У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Коротуна В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі
його представника ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що відповідачі не
виконують умови кредитного договору в
результаті чого утворилася
заборгованість.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду
м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013
року у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 14 січня 2014 року заочне рішення
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від
08 лютого 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитною угодою від 07 лютого 2008 року №
03КН у розмірі 1 123 859,21 долари США, яка
складається із заборгованості за
кредитом - 58 5496,56 долари США,
заборгованості по процентами за
користування кредитом -
356 975,75 доларів США, пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором - 127 839,96 доларів США, штраф
(фіксована частина) - 31,33
долари США та штраф (процентна
складова) - 53 151,61 долари США.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитною угодою від 07 лютого 2008
року № 03КН у розмірі 1 123 859,21 долари США,
яка складається із заборгованості за
кредитом - 58 5496,56 долари США,
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 356 975,75 долари
США, пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором -
127 839,96 долари США, штраф (фіксована
частина) - 31,33 долари США та штраф
(процентна складова) - 53 151,61 долари США.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитною угодою від
07 лютого 2008 року № 03КН у розмірі 10 тис.
грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий
збір у розмірі по 1 073 грн з кожного.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у
розмірі 804 грн 75 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_6 просить скасувати
рішення апеляційного суду, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Установлено, що 07 лютого 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 03КН,
відповідно до якого банк надав ОСОБА_3
кредит у розмірі 600 тис. доларів США зі
сплатою відсотків в розмірі 16 % річних
на строк до 06 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між банком та
ОСОБА_4, ОСОБА_5 07 лютого 2008 року
укладено договори поруки № 03КН та №
03КН-2 та договір іпотеки № 380 від 07
лютого 2008 року.

Банком вимоги кредитного договору
виконано.

Рішенням Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 28
травня 2010 року у справі за позовом ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, судом звернуто стягнення на
предмет іпотеки - земельну ділянку
площею 0,43 га, що розташована в с.
Поляниця ур. Росіш Яремчанської
міської ради Івано-Франківської
області в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 03КН від 07 лютого 2008 року.

Рішенням Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 28
травня 2010 року не виконано.

У зв'язку з порушенням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка станом
на 19 квітня 2012 року становить 1 123 859,21
дол. США, з яких:

- заборгованість за кредитом - 285 496,56
доларів США,

- прострочених відсотків у розмірі 356
975,75 дол. США;

- пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором у
розмірі 127 839,96 дол. США;

- штрафу (фіксована частина) в розмірі
31,33 дол. США;

- штрафу (процентна складова) в розмірі
53 151,61 дол. США.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору
термін повернення кредиту й окремих
частин - траншів кредиту,
встановлюється договорами про видачу
траншів кредиту, а також графіками
погашення кредиту, відсотків і
винагороди, що є невід'ємними додатками
до договорів про видачу траншу, але не
пізніше 06 лютого 2018 року.

Згідно з п. 2.2.3 кредитного договору
позичальник має здійснювати погашення
кредитів, відсотків і винагороди в
порядку і термін згідно з графіками
погашення кредиту, відсотків і
винагороди, що складаються за кожним
договором про видачу траншу окремо і є
невід'ємною частиною кожного договору
про видачу траншу.

За порушення термінів сплати договором
передбачена відповідальність у
вигляді нарахування штрафів та пені.

Установлено, що умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
графіку платежу строки сплати чергових
платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, 553, 572 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі, про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Тобто, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожен день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Крім цього, слід зазначити, що початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Вказана правова позивація висловлена в
постановах Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18
червня 2014 року № 6-61цс14.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, заявник указує на те, що
відповідачі не були належним чином
повідомлені про розгляд справи в суді
апеляційної інстанції, що призвело до
порушення їх прав.

Установлено, що матеріали справи не
містять доказів належного
повідомлення відповідачів про розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

Однак, ухвалюючи рішення, апеляційний
суд у порушення вимог ст. ст.
213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги
не звернув, не перевірив та в рішенні не
вказав, чи правильно нарахована пеня,
чи не порушено строки її нарахування;
розглядаючи справу за відсутності
відповідачів без доказів належного їх
повідомлення про час та місце розгляду
справи, суд позбавив їх можливості
брати участь у розгляді справи та
скористатися своїми правами,
передбаченими ЦПК України та
Конституцією України.

За таких обставин апеляційний суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинно бути
зазначено встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Разом із цим за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст.
533 ЦК України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» порядок виконання
договірних зобов'язань в іноземній
валюті не суперечить чинному
законодавству, тобто поряд зі
стягненням заборгованості в іноземній
валюті суд має право стягнути й
проценти за користування кредитом в
іноземній валюті, оскільки такий
процент не є фінансовою санкцією.

Однак вказані положення можуть бути
застосовані тільки при вирішенні
питання про стягнення основної
заборгованості за кредитом та
стягнення відсотків за користування
валютним кредитом, та не підлягають
застосуванню при вирішенні питання про
стягнення штрафних санкцій.

Апеляційним судом залишена поза увагою
валюта, в якій нараховані штрафні
санкції, оскільки відповідно до
матеріалів справи вони нараховувалися
в доларах США.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі його
представника ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак