АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/3266/2014
Головуючий у 1 інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарях Задорожному
А.Г., Прохоровій В.С.

за участю представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 14 березня 2013
року у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення нікчемності договору
оренди автомобіля, стягнення вартості
автомобіля,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2011 року ФОП ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про встановлення нікчемності не
посвідченого нотаріально договору
оренди транспортних засобів №362 від 20
грудня 2010 року, укладеного між ФОП
ОСОБА_4 та ОСОБА_3; застосування
наслідків недійсності нікчемного
договору оренди транспортних засобів
№362 від 20 грудня 2010 року, а саме -
стягнення з ОСОБА_3 вартості
одержаного автомобіля - DAEWOO LANOS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у
розмірі 60000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 20 грудня 2010 року між СПД ФОП ОСОБА_4
(орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар)
укладено Договір №362 оренди
транспортних засобів, згідно із
предметом якого орендарю у строкове
користування надано автомобіль DAEWOO LANOS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

З посиланням на те, що Договір є
нікчемним, оскільки не був посвідчений
нотаріально, в подальшому переданий в
оренду автомобіль був викрадений у
відповідача, позивач просить
застосувати наслідки недійсності
нікчемного Договору та стягнути з
відповідача вартість автомобіля.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м.Києва від 14 березня 2013
року позовні вимоги задоволено,
вирішено встановити нікчемність не
посвідченого нотаріально договору
оренди транспортних засобів №362 від 20
грудня 2010 року, укладеного між ФОП
ОСОБА_4 та ОСОБА_3; застосувати наслідки
недійсності нікчемного договору
оренди транспортних засобів №362 від 20
грудня 2010 року, а саме - стягнення з
ОСОБА_3 вартість одержаного автомобіля
- DAEWOO LANOS, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 у розмірі 60000 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із заочним
рішенням суду, ОСОБА_3 подано
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
на час ухвалення оскаржуваного рішення
автомобіль було повернуто позивачу.

Представник відповідача апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, проте вказав на
доцільність зміни рішення в частині
стягнення суми вартості автомобіля з
60000 грн. до 56154,73 грн. відповідно до даних
висновку експертного дослідження.

Окрім того, представники сторін в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції підтвердили, що за час
перебування автомобіля у користуванні
ОСОБА_3 орендні платежі сплачувались в
повному обсязі до моменту викрадення
автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторонами при укладенні договору
оренди транспортного засобу не
додержано вимоги про нотаріальне
посвідчення такого договору, відтак
такий договір є нікчемним, та у зв»язку
із відсутністю майна суд дійшов
висновку про відшкодування його
вартості в розмірі 60000 грн.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Як установлено судом першої інстанції
та убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 є власником автомобіля DAEWOO LANOS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що підтверджується даними Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.

20 грудня 2010 року між СПД ФОП ОСОБА_4
(орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар)
укладено Договір №362 оренди
транспортних засобів, згідно із
предметом якого орендарю у строкове
користування, до 20 січня 2011 року надано
автомобіль DAEWOO LANOS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
60000 грн. Орендна плата визначена в
розмірі 100 грн. за один день. Договір
нотаріально не посвідчений.

На підтвердження факту передачі
автомобіля від орендодавця до орендаря
20 грудня 2010 року складено Акт
прийому-передачі автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України
предметом договору найму
транспортного засобу можуть бути
повітряні, морські, річкові судна, а
також наземні самохідні транспортні
засоби тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір
найму транспортного засобу
укладається у письмовій формі. Договір
найму транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, в
редакції на час укладення Договору,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про нікчемність укладеного
між сторонами правочину, як такий, що
нотаріально не посвідчений, при цьому,
вимог про визнання такого правочину
дійсним не заявлялось.

Як механізм повернення сторін у
попередній стан законодавством
передбачена реституція, що регулюється
ст.216 ЦК України. Так, за змістом
вказаної норми Закону недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Разом з тим, установлено, що в ніч з 09 на
10 січня 2011 року вчинено незаконне
заволодіння автомобілем DAEWOO LANOS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що знаходився біля будинку №6-А по вул.
Тростянецькій в м.Києві, у зв»язку із
чим 17 січня 2011 року порушено
кримінальну справу 02-20140. Станом на час
розгляду апеляційної скарги особу,
якою скоєно злочин, та
місцезнаходження автомобіля не
встановлені.

Відносини сторін, що ґрунтуються на
нікчемному правочині, вимагають
повернення кожній із сторін отриманого
на виконання цього правочину. Проте,
внаслідок події незаконного
заволодіння автомобілем,
унеможливлюється його повернення, що
не є перешкодою для власника вимагати
відшкодування вартості цього майна,
яке не може бути повернуто за нікчемним
правочином внаслідок втрати. При цьому,
у сторони, в якої виник обов»язок
відшкодувати вартість орендованого
майна, яке виявилося неможливо
повернути, є підстави для заявлення
майнових прав відносно викраденого
автомобіля.

Відтак, реституція у спосіб
відшкодування вартості майна, яке
неможливо повернути, є справедливою,
заснованою на рівності сторін
нікчемного правочину та не призведе до
безпідставного збагачення одного з
них.

Доводи апеляційної скарги, що
автомобіль на час ухвалення
оскаржуваного рішення був повернутий
власнику не ґрунтуються на матеріалах
справи, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та спростовуються
матеріалами справи.

Згідно із даними Висновку експерта
№96/07 від 01 вересня 2011 року
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м.Києві, складеним у
кримінальній справі, встановлено, що
ринкова вартість аналогічного DAEWOO LANOS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
автомобіля становить 56154,73 грн.

Ураховуючи сплачені ОСОБА_3 грошові
кошти за фактичний час користування
автомобілем з 20 грудня 2010 року по 10
січня 2011 року (22 дні) у сумі 2200 грн., по
поверненню яких у ОСОБА_4 виникає
обов»язок згідно із реституцією, то
стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума 53954,73
грн.

Відтак, суд першої інстанції, правильно
установивши фактичні обставини справи
та правовідносини сторін, дійшов
вірного висновку про застосування
компенсаційної реституції, проте
помилково визначив розмір такого
відшкодування в сумі 60000 грн., у зв»язку
із чим рішення суду в цій частині
підлягає зміні.

За правилами ст.88 ЦПК України якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення,
суд відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Відповідно, відшкодування витрат на
оплату суми судового збору становить
539,54 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні в частині суми
відшкодування вартості автомобілю та в
частині розміру судового збору, що
підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 14 березня 2013 року
змінити, зменшивши розмір суми, що
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
ФОП ОСОБА_4 з 60000 гривень до 53954 гривень
73 копійок, та суму відшкодування витрат
на оплату судового збору з 600 гривень до
539 гривень 54 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов