АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Морозова М.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представника
позивачів Продай вода Д.Г.

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 25 червня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_9, треті
особи: Святошинський районний Відділ
Державної міграційної служби України у
м. Києві, Служба у справах дітей
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
відмови скасування реєстрації
проживання особи в квартирі такою, що
створює дійсні передумови для
застосування санкцій, зобов'язання
скасувати реєстрацію особи в квартирі.

в с т а н о
в и л а :

У листопаді 2013 року позивачі
ОСОБА_5 звертаючись до суду як в своїх
інтересах так і інтересах
неповнолітніх дітей, та ОСОБА_6 з
урахуванням уточнених позовних вимог,
про визнання відмову скасувати
реєстрацію проживання відповідача в
належній ОСОБА_5 на праві власності
квартири АДРЕСА_1 такою, що створює
дійсні передумови для застосування
санкцій ОСОБА_5, малолітніх дітей
ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_6 у
відповідності до ч.1 ст.12, ч.1 ст.35, ч.1 ст.40
Закону України «Про іпотеку», п.1 ч. 1 ст.
611, ст. 554 ЦК України, п.2.1.5 договору
іпотеки за № 416 -009/06Р від 3.03.2006 р. (із
змінами та доповненнями від 29.03.2013 р);
зобов'язання відповідача скасувати
свою реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 25 червня 2014
року було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_5 в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_9,
треті особи: Святошинський районний
відділ державної міграційної служби
України, Служба у справах дітей
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
відмови скасування реєстрації
проживання особи в квартирі такою, що
створює дійсні передумови для
застосування санкцій, зобов'язання
скасувати реєстрацію особи в квартирі.

Не погоджуючись з заочним
рішенням суду позивачі оскаржили його,
звернувшись до суду з апеляційною
скаргою. Де ставили питання щодо
скасування рішення та постановлення
нового про задоволення заявлених
позовних вимог. Вказуючи при цьому, що
висновки суду не відповідають
встановленим судом обставинам справи,
неправильно застосовані норми
матеріального права ( не застосовано
закони, які підлягали застосуванню,
унаслідок неправильної юридичної
кваліфікації правовідносин), порушені
норми процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянтів підтримав подану апеляційну
скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав
подану апеляційну скаргу заперечував
проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
що з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що спірним жилим
приміщенням є однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Дана квартира належить позивачу
ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Зареєстрованими в ній є : позивач
ОСОБА_5 з 10.05.2006 року, відповідач ОСОБА_9
з 25.11.2008 року та малолітні діти :
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.12.2008, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 9.03.2010 року.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9
розірвано у відповідності до рішення
Святошинського райсуду м. Києва від
20.12.2013 року. За яким ОСОБА_5 було
відновлено її дошлюбне прізвище -
ОСОБА_5.

Звертаючись до суду з вищевказаним
позовом позивачі вказували на те, що
відповідач свідомо порушив ч.ч. 2, 3 ст. З
ЦК України, бо порушення його усного
зобов'язання перед ОСОБА_5 ( як
власником житла) щодо скасування
реєстрації є дійсною причиною
порушення ОСОБА_5 п.1.7 договору іпотеки
за №416-009/06Р від 3.03.2006 р. (із змінами та
доповненнями від 29.03.2013 р.) а відтак
застосування до них відповідних
санкцій передбачених ч.1 ст.12, ч.1 ст.35, ч.1
ст.40 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.1
ст. 611, ст. 554 ЦК України, п.2.1.5 договору
іпотеки. Внаслідок вказаних санкцій
ОСОБА_5 може втратити право власності
на вказану квартиру, а ОСОБА_6 буде
залучена як солідарний боржник за
кредитним договором, при цьому
малолітні діти можуть бути виселені з
вказаної квартири без надання їм
іншого місця проживання. Виходячи з
того, що вона як іпотекодавець не мала
права без письмової згоди
іпотекодержателя ( АКБ «Правекс Банк»)
реєструвати в квартирі яка була
предметом іпотеки інших осіб.
Відповідач по справі на час своєї
реєстрації ( 2008 рік) був особисто
попереджений нею та обізнаний з
наслідками та санкціями, які могли бути
застосовані до іпотекодавця. Тому усно
зобов'язувався невідкладно скасувати
свою реєстрацію в квартирі за першої ж
її вимоги. Повіривши таким
запевненням вона надала дозвіл на
реєстрацію відповідача не повідомивши
про це інших сторін договору. Тобто
здійснила порушення п. 1.7 договору
іпотеки. А відтак, наслідки відмови
відповідача у добровільному порядку
скасувати реєстрацію в квартирі може
привести до дострокового виконання
зобов'язань за кредитним договором та
договором іпотеки. Тому просила суд
задовольнити заявлені нею вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції вказував на те, що
у відповідності до ст. 33 Конституції
України, ст.2 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території країни, гарантується свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання.

Статтею 7 Закону України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в країні" передбачається,
що зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою, свідоцтва про смерть.

А так як відповідач по справі був
зареєстрований в АДРЕСА_1 за згодою її
власника-позивача по справі ОСОБА_5, як
її чоловік, і протягом часу проживання
до органів внутрішніх справ з заявою
про зняття його з реєстраційного
обліку як і заяву до суду про згоду на
таке зняття не подавав, судовим
рішенням права користування жилою
площею в квартирі не позбавлявся, а
також не визнавався безвісно
відсутнім, то правових підстав для
задоволення вимог позивачів щодо
зняття його з реєстраційного обліку у
спосіб визначений у позовній заяві не
передбачено.

Крім того, судом вказувалось на те, що
позивач ОСОБА_5 надаючи згоду на
реєстрацію свого чоловіка (
відповідача по справі) усвідомлювала
порушення нею умов договору іпотеки і
діяла за своїм волевиявленням, що було
її правом.

Також вказувалось про те, що згоди
позивача ОСОБА_6 на реєстрацію
відповідача не було потрібно, так як
вона не є співвласником квартири.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції вважав, що позовні
вимоги позивачів не підлягають
задоволенню.

Розглядаючи спір судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують. Вказуючи на
неправильність юридичної
кваліфікації правовідносин, апелянти
не надали до суду доказів щодо
підтвердження зазначених доказів, хоча
у відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України , кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підтвердження своїх
вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що заочне рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 25 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: