Справа № 2-о/311/87/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Василівка

Суддя Василівського районного суду
Запорізької області Сидоренко Ю.В.,
розглянувши матеріали заяви та
перевіривши виконання вимог ст.
107-126,256,258 ЦПК України по цивільній
справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені
особи: ПАТ «Запорізький залізорудний
комбінат», Василівське відділення
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворінь України, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 року до Василівського районного
суду Запорізької області звернувся
ОСОБА_1 із заявою про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу, в якій просить встановити
факт належності йому
правовстановлюючого документу - Акту
про нещасний випадок на виробництві №93
від 15 грудня 1972 року, складеного на
Запорізькому залізорудному комбінаті
на ОСОБА_1.

Ознайомившись зі змістом заяви та
матеріалами, які до неї додані, суд
вважає необхідним відмовити у
відкритті провадження у цивільній
справі за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.234 ЦПК України в
порядку окремого провадження
розглядаються цивільні справи про
підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 234 ЦПК України передбачений
виключний перелік справ, які
підлягають розгляду в порядку окремого
провадження та розширеному тлумаченню
даний перелік не підлягає.

Згідно ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, суди розглядають
в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених прав, що
виникають з цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
інших правовідносин крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ч.3 ст.15 ЦПК
України суди розглядають справи
визначені у частині першій цієї статті,
в порядку позовного, наказного та
окремого провадження.

Згідно ч.3 ст.235 ЦПК України, справи
окремого провадження розглядаються
судом з додержанням загальних правил,
встановлених цим Кодексом, за винятком
положень щодо змагальності та меж
судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту:

1) родинних відносин між фізичними
особами;

2) перебування фізичної особи на
утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для
призначення пенсії або одержання
допомоги по загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу,
усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі
неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі
неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за
обставин, що загрожували їй смертю або
дають підстави вважати її загиблою від
певного нещасного випадку внаслідок
надзвичайних ситуацій техногенного та
природного характеру.

Заява про встановлення факту має
відповідати вимогам ст.258 ЦПК України
та має бути подана до суду за правилами,
встановленими ст.257 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві
про встановлення факту, що має юридичне
значення повинно бути зазначено, який
факт заявник просить встановити та з
якою метою; також причини неможливості
одержання або відновлення документів,
що посвідчують цей факт; докази, що
підтверджують факт. До заяви додаються
докази, що підтверджують викладені в
заяві обставини, і довідка про
неможливість відновлення втрачених
документів.

Між тим, ані зі змісту заяви, а не змісту
доданих до заяви документів, неможливо
встановити мету звернення ОСОБА_1 до
суду. Фактично заявником при зверненні
до суду не зазначена мета встановлення
вказаного у заяві юридичного факту.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник
ОСОБА_1 просить суд встановити факт
належності йому правовстановлюючого
документа - Акту про нещасний випадок
на виробництві №93 від 15 грудня 1972 року,
складеного на Запорізькому
залізорудному комбінаті.

Проте, Акт про нещасний випадок на
виробництві правовстановлюючим
документом не являється.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення" від 31.03.1995 року
за № 5, у тому разі, коли буде виявлено,
що встановлення підвідомчого судові
факту пов'язане з вирішенням спору про
право, суд відмовляє в прийнятті заяви
до розгляду в окремому провадженні, а
якщо це буде виявлено під час розгляду
справи, залишає заяву без розгляду і
роз'яснює заінтересованим особам, що
вони мають право подати позов на
загальних підставах.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.122 ЦПК
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Також, в порушення вимог ст.258 ЦПК
України, заявником у поданій ним заяві
взагалі не зазначено, який саме
юридичний факт просить позивач
встановити та з якою саме метою. Крім
того, відповідно до положень п.12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року,
заяви про встановлення із зазначених
підстав факту належності особі вироку
або рішення суду, квитка про членство в
об'єднанні громадян, військового
квитка, посвідчення до ордена або
медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх
видають органи реєстрації актів
громадянського стану, та інших
документів, що посвідчують особу, не
підлягають розгляду в порядку,
передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці
питання вирішуються органом, який
видав документ. Судами також не
встановлюється тотожність особи.

Відповідно до норм п.,п.6, 7 ч.1,2 ст.256 ЦПК
України, що суд розглядає справи про
встановлення факту, зокрема: -
народження особи в певний час у разі
неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту народження; - належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім"я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім"ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

Згідно ч.3 ст.256 ЦПК України, справи про
встановлення факту належності особі
Акту про нещасний випадок на
виробництві, що видають підприємства,
організації чи установи, на яких стався
нещасний випадок, судовому розгляду в
порядку окремого провадження не
підлягають.

Згідно з п.12 Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення факті, що мають
юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5
заяви про встановлення факту
належності особі паспорта, чи свідоцтв,
що їх видають органи реєстрації актів
громадянського стану, та інших
документів, що посвідчують особу, не
підлягають розгляду в порядку,
передбаченому главою 37 ЦПК України,
оскільки ці питання вирішуються
органом, який видав документ.

Відмова відповідного органу в
установленні такого факту може бути
оскаржена заінтересованою особою до
суду в порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що заява ОСОБА_1 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу не може
бути прийнята до провадження, оскільки
відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України
подана ОСОБА_1 заява не підлягає
судовому розгляду в порядку окремого
провадження. А тому суд вважає
необхідним у відкритті провадження у
справі за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу
відмовити, оскільки існує спір про
право, який має приватноправовий
характер, що виключає розгляд даної
справи в порядку окремого провадження,
а у разі неправомірності дій
уповноваженого органу, подана ОСОБА_1
заява підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства з
оскарженням цих дій.

На підставі вищевикладеного та
керуючись п.1 ч.2 ст.122, 208-210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у цивільній
справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені
особи: ПАТ «Запорізький залізорудний
комбінат», Василівське відділення
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворінь України, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу -
відмовити.

Роз'яснити заявнику, що він вправі
звернутися із відповідної заявою про
встановлення даного факту до
уповноваженого органу, а у випадку
відмови уповноваженого органу - з
адміністративним позовом до суду.

Копію ухвали разом із заявою та всіма
додатками до неї направити заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд в
п'ятиденний строк з дня отримання копії
ухвали

Ухвала суду набирає законної сили
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В. СИДОРЕНКО