами.

Оскільки скорочувалися всі посади
служби економічної безпеки і захисту
інформації, забезпечити переважне
право на залишенні на роботі у
відповідності до ст. 15 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний статус» відповідач
можливості не мав.

Посилання в скарзі та те, що працівник
звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України
протягом одного року має право на
укладення трудового договору в разі
повторного прийняття на роботу, якщо
власник приймає на роботу працівників
аналогічної кваліфікації також не
впливають на законність рішення суду
першої інстанції.

Предметом позовних вимог є поновлення
на роботі у зв'язку з незаконним
звільненням, а не порушення
передбаченого ст. 42-1 КЗпП України
переважного права на укладення
трудового договору у разі повторного
прийняття на роботу.

Що ж стосується вимог про зобов'язання
нарахування різниці в окладах, то суд
їх відхилив також правомірно, оскільки
відсутні будь-які розпорядчі документи
про покладання на ОСОБА_4 виконання
обов'язків начальника служби
економічної безпеки і захисту
інформації.

Інші доводи в межах апеляційної скарги
для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 31 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду М.М.
Пастощук

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Сарбей
О.Ф.
Провадження № 22-ц/792/1875/14

Доповідач: Пастощук М.М.

Категорія: 54,55