АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -796/5641/2014
Головуючий у І інстанції Майбоженко
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Гевель
Віталій Васильович звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що 11.12.2007
року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль»,
правонаступником якого є позивач та
відповідачем був укладений договір №
, відповідно до умов якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 49 500 тис доларів США зі сплатою
14% річних з кінцевим терміном
повернення 11.12.2017 року.

Вказує, у зв»язку з тим, що відповідач
умови кредитного договору належним
чином не виконує, не погашає кредит і не
сплачує нараховані проценти за
користування кредитними коштами,
станом на 16.10.2012 р. загальна
заборгованість за кредитним договором
складає суму 407 093 грн. 55 коп.

З метою виконання зобов»язання було
укладено договір іпотеки № 25371/2517/322904
від 11.12.2007 року, згідно умов якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме квартиру на АДРЕСА_1, яка
належить відповідачам на праві
власності.

В позовній заяві просив звернути
стягнення на зазначене майно, в рахунок
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором №25371/2571/322904 від
11.12.2007 року, укладеним між Публічним
акціонерним товариством
«РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що
складається з однієї житлової кімнати ,
жилою площею 18,10 кв.м., загальною площею
34,90 кв.м., що належить на праві власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором № від 11.12.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» 1 609 грн. 50 коп.
судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
Публічного акціонерного «Райффайзен
Банк Аваль» 1 609 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та
просив суд апеляційної інстанції
заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що в спірній квартирі зареєстровано
його двоє малолітніх дітей, а тому
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартири, в якій
зареєстровані діти є незаконним.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 11.12.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є позивач та
відповідачем був укладений договір №
, відповідно до умов якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 49 500 тис доларів США зі сплатою
14% річних з кінцевим терміном
повернення 11.12.2017 року.

Відповідач умови кредитного договору
належним чином не виконує, не погашає
кредит і не сплачує нараховані
проценти за користування кредитними
коштами у зв»язку з чим станом на 16.10.2012
р. загальна заборгованість за
кредитним договором складає суму 407 093
грн. 55 коп.

Задовольняючи позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» суд першої
інстанції вірно керувався нормами
матеріального та процесуального
закону, а саме ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок:
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 9.1 кредитного договору №
передбачено право банку достроково
стягувати заборгованість за кредитом,
нараховані проценти за користування
кредитом та штрафні санкції, у випадку
невиконання позичальником умов
кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного
договору, відповідач зобов'язувався
належним чином виконувати зобов'язання
за кредитним договором, повернути
кредит, вчасно сплачувати проценти за
користування кредитом, сплачувати
штрафні санкції, у строки та на умовах,
визначених договором.

У разі невиконання або неналежного
(несвоєчасного) виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань по погашенню основної суми
кредиту та сплаті процентів за
користування кредитом, банк має право
вимагати додатково сплатити пню,
передбачену п. 9.1 кредитного договору №
.

Посилання апелянта на те, що в спірній
квартирі зареєстровано його двоє
малолітніх дітей, а тому звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартири, в якій зареєстровані діти є
незаконним, колегія суду не приймає до
уваги, так як п. 2.1.1 Договору іпотеки №
25371/2571/322904 від 11.12.2007 року передбачено,
що іпотекодавець гарантує, що предмет
іпотеки знаходиться у його власності,
до моменту укладення цього Договору
нікому не відчужений, під забороною, а
також заставою, у тому числі,
податковою не перебуває, як внесок до
статутного фонду інших юридичних осіб
не внесений, судового спору щодо нього
не має, укладенням цього договору не
порушуються права користування третіх
осіб, в тому числі малолітніх та
неповнолітніх, шлюбні договори
відносно предмета іпотеки не
укладалися, прав щодо нього у третіх
осіб як в межах України так і за її
межами не має.

Виходячи із вищевикладеного, посилання
апелянта спростовуються тим, що ним
були надані банку гарантії, що права
третіх осіб при укладенні договору
іпотеки не порушуються, про що свідчить
підпис апелянта.

Крім того, підписавши спірний договір,
сторони встановили факт досягнення
згоди між собою щодо всіх істотних умов
іпотечного договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Укладати договір із банком це право
клієнта, який може вибрати будь - який
банк, так і вибрати умови отримання
кредиту згідно ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім того, колегія суду зазначає, що
посилання апелянта не можуть бути
взяті до уваги так як, із позовом до
суду про визнання договору іпотеки №
25371/2571/322904 від 11.12.2007 не дійсним він не
звертався .

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що заочне
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року обґрунтоване
та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді