АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8889/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С. Г. Доповідач - Повєткін
В.В. Категорія 22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Григорченко Е.І.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
на квартиру, третя особа: Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Шоста
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання та
визнання права власності на квартиру
посилаючись на те, що вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Під час шлюбу вони отримали
кооперативну квартиру по АДРЕСА_1 Право
власності на квартиру було
зареєстровано на ім'я чоловіка. 03.02.1997
року між її чоловіком та відповідачем
був укладений та нотаріально
посвідчений договір довічного
утримання, згідно якого він передав у
власність відповідача, належну їм на
праві власності зазначену квартиру, а
відповідач у свою чергу прийняв на себе
зобов'язання забезпечувати їх
харчуванням, доглядом, необхідною
допомогою. Відповідач умови договору
не виконував. Позивач просила суд
розірвати договір довічного утримання
від 03.02.1997 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та визнати за
нею право власності на спірну квартиру
(а.с.2-3).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2014 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено (а.с.30-31).

В апеляційній скарзі (а.с.38-39) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги вимог,
оскільки:

- відповідач ніколи не виконував
зобов'язання по договору довічного
утримання;

- спірна квартира належала на праві
спільної сумісної власності позивачу
та покійному ОСОБА_4

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що відповідач виконував умови договору
довічного утримання неналежним чином;
договір довічного утримання є
припиненим у зв'язку зі смертю
відчужувача; позивач не є належною
стороною в договорі довічного
утримання.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Як встановлено судом першої інстанції
03.02.1997 року між чоловіком позивача
ОСОБА_4 (як відчужувачем) та
відповідачем ОСОБА_3 (як набувачем) був
укладений та нотаріально посвідчений
договір довічного утримання, згідно
якого відповідач набув у власність
квартиру по АДРЕСА_1

За умовами цього договору ОСОБА_3
зобов'язався утримувати ОСОБА_4 та його
дружину ОСОБА_2 та забезпечувати
харчуванням, одягом, доглядом та
необхідною допомогою та залишив в його
(ОСОБА_4) довічному безкоштовному
користуванні вказану квартиру.

На час укладення спірного договору
діяли норми Цивільного кодексу України
в редакції 1963 року.

Згідно ст.425 ЦК України в редакції 1963
року за договором довічного утримання
одна сторона, що є непрацездатною
особою за віком або станом здоров'я
(відчужувач), передає у власність
другій стороні (набувачеві майна)
будинок або частину його, взамін чого
набувач майна зобов'язується надавати
відчужувачеві довічно матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла,
харчування, догляду і необхідної
допомоги.

Як вбачається зі справи, згідно з
свідоцтвом про смерть, виданим 13.08.1999
року відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Індустріальної районної ради м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.11).

Положеннями Глави 37 «Довічне
утримання» ЦК України в редакції 1963
року укладення договору довічного
утримання відчужувачем на користь
третьої особи та припинення договору
довічного утримання у разі смерті
відчужувача не передбачені.

Тому при розгляді вказаних питань слід
виходити з загальних положень
Цивільного кодексу України в редакції
1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦК України в
редакції 1963 року якщо особа, яка уклала
договір, обумовила виконання
зобов'язання, що виникло з договору,
третій особі, то, якщо інше не
передбачено в договорі і не випливає з
його змісту, виконання може вимагати як
особа, що уклала договір, так і третя
особа, на користь якої виговорено
виконання.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦК України в
редакції 1964 року зобов'язання
припиняється смертю кредитора, якщо
виконання провадиться особисто для
кредитора.

Тобто після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 зобов'язання ОСОБА_3 за
договором довічного утримання від
03.02.1997 року не припинились, оскільки за
цим договором довічного утримання
передбачені зобов'язання ОСОБА_3 по
утриманню ОСОБА_2, як третьої особи.

Відповідно до п.4 «Прикінцевих та
перехідних положень» Цивільного
кодексу України, який набрав чинність з
01 січня 2004 року, цей Кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності;
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до цього, до прав та
обов'язків, що виникли за договором
довічного утримання від 03.02.1997 року,
тобто до набрання чинності новим
Цивільним кодексом України, положення
цього Кодексу застосовуються з 01 січня
2004 року.

Згідно з ч.4 ст.746 ЦК України, який набрав
чинності з 01 січня 2004 року, договір
довічного утримання (догляду) може бути
укладений відчужувачем на користь
третьої особи

Разом з тим відповідно до ч.2 ст.755 цього
Кодексу зі смертю відчужувача договір
довічного утримання припиняється.

Таким чином, з моменту набрання
чинності новим Цивільним кодексом
України договір довічного утримання,
укладений 03.02.1997 року між ОСОБА_4 (як
відчужувачем) та відповідачем ОСОБА_3
(як набувачем), слід вважати припиненим
з 01 січня 2004 року.

Згідно ч.2 ст.653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Відповідно до положень ст.755 ЦК України
розірвання договору довічного
утримання є формою його припинення.

З припиненням договору довічного
утримання з підстав, передбачених ч.2
ст.755 ЦК України, відсутні правові
підстави для його повторного
припинення шляхом розірвання.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно дійшов висновку про
відсутність підстав для розірвання
вказаного договору.

Тому доводи апеляційної скарги щодо
розірвання договору довічного
утримання в судовому порядку на вимогу
третьої особи, про що зазначено в п.1 ч.1
ст.755 ЦК України, який діє на цей час, не
можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до суб'єктивної переоцінки
позивачем норм матеріального права на
свою користь.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: