АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Малинников О.Ф. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.
представника апелянтів
представника відповідача КМР
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 на
ршення Шевченківського районного суду
м. Києва від 30 жовтня 2013 року у спарві
за позовом ОСОБА_8 до Київської міської
ради, треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м.
Києві, Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київська міська державна
адміністрація) про визнання права
власності в порядку спадкування.
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року були
частково задоволені вимоги ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
41/100 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9.

Визнано за ОСОБА_8 право користування
земельною ділянкою, яка знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1 кадастровий номер
9113403, загальною площею 1473, 6 кв.м.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду, до суду з апеляційною скаргою
звернувся представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
ОСОБА_3, як осіб інтереси яких були
порушені даним рішенням. Вказуючи на
те, що позов пред'явлений до
неналежного відповідача, суд вирішив
питання віднесені до компетенції
Київської міської ради порушивши при
цьому права інших співвласників
будинку на земельну ділянку, та
захистив право у непередбачений
законом спосіб. Чим порушив норми
матеріального та процесуального права.
Тому звертаючись до суду з і скаргою
апелянти просили скасувати рішення
суду та постановити нове, яким від
мовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
апелянтів підтримав подану апеляційну
скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача зазначав про
необхідність постановлення по справі
рішення яке б відповідало нормам
діючого законодавства.

Представник третьої особи визнав
подану апеляційну скаргу в частині
вирішення питання щодо земельної
ділянки, вказуючи на її
невідповідність діючим нормативним
документам.

Позивач будучи належним чином
повідомленою про розгляд справи у
судове засідання не з'явилася,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомила ( а.с. ). Судова колегія
вважає за можливе розглянути справу у
її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
вислухавши пояснення осіб, що з'явилися
у судове засідання, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що рішенням
Старокиївського районного суду м.
Києва від 06 березня 2001 року було
визнано:

за ОСОБА_10 право власності на 28/100
частин будинку АДРЕСА_1;

за ОСОБА_11 право власності на 14/100
частин будинку АДРЕСА_1;

за ОСОБА_9 право власності на 41/100
частину будинку АДРЕСА_1;

за ОСОБА_12 право власності на 17/200
частин будинку АДРЕСА_1

за ОСОБА_13 право власності на 17/200
частин будинку АДРЕСА_1;

Згідно з даними Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 25.07.2013 року за №
16360. у відповідності до рішення
Старокиївського районного суду м.
Києва від 06.03.2001 року право власності
було зареєстровано за ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13

ОСОБА_9 у встановленому законом
порядку право власності на 41/100
частину будинку у відповідності до
рішення суду за життя не оформив. У той
же час згідно заповіту заповів все
своє майно - ОСОБА_8 ( позивачу по
справі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Позивач звертаючись до суду з позовом
вказувала на те, що після смерті ОСОБА_9
вона у встановлений законом строк
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини у
відповідності до заповіту. Однак,
нотаріальна контора відмовила їй у
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину у зв'язку з відсутністю
реєстрації правовстановлюючих
документів, а також відсутності
правовстановлюючого акту на земельну
ділянку - ( державний акт). Посилаючись
на неможливість позасудового
вирішення справи просила суд
задовольнити заявлені позовні вимоги.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи вимоги позивача виходив
з того, що нормативно - правовими
актами, які діяли на момент відкриття
спадщини та діючим законодавством був
визначений порядок здійснення
будівельних робіт з будівництва
новоствореного нерухомого майна,
порядок отримання дозвільної
документації, перевірку об'єктів
встановленим нормам і правилам,
отримання правовстановлюючого
документу і державної реєстрації права
власності на новостворене нерухоме
майно. Але спадкодавцем даного порядку
не дотримано. А так як відновити своє
порушене право щодо отримання спадку
позивач не може в інший спосіб як
тільки за рішенням суду то вважав
вимоги доведеними та такими що
підлягають задоволенню.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Постановлене судове рішення
зазначеним критеріям не відповідає.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції при постановленні судового
рішення не було взято до уваги
положення ст. ст. 1216, 1218 ЦК України у
відповідності до яких: спадкуванням є
перехід прав та обов'язків ( спадщини
від фізичної особи, яка померла до
інших осіб - спадкоємців).

Враховуючи те, що Київська міська рада
не зверталась в порядку ст. 1277 ЦК
України із заявою до нотаріальної
контори щодо прийняття спадщини, що є
предметом позову, а також беручи до
уваги положення ст. 392 ЦК України, за
якою власник майна може пред'явити
позов про визнання права власності,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
витрати ним документу, який посвідчує
його право власності, то прийняте
судове рішення не містить у собі
доказів та посилань про те, що саме
діями відповідача ( Київської міської
ради) були порушені права позивача, які
підлягали відновленню в спосіб
визначений позовом.

У той же час матеріали справи містять у
собі копію спадкової справи у
відповідності до якої вбачається, що
із заявами про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_9 зверталися крім
позивача ( а.с 74) також - ОСОБА_12 ( як
сестра спадкодавця - а.с. 75), ОСОБА_14 ( як
дружина - а.с.79) ОСОБА_6 ( а.с 83) згідно
рішення суду щодо встановлення
додаткового строку для прийняття
спадщини ( а.с. 125).

При цьому, матеріали спадкової справи
містять також копію позовної заяви
ОСОБА_6 щодо заявлених вимог до
позивача ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності
на спадкове майно. ( а.с. 117).

А відтак, постановлене судове рішення
за яким було визнано за позивачем
право власності на майно в порядку
спадкування за заповітом без залучення
зазначених вище осіб, які заявили про
свої права на спадкове майно
спадкодавця ОСОБА_9 не можна визнати
законним та обґрунтованим.

Також постановленим судовим рішенням
також було визнано за позивачем право
користування земельною ділянкою
загальною площею 1473, 6 кв.м яка
знаходиться по АДРЕСА_1. Однак,
матеріали справи не містять у собі
жодного доказу щодо наявності
правовстановлюючих документів на
зазначену земельну ділянку за з
урахуванням вимог ст. ст. 116, 125, 126 ЗК
України. Відсутня також інформація
щодо рішення КМР про передачу цієї
земельної ділянки.

Крім того, вирішуючи питання щодо
права позивача на користування
земельною ділянкою на якій
розташований будинок( частка якого
належала на правові власності
спадкодавцю) судом не було взято також
до уваги, що співвласниками будинку
АДРЕСА_1 наряду зі спадкодавцем ОСОБА_9
є також особи, за якими було визнано
право власності у відповідності до
рішення Старокиївського суду м. Києва
м. Києва від 06 березня 2001 року, а саме :
ОСОБА_10 право власності на 28/100 частин
будинку; ОСОБА_11 право власності на 14/100
частин будинку; ОСОБА_12 право власності
на 17/200 частин будинку; ОСОБА_13 право
власності на 17/200 частин будинку, які
також не були залучені до участі в
справі.

Беручи до уваги, що згідно до діючих
норм ЦПК України суд апеляційної
інстанції не наділений повноваженнями
щодо залучення до участі в справі осіб
права та інтереси яких також пов'язані
предметом позову та з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
вважає, що постановлене судове рішення
не можна визнати законним та
обґрунтованим, воно підлягає
скасуванню у відповідності до положень
ст. 309 ЦПК України з постановленням
нового, за яким позивачу слід
відмовити у задоволенні заявлених
позовних вимог на підставі
вищевказаного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року
скасувати та постановити нове за яким;

ОСОБА_8 відмовити у задоволенні
заявлених вимог про визнання права
власності в порядку спадкування.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: