ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6503/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"05" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
міста Києва у складі головуючого-судді
Дубаса В.А., при секретарі Ридзель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4
(яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5), Комунальне підприємство
«Господар Дарницького району міста
Києва» про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у квітні 2014 року звернулась до
суду з позовом до відповідача про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, а саме:
квартирою АДРЕСА_1. Обґрунтовувала свої
позовні вимоги тим, що ОСОБА_3
зареєстрований у вказаній квартирі,
однак у ній не проживає з 2012 року,
особистих речей відповідача у квартирі
не має, витрат по утриманню квартири не
несе, тому позивач просить суд визнати
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, однак представник позивача
подала до суду заяву про розгляд справи
у відсутність позивача та її
представника, просила позовні вимоги
задовольнити, проти ухвалення заочного
рішення не заперечували.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив,
заяви про розгляд справи у його
відсутність до суду не надходило.

Треті особи: ОСОБА_4, КП «Господар
Дарницького району міста Києва» у
судове засідання не з'явились,
представник КП «Господар Дарницького
району міста Києва» подала до суду
заяву про розгляд справи без участі
представника підприємства, просила
винести рішення згідно вимог чинного
законодавства.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч.
4, 224-226 ЦПК України, оскільки
представник позивача не заперечувала
проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу та
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належить у рівних частинах квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло, виданого
Відділом приватизації житла
Дарницької районної у м.Києві
державної адміністрації від 27.11.2006
року, згідно з розпорядженням (наказом)
від 27.11.2006 року №44732, зареєстрованого
Київським міським бюро технічної
інвентаризації 31.05.2007 року під №4235 та
договором дарування частини квартири
укладеного 18.08.2007 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 /а.с.12,13/.

Відповідно до довідки Форми №3 КП
«Господар Дарницького району міста
Києва» від 19.03.2014 року у вказаній
квартирі зареєстровані: ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1, наймач), ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка), ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_3, онук), ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_4, колишній чоловік) /а.с.19/.

Відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не
проживає, що підтверджується актами
від 20.09.2013 року, від 25.12.2013 року, від
02.04.2014 року, які складено мешканцями
будинку АДРЕСА_1 та завірено службовими
особами ЖЕД №223 /а.с.21-23/. Речей
особистого користування у квартирі
немає, витрати по утриманню квартири
відповідач не несе.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на свій
розсуд. Відповідно до вимог Цивільного
кодексу України право на проживання
відповідача в спірній квартирі
залежить від права самого власника і є
похідним від нього.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Оскільки
позивач є одним із власників квартири,
вона має право, відповідно до положень
ст.391 ЦК України, вимагати захисту
порушеного права від особи, яка
перешкоджає їй користуватися та
розпоряджатися її майном - квартирою.

Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України за тимчасово
відсутнім членом сім'ї наймача
зберігається право користування жилим
приміщенням протягом шести місяців.

Водночас, виходячи з приписів згаданої
ст.71 ЖК України особа може бути визнана
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, якщо вона
добровільно залишила це приміщення та
в ньому не проживає без поважних
причин.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 12.04.1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», наймач або
член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням з
дня вибуття. На ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання іншого
постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
переведення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в іншій населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк, тощо.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до ч.
1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Водночас відповідачем у справі не
надано суду жодних доказів в
заперечення позовних вимог, не здобуто
таких доказів і в ході судових
засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ґрунтуються на вимогах
закону, обставини справи підтверджені
певними засобами доказування, а тому
позовну заяву необхідно задовольнити в
частині вимог про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 60, 74, 76, 88, 169 ч. 4, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 (яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5), Комунальне
підприємство «Господар Дарницького
району міста Києва» про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС