Справа № 0907/6146/2012
Провадження № 2/344/1754/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Сивухіної
Ю.Ю., Іванова О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представника Управління Держкомзему у
м. Івано-Франківську - Креховецької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача: приватний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
Управління Держкомзему у м.
Івано-Франківську, Івано-Франківської
міської ради про визнання недійсними
довіреності від 26 березня 2010 року,
договору генерального підряду на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 12
серпня 2010 року, договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
27 жовтня 2010 року, скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 484621 від 23 листопада
2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними
довіреності від 26 березня 2010 року,
договору генерального підряду на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 12
серпня 2010 року, договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
27 жовтня 2010 року, скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ №484621 від 23 листопада
2010 року.

В обґрунтування вимог позивач
зазначила, що їй на підставі договору
купівлі-продажу від 16.11.2006 року
належить земельна ділянка площею 0,0905
га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №461563 та витягом з поземельної
книги про земельну ділянку від 12.05.2011
року.

Нещодавно їй стало відомо про
незаконне відчуження її земельної
ділянки та проведення на ній
будівництва. При з'ясуванні обставин
справи довідалась, що 12.08.2010 року між
невідомими їй громадянами ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 був укладений довгостроковий
договір генерального підряду на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку на її земельній
ділянці площею 0,0905 га, яка знаходиться
в АДРЕСА_1. 27.10.2010 року між зазначеними
особами був укладений договір
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки, посвідчений приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований в реєстрі за №1844. На
підставі даного договору
купівлі-продажу земельної ділянки
23.11.2010 року ОСОБА_3 був виданий
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку серії ЯЛ №484621.

Укладаючи вищезазначені правочини,
ОСОБА_6 діяв на підставі наданої йому
ОСОБА_7 26.03.2010 року довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим №447. Уповноважуючи ОСОБА_6
на укладення вказаних договорів,
ОСОБА_7 діяв на підставі нібито виданої
нею довіреності від 25.03.2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим №134.
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01.02.2012 року вказану
довіреність від 25.03.2010 року визнано
недійсною. Таким чином довіреність від
26.03.2010 року, довгостроковий договір
генерального підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 від 12 серпня 2010 року та
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 27 жовтня 2010 року укладалися
без її відома та проти її волі, а тому є
незаконними та такими, що порушують її
право власності. У зв'язку з наведеним
просить визнати їх недійсними, а
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №484621,
виданий ОСОБА_3 23 листопада 2010 року
скасувати.

Ухвалою суду від 05 листопада 2012 року до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача залучено: ОСОБА_3,
приватного нотаріуса
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
приватного нотаріуса
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
Управління Держкомзему у м.
Івано-Франківську та Івано-Франківську
міську раду.

В подальшому ухвалою суду змінено
статус ОСОБА_3 з третьої особи, яка не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
на співвідповідача.

В провадження суду наведена цивільна
справа поступила на новий розгляд з
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ 24 січня 2014 року.

В судових засіданнях представник
позивачки позовні вимоги підтримував в
повному обсязі з мотивів наведених в
позовній заяві та просив позов
задовольнити повністю.

Викликана в судове засідання 06 серпня
2014 року позивачка ОСОБА_1 суду пояснила,
що позовні вимоги вона повністю
підтримує з мотивів наведених в
позовній заяві, просить захистити її
право власності. Щодо видачі дублікату
державного акту, то вона вважала, що
державний акт було втрачено, тому
оформила дублікат на його підставі
14.02.2014 року зареєструвала право
власності на земельну ділянку площею
0,0905 га на АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судові
засідання не з'являлись, про час та
місце судових засідань повідомлялись
належним чином, що підтверджується
конвертами, що повернулись у зв'язку із
закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Будь-яких заяв від відповідачів про
зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
справи до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнала,
посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3
є добросовісним набувачем права
власності на земельну ділянку. При
укладенні договору нотаріусу були
надані оригінали договору
купівлі-продажу та державного акту, а
тому її довіритель не знав та не міг
знати, що права інших осіб може бути
порушено. Крім того, довіреність, які
позивачка просить визнати недійсною
втратила свою чинність, як і договір
підряду, оскільки будинок збудовано та
здано в експлуатацію, зареєстровано
право власності на квартири за іншими
особами. Земельна ділянка, як об'єк
власності тепер нерозривно пов'язана
із будинком, новоствореною річчю.
Вважає, що право позивачки не порушено,
оскільки на даний час за нею
зареєстровано право власності на
земельну ділянку та в неї є дублікат
державного акту на право власності на
земельну ділянку. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Управління
Держкомзему у м. Івано-Франківську в
судовому засіданні суду пояснила, що
29.12.2006 року державний акт на земельну
ділянку було видано позивачці ОСОБА_1,
24.09.2010 року позивачці ОСОБА_1 було
видано дублікат державного акту, 23.11.2010
року державний акт на підставі
договору купівлі продажу було видано
відповідачу ОСОБА_3, на даний час
існують два державні акти. У вирішенні
вказаного спору третя особа поклалась
на розсуд суду, вважає, що діяла в межах
своїх повноважень та прав інших осіб не
порушила.

Представник третьої особи
Івано-Франківської міської ради
надіслав до суду заяву про розгляд
справи у відсутності представника. У
вирішенні вказаного спору третя особа
поклалась на розсуд суду

Треті особи приватний нотаріус
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
приватний нотаріус
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 в судові
засідання не з'являлись, про час та
місце судових засідань повідомлялись
належним чином, причини неявки суд не
повідомили.

Суд роз'яснював сторонам їх права та
обов'язки, а також наслідки їх
невиконання і постановляє судове
рішення на підставі тих доказів, що
були надані сторонами.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали,
встановивши таким чином фактичні
обставини справи, застосовуючи
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність,
керуючись конституційним принципом
верховенства права, оцінивши всебічно,
повно та об'єктивно всі наявні у справі
докази окремо та у сукупності,
застосовуючи відповідні норми
матеріального права, утверджуючи та
забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принцип неупередженості,
суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
25.03.2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим №134 було
посвідчено довіреність, згідно якої
ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 управляти,
користуватися, продавати,
розпоряджатися за ціну та на умовах на
його розсуд належною їй земельною
ділянкою площею 0,0905 га, яка належить їй
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№865327, виданого Івано-Франківським РВЗР
для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходиться на території
Івано-Франківської с/ради №3858 від
16.11.2006 року, кадастровий номер
:20:004:0172 (а.с.102).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01.02.2012 року (а.с. 14-16) дану
довіреність визнано недійсною.

Приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 26.03.2010 року
за реєстровим №447 було посвідчено
довіреність, відповідно до якої ОСОБА_7,
що діяв від імені ОСОБА_1 на підставі
довіреності, посвідченої 25.03.2010 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
в реєстрі №134, уповноважив ОСОБА_6
управляти, розпоряджатися,
користуватися, продавати, за ціну та на
умовах на його розсуд належною ОСОБА_1
земельною ділянкою для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, площею 0,0905 га, кадастровий
номер :20:004:0172, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Між ОСОБА_6 12.08.2010 року на підставі
доручення від ОСОБА_1 від 26.03.2010 року
№447, та приватним підприємцем ОСОБА_3
був укладений договір генерального
підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 (довгостроковий), згідно п.
2.1. якого об'єкт будівництва -
багатоквартирний житловий будинок
розміщується на земельній ділянці
загальною площею 0,0905 га за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.2. даного
договору земельна ділянка площею 0,0905
га за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у
приватній власності ОСОБА_1 (а.с.9-10).

27.10.2010 року між ОСОБА_1, від імені якої на
підставі довіреності, посвідченої
26.03.2010 року приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим №447, діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки (а.с. 11-12), за змістом
якого ОСОБА_3 придбав у власність
належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею
0,0905 га, розташовану в м.
Івано-Франківську по АДРЕСА_1, що надана
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (кадастровий номер
:20:004:0172).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 у
визначеному законом порядку провів
будівництво багатоповерхового
житлового будинку з приміщеннями
громадського призначення, що
підтверджується рішенням виконкому
Івано-Франківської міської ради №126
від 22.02.2011 року (а.с.55), декларацією про
початок виконання будівельних робіт
(а.с.58-60), договором про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста від 11.03.2011 року
(а.с.62, 63), дозволом на початок виконання
роботи підвищеної небезпеки
№157.08.26-45.21.1 (а.с.64), висновком експертизи
з питань охорони праці №26.01.13.2891.10 )а.с.65,
66), висновком експертизи з питань
охорони праці №26.01.11.2034.10 (а.с.67, 68),
технічними умовами на газопостачання
(а.с.69), висновком державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
(а.с.70).

Відповідно до декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
(а.с.71-77) багатоповерховий житловий
будинок з приміщеннями громадського
призначення в АДРЕСА_1 є закінчений
будівництвом та готовий до
експлуатації.

Відповідно до Акту приймання-передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс, житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 передано від ПП ОСОБА_3
на баланс ПП «Житло-Сервіс», будинок
введено в експлуатацію в 2011 році,
кількість квартир у будинку - 59 штук(т. 2
а.с.57-58).

В силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 01.02.2012 року
визнано недійсною довіреність,
посвідчену 25.03.2010 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим №134, то наведена обставина
доказуванню в даній справі не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 248 ЦК України з
припиненням представництва за
довіреністю втрачає чинність
передоручення.

Таким чином вимога позивача про
визнання недійсною довіреності,
посвідченої 26.03.2010 року приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим №447 в порядку
передоручення на підставі довіреності,
посвідченої 25.03.2010 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 в реєстрі
№134, є підставною та підлягає
задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, є правочином.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину. В
силу ч.ч. 2, 3 цієї статті особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Щодо вимоги позивачки про зобов'язання
приватного нотаріуса
Івано-Франківського МНО ОСОБА_8 внести
відповідний запис до Єдиного реєстру
довіреностей, то суд вважає таку вимогу
неогрнутованою, оскільки довіреність
втратила всою чиність ще 25 березня 2013
року. Тому у задаволенні такої вимоги
слід відмовити.

Щодо вимог позивачки про визнання
недійсними договору генерального
підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 від 12 серпня 2010 року,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 27 жовтня 2010 року,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№484621 від 23 листопада 2010 року, то суд
виходить з наступного.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторони) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована сторона
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Позивачка стороною договору
генерального підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 від 12 серпня 2010 року не була,
його укладень між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Крім того, договір припинив свою дія,
оскільки всі умови договору сторони
виконали, будинок збудовано та здано в
експлуатацію.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки укладно також між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3

За даних обставин відповідач ОСОБА_3 є
добросовісним набувачем, оскільки при
укладенні договору він не знав та не
міг знати, що вказаний правочин порушує
чи може порушити права та інтереси
інших осіб, договір посвідчений
нотаріально, нотаріус зобов'язаний був
перевірити дієздатність сторін.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння;

2) було викрадене у власника або
особи, якій він передав майно у
володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Як вбачається з правової позиції,
викладеній у постанові Верховного Суду
України від 07.11.2012 у справі №6-107цс12,
оскільки добросовісне набуття в
розумінні статті 388 ЦК України можливе
лише тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з
незаконного володіння.

При встановленні наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені статтею 388 ЦК України, які
дають право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі, якщо
особа вважає себе власником майна, не
може належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до статті 392 ЦК України
права такої особи підлягають захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно.

Відчуження земельної добросовісному
набувачу ОСОБА_3 здійснено ОСОБА_6 за
відплатним договором купівлі-продажу
земельної ділянки.

ОСОБА_3 є добросовісним набувачем
земельної ділянки, оскільки в момент
купівлі не сумнівався та й не міг
сумніватись в тому, що ОСОБА_6 не має
права продавати земельну ділянку,
оскільки нотаріусом було перевірено
всі правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, зокрема оригінал
державного акту на право власності.

В п. 25 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
вказано, що набувач визнається
добросовісним, якщо при вчиненні
правочину він не знав і не міг знати про
відсутність у продавця прав на
відчуження майна, наприклад, вжив усіх
розумних заходів, виявив обережність
та обачність для з'ясування
правомочностей продавця на відчуження
майна. При цьому в діях набувача не
повинно бути і необережної форми вини,
оскільки він не лише не усвідомлював і
не бажав, а й не допускав можливості
настання будь-яких несприятливих
наслідків для власника.

Власник має право спростувати
заперечення набувача про його
добросовісність, довівши, що під час
вчинення правочину набувач повинен був
засумніватися у праві відчужувача на
відчуження майна.

Відповідно до роз'яснення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, які надані у п. 22 Постанови
Пленуму від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Позовна вимога ОСОБА_1 про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №484621,
виданого Управлінням Держкомзему у м.
Івано-Франківську 23 листопада 2010 року
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
27.10.2010 року, є похідною від вимоги про
визнання недійсним вказаного договору
купівлі-продажу, та, відповідно,
задоволенню не підлягає.

Крім того суд відзначає, що згідно зі
ст. ст.153,152,155 ЗК України власник не може
бути позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених Земельним кодексом та
іншими Законами України; захист прав
громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування,
застосуванням інших, передбачених
Законом, способів. У разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже порушені права землекористувачів
повинні підлягати захисту способами,
передбаченими ЗК України, з
обов'язковим дотриманням норм чинного
законодавства.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Таким чином, за змістом ст. 155 ЗК України
передбачено спосіб захисту саме шляхом
визнання недійсним акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою.

Така вимога щодо захисту порушених
прав власника на землю реалізується
зацікавленою особою шляхом звернення
до суду з вимогою визнання
відповідного акту недійсним, проте
такої належної вимоги позивачем не
ставилось.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на
даний час за позивачкою в Єдиному
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно зареєстровано право
власності на спірну земельну ділянку
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку, який
виданий 29.12.2006 року (т. 2 а.с.88-89). Також
позивачка має дублікат державного акту
на право власності на спірну земельну
ділянку (т. 2 а.с.90).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки задоволено тільки дону вимогу
позивачки, а саме, визнано недійсною
довіреність від 26 березня 2010 року,
посвідчену приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстровану в реєстрі за №447,
сторонами вказаного правочину були
позивачка та відповідач ОСОБА_7, то
судові витрати в мінімальному розмірі,
які були були сплачені позивачкою при
поданні позовної заяви, підлягають
стягненню саме з відповідача ОСОБА_7
який і порушив права позивачки.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги позивача є частково
необгрунтованими та не підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п. 22,
25 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав»ст.ст. 10, 11, 15, 202, 203, 215, 216, 248,
330, 388, ЦК України, ст. ст.153,152,155 ЗК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача: приватний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
Управління Держкомзему у м.
Івано-Франківську, Івано-Франківської
міської ради про визнання недійсними
довіреності від 26 березня 2010 року,
договору генерального підряду на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 12
серпня 2010 року, договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
27 жовтня 2010 року, скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 484621 від 23 листопада
2010 року задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність від 26
березня 2010 року, посвідчену приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстровану в реєстрі за №447.

Стягнути з ОСОБА_7, жителя АДРЕСА_3 в
користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_2
витрати по оплаті судового збору в
розмірі 107 грн. 30 коп. (сто сім гривень 30
коп.).

В задоволені решти вимог позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03
жовтня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.