ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/5752/13-ц
Провадження № 2/362/234/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарях - Сілецькій М.О., Сороці
А.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Василькові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3, третя особа ОСОБА_2 про
скасування наказів, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Київської міської
психоневрологічної лікарні № 3 про
скасування наказу головного лікаря
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 від 05 березня 2013 року №30
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням
лікаря-психіатра відділення №6
ОСОБА_1.» та від 21 березня 2013 року №41
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням
лікаря-психіатра відділення №6
ОСОБА_1.» .

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з іншим позовом до Київської
міської психоневрологічної лікарні № 3
про скасування наказу Київської
міської психоневрологічної лікарні №3
від 03 вересня 2013 року №637/п, поновлення
на роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу .

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2013 року суддею Жуком М.В.
справу №362/5752/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 про скасування наказу
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 від 03 вересня 2013 року №637/п,
поновлення на роботі і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та справу №362/2352/13-ц за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської
психоневрологічної лікарні № 3 про
скасування наказу головного лікаря
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 від 05 березня 2013 року №30
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням
лікаря-психіатра відділення №6
ОСОБА_1.» та від 21 березня 2013 року №41
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням
лікаря-психіатра відділення №6
ОСОБА_1.» об'єднано у одне провадження і
присвоєно №362/5752/13-ц.

Крім того, у жовтні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 про скасування наказу
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 від 13 серпня 2013 року №87.

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 жовтня 2013 року суддею Жуком
вищезазначену справу №362/5752/13-ц та
справу №362/6122/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 про скасування наказу
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3 від 13 серпня 2013 року №87
об'єднано у одне провадження і
присвоєно №362/5752/13-ц.

Відповідно до акта від 17 лютого 2014
року цивільну справу №362/5752/13-ц за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
психоневрологічної лікарні №3, третя
особа ОСОБА_2 про скасування наказів,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку, що перебувала в
провадженні судді Жука М.В. передано до
цивільної канцелярії, на підставі
указу Президента України "Про
переведення суддів" №75/2014 від 13 лютого
2014 року, а тому в порядку,
встановленому ч. 3 ст. 11-1 ЦПК України, 18
лютого 2014 року дану справу передано на
розгляд судді Ковбелю М.М..

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що
починаючи з 1998 року він працює у
Київській міській психоневрологічній
лікарні № 3, а з 2009 року обіймає посаду
завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділення № 6
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 (далі за текстом КМПНЛ № 3).

За час своєї роботи у КМПНЛ № 3, в тому
числі на посаді завідувача
відділенням, він проявив себе
дисциплінованим і старанним
працівником і протягом свого
багатолітнього трудового стажу
отримував лише заохочення від
керівництва закладу.

З кінця 2012 року між ним та керівництвом
КМПНЛ № 3, в особі головного лікаря
ОСОБА_2, почали виникати непорозуміння,
в тому числі у зв'язку з неналежним
фінансуванням та
матеріально-технічним забезпеченням
очолюваного ним психотуберкульозного
відділення № 6 КМПНЛ № 3.

Зазначає про те, за період з 5 березня 2013
року по 21 березня 2013 року головним
лікарем КМПНЛ № 3 винесено два
безпідставних необгрунтованих накази
про застосування до нього
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, що, на його думку, свідчить про
намагання адміністрації закладу, в
особі головного лікаря, звільнити його
із займаної посади.

Догану оголошено за те, що на думку
головного лікаря, він примушував до
праці молодших медичних сестер
(санітарок-буфетниць), а саме
зобов'язував їх працювати з 18 год. 40 хв.
до 20 год. 40 хв. поза межами робочого часу
не надавши завчасно письмового рапорту
до адміністрації про необхідність
вирішити питання щодо сумісництва з 1
січня 2013 року.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 21 лютого
2013 року він звернувся з рапортом на
ім'я головного лікаря КМНПЛ № 3 ОСОБА_2,
в якому просив для забезпечення
безперервної роботи відділення надати
молодшим медичним сестрам
(санітаркам-буфетницям) ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 по 0,25 ставки молодшої медичної
сестри (санітарки-буфетниці)
відділення № 6, оскільки останні
працюють на одну ставку кожна і згідно
графіку відпрацювання робочого часу
робочий день має закінчуватися о 18 год,
але фактично його підлеглі працюють
згідно індивідуального графіку до 20
год. 40 хв.

В свою чергу, він, як завідувач
відділенням, будь-яких усних вказівок
підлеглим щодо праці понаднормово не
надавав, а вказані вище медичні сестри
виконували свою роботу понаднормово
згідно індивідуального графіку роботи
молодшкої сестри (санітарки-буфетниці),
затвердженого у січні 2012 року головним
лікарем КМПНЛ № 3 ОСОБА_2. У вказаному
індивідуальному графіку зазначено, що
з 18 год. 00 хв. до 18 год. 45 хв. молодша
медична сестра (санітарка-буфетниця)
годує хворих згідно меню, а з 18 год. 45
хв. по 20 год. 40 хв. проводить дизінфекцію
та миття посуду (згідно
санітарно-гігієнічного режиму),
прибирання їдальні та буфета, заключне
прибирання. Невиконання його
підлеглими індивідуального графіку
роботи призвело б до унеможливлення
виконання відділенням покладених на
нього функцій.

Зазначає про те, що посилання головного
лікаря КМПНЛ № 3 ОСОБА_5 в наказі № 30, що
він лише 21.02.13 року звернувся з
рапортом до адміністрації лікарні, не
відповідають дійсності, оскільки
головному лікарю було достеменно
відомо про те, що до 18.00 молодші медичні
сестри (санітарки-буфетниці) отримують
в харчоблоці їжу на вечерю і
доставляють у відділення, а тому
зрозуміло, що потрібен час на
годування хворих та дезінфекцію і
миття посуду. Крім того, адміністрації
лікарні було відомо про те, що згідно
чисельності працівників відділення у
відділенні є 2,5 ставки молодшої
медичної сестри (санітарки-буфетниці),
а фактично працюють дві особи. Також
при винесенні оскаржуваного наказу не
було враховане його письмове пояснення
від 27.02.2013 року, в якому він зазначив, що
щорічно на початку року виникає
ситуація невизначеності щодо надання
сумісництва молодшим медичним сестрам
(санітаркам-буфетницям) і 2013 рік не став
виключенням. Протягом січня та лютого
2013 року старша медична сестра
відділення № 6 зверталася до
начальника відділу кадрів ОСОБА_6 з
питанням щодо надання сумісництва,
проте сумісництво не надавалось у
зв'язку з тим, що не був затверджений
бюджет закладу на відповідний рік.

Позивач також вважає, що при
притягненні його до дисциплінарної
відповідальності головним лікарем
порушено також порядок застосування
дисциплінарних стягнень, передбачений
ст. 149 КЗпП України та Правилами
внутрішнього трудового розпорядку, а
саме не відібрано від нього пояснення з
приводу «порушення трудової
дисципліни», не враховано тяжкість
«проступку», обставини, за яких вчинено
«проступок» і його попередню роботу.

Крім того, 21 березня 2013 року головний
лікар КМПНЛ № З ОСОБА_5 винесла Наказ №
41 «Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділення № 6
ОСОБА_1.». Відповідно до наказу йому,
завідувачу відділенням,
лікарю-психіатру відділення № 6, за
порушення трудової дисципліни під час
виконання обов'язків завідувача
відділенням, лікаря-психіатра, щодо
організації праці підлеглого
медичного персоналу - оголошено догану.

На думку головного лікаря, порушення
трудової дисципліни виразилось в тому,
що він систематично не виконує
обов'язки завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділення № 6, а саме
ігнорує усні розпорядження головного
лікаря щодо необхідності перевести та
виписати хворих, які не потребують
лікування у психотуберкульозному
відділенні; не виконав розпорядження
головного лікаря № 6 від 27.02.13 року та №
8 від 19.03.2013 року, а також розпорядження
заступника головного лікаря з медичної
частини № 3 від 19.03.2013 року та № 2 від
06.03.2013 року.

Також позивач вважає, що при винесенні
оскаржуваного Наказу № 41 від 21 березня
2013 року головним лікарем КМПНЛ № 3 не
враховане положення ст. 141 КЗпП України,
відповідно до якого саме власник або
уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержуватися
законодавства про працю і правил
охорони праці, уважно ставитися до
потреб і запитів працівників,
поліпшувати умови їх праці і побуту.

При притягненні його повторно до
дисциплінарної відповідальності 21
березня 2013 року головним лікарем знову
порушено порядок застосування
дисциплінарних стягнень, передбачений
ст. 149 КЗпП України та Правилами
внутрішнього трудового розпорядку, а
саме не відібрано від нього пояснення з
приводу «порушення трудової
дисципліни», не враховано тяжкість
«проступку», обставини, за яких вчинено
«проступок» і його попередню роботу.

Позивач також стверджує, що 13 серпня 2013
року було видано наказ №87 про
застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділення
лікаря-психіатра відділення №6 ОСОБА_1,
який, на думку позивача, також є
безпідставним та необґрунтованим. А
саме, в наказі йдеться про те, що на ім'я
головного лікаря була надана доповідна
записка статиста медичного КППНЛ №3
ОСОБА_7, в якій зазначено, що
завідувачем відділення
лікарем-психіатром відділення №6
ОСОБА_1 не були здані в медичний архів
лікарні дві історії хвороби ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, і відповідні обставини
завадили статисту вчасно сформувати
звіти лікарні за І півріччя 2013 року.
Однак, позивач вважає, що підстави для
застосування дисциплінарного
стягнення до нього є надуманими, не
конкретними та протиправними.

Незаконне притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності він
вважає порушенням його конституційних
прав і відповідно до норм ст. ст. 15, 16 ЦК
України, він вирішив звернутися до суду
з даним позовом, яким просить поновити
його трудові права шляхом визнання
незаконним та скасування
вищезазначених наказів, а також
просить скасувати наказ №637/п від 03
вересня 2013 року «Про звільнення
ОСОБА_1.», поновити його на роботі з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Крім того, 21
березня 2014 року від представника
позивача до суду надійшла заява про
збільшення розміру позовних вимог, а
саме, останній просив збільшити в
частині стягнення з відповідача 54
531,48 гривень компенсації за час
вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його
представник повністю підтримали
позовні вимоги. Пояснили, що звільненню
передувало різке погіршення стосунків
з головним лікарем і, як наслідок цього,
ряд необґрунтованих дисциплінарних
стягнень у вигляді доган.

Представники відповідача у судовому
засіданні позов не визнали. Зазначили
про те, що дисциплінарні стягнення на
завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділенням № 6
ОСОБА_1, винесені з додержанням порядку
застосування дисциплінарних стягнень,
передбаченого ст. 149 КЗпП України.

Третя особа, ОСОБА_10 в судове засідання
не з'явилася, надіславши до суду заяву,
в якій просила слухати справу за її
відсутності, та пояснення, просила в
задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази по справі та
співставивши їх з нормами чинного
законодавства, дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК
України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлено, що суд розглядає
цивільну справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працював у Київській міській
психоневрологічній лікарні №3 з 01
вересня 1982 року, що підтверджується
трудовою книжкою серії НОМЕР_1(том 3 а. с.
175-176).

ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами
внутрішнього розпорядку Київської
міської психоневрологічної лікарні №3
від 04.08.2010 року, про що особисто
розписався на ній. (том 3 а. с. 202-208)

01.06.2011 року позивач був ознайомлений зі
своїми посадовими обов'язками
відповідно до Посадової інструкції
лікаря-психіатра Київської міської
психоневрологічної лікарні №3 від
01.06.2011 року, про що особисто розписався
на ній. (том 3 а. с. 191-195)

Також, 01.06.2011 року позивач був
ознайомлений зі своїми посадовими
обов'язками відповідно до Посадової
інструкції завідувача відділення,
лікаря-психіатра Київської міської
психоневрологічної лікарні №3 від
01.06.2011 року, про що особисто розписався
на ній. (том 3 а. с. 196-201).

Наказом № 30 від 5 березня 2013 року та
наказом № 41 від 21 березня 2013 року
ОСОБА_1 - завідувачу відділенням,
психіатру відділення № 6, за порушення
трудової дисципліни під час виконання
функціональних обов'язків завідувача
відділенням, лікаря-психіатра,
передбачених п. 14 Посадової інструкції
завідуючого відділенням,
лікаря-психіатра КМПНЛ № 3, ст. 139 КЗпП
України, Правилами внутрішнього
трудового розпорядку КМПНЛ № 3 -
оголошено догану (том 1, а.с.7-9).

Згідно рапорту завідуючого
відділенням № 6 ОСОБА_1 21 лютого 2013 року
ним було поставлено до відома
головного лікаря КМПНЛ № 3 ОСОБА_2 про
те, що молодші сестри
(санітарки-буфетниці) працюють на 1
ставку кожна згідно графіка
відпрацювання робочого часу їх робочий
день закінчується о 18 год. 00 хв. Згідно
індивідуального графіку роботи
молодша медична сестра
(санітарка-буфетниця) з 18 год. 00 хв. до 20
год. 40 хв. проводить дизінфекцію та
миття посуду, прибирання їдальні та
буфету, приводить заключне прибирання.
Згідно штатного розкладу відділення, у
відділенні є наявність 2,5 ставки
молодшої сестри (санітарки-буфетниці).
Для забезпечення безперевної роботи
відділення ОСОБА_1 просив надати
молодшим медичним сестрам
(санітркам-буфетницям) ОСОБА_3 та ОСОБА_4
по 0,25 ставки молодшої медичної сестри
відділення № 6 (том 1, а.с.22).

27 лютого 2013 року ОСОБА_1 на ім'я
головного лікаря ОСОБА_2 було написано
пояснювальну, де ним також було
повідомлено про те, що зі штатних
нормативів у відділені 2,5 ставки
молодшої медичної сестри
(санітарки-буфетниці), які розробляють 2
фізичні особи. Роз'яснив, що щорічно на
початку року виникає ситуація
невизначеності, щодо надання
сумісництва буфетницям і даний рік не
був виключенням. На протязі січня та
лютого неодноразово старша медична
сестра відділення № 6 зверталася до
начальника відділу кадрів ОСОБА_6 з
питанням щодо надання сумісництва
молодшим медичним сестрам, проте
сумісництво не надавалося мотивуючи
тим, що незатверджений бюджет.
Натомість графік відпрацювання
робочого часу відділення був
підписаний начальником відділу кадрів,
заступником головного лікаря з ЕП та
затверджений головним лікарем (том. 1,
а.с.23, 81).

Як вбачається з письмового заперечення
на позов ( том 1, а.с.37-47) головний лікар
КМПНЛ № 3 ОСОБА_2 зазначає про те, що
після отримання рапорту завідувача
відділенням № 6, лікаря-психіатра,
ОСОБА_1 від 21 лютого 2013 року вхідний № 30,
у неї, як адміністратора, виникли певні
запитання до завідувача відділенням №
6, а саме : «яким чином відбувалась
видача їжі хворим у вечерні години,
проводилось знезараження та миття
посуду, прибирання їдальні та буфету у
відділенні № 6 з 01.01.2013 року по 21.02.2013
року» (том 1, а.с.80).

Для з'ясування обставин проведення
процесу харчування хворих у відділенні
№ 6, головний лікар зажадала письмові
пояснення від молодших медичних систер
(санітарок-буфетниць) відділення № 6:
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Зазначені особи
письмово підтвердили, що з 01.01.2013 року
по 21.02.2013 року вони обидві за усною
вказівкою завідувача відділенням № 6
ОСОБА_1 працювали з 08 год. 00 хв. по 20 год.
40 хв. Після отриманих письмових
пояснень молодших медичних сестер
(санітарок-буфетниць) головний лікар
прийшла до висновку, що останні
безоплатно виконували усне
розпорядження завідувача відділенням
№ 6 ОСОБА_1 (том 1, а.с.82, 83). Ці всі
обставини відбувалися незважаючи на
те, що згідно графіку роботи та табелю
обліку робочого часу відповідні
працівниці повинні були працювати на
ставку до 18 год. 20 хв., на підставі
графіку роботи відділення № 6 та табелю
обліку робочого часу відділення № 6,
які були підписані, безпосередньо,
завідувачем відділення № 6 ОСОБА_1

Згідно розпорядження головного лікаря
КМПНЛ № 3 від 27 лютого 2013 року № 4, з
метою перевірки відпрацювання
робочого часу працівниками відділення
№ 6, вона зобов'язала завідувача
відділенням ОСОБА_1 терміново надати
пояснення стосовно того, хто із
працівників здійснював знезараження
та миття посуду, а також прибирання
їдальні після 18 год. 20 хвил. в період з
01.01.2013 року по 21.02.2013 року (том. 1 а.с.85).

На що ОСОБА_1, на виконання даного
розпорядження, своєю пояснювальною від
28 грудня 2013 року пояснив, що дана
інформація викладена в попередній
пояснювальній від 27 лютого 2013 року
зареєстрована за № 32 (том. 1, а.с.81, 86).

У своєму запереченні на позовну заяву
головний лікар ОСОБА_2 також зазначає
про те, що для з'ясування обставин
ОСОБА_1 було запропоновано надати
пояснення, чому він примушував
безоплатно працювати понад норми
підлеглий йому молодший медичний
персонал. Але надати пояснення ОСОБА_1 в
черговий раз відмовився, про що
адміністрацією лікарні складено акт
від 4 березня 2013 року, з яким він
відмовився ознайомлюватися, про
відповідний факт також складено акт
від 4 березня 2013 року (том. 1 а.с.87, 88).

Після отримання рапорту завідувача
відділенням № 6 ОСОБА_1 від 21.02.2013 року,
виходячи з обставин справи та з метою
забезпечення безперевної роботи
відділення № 6, додержання умов
організації харчування хворих і умов
санітарно-епідемічного режиму роботи
відділення, а також для захисту
професійних прав працівниць, головний
лікар запропонувала молодшим медичним
сестрам (санітаркам-буфетницям) надати
адміністрації лікарні письмові заяви
санітарок-буфетниць з зазначенням
бажання працювати за сумісництвом та з
клопотанням завідувача відділенням
(том 1, а.с.117, 130). Після чого було чітко
виявлено особисте бажання
санітарок-буфетниць додатково
працювати, тобто виконувати, окрім
основної, іншу регулярно оплачувану
роботу на умовах сумісництва у вільний
від основної роботи час, який виходить
за межі норми годин, зазначених у
графіку роботи на січень-лютий 2013 року.

Актом від 4 березня 2013 року щодо
контролю фіксації обліку робочого часу
працівників відділення № 6 у журналі
відпрацювання робочого часу 6-го
відділення, складеним комісією у
складі: начальника відділення відділу
кадрів ОСОБА_6, інспектором відділу
кадрів ОСОБА_11, юрисконсультом ОСОБА_12,
під час вибіркової перевірки
фіксування приходу на роботута
закінчення роботи, згідно графіку
роботи та табелю обліку використання
робочого часу у «Журналі відпрацювання
робочого часу 6-го відділення»
молодшими медичними сестрами
(санітаркам-буфетницям) ОСОБА_3 і ОСОБА_4
було встановлено, що у зазначеному вище
журналі, години (початку і закінчення
робочого часу) у молодших медичних
сестер (санітарок-буфетниць) ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 не співпадають з годинами, які
зазначені у графіку роботи. З 01.01.2013
року зазначені працівники у відділенні
№ 6 на посаді молодшої медичної сестри
(санітарки-буфетниці) працюють на
ставку. Робочий час молодших систер
(санітарок-буфетниць), як передбачено
Правилами внутрішнього трудового
розпорядку КМПНЛ № 3, повинен
починатися з 08 год. 00 хв. і
закінчуватися о 18 год. 20 хв. У журналі
непоодинокі випадки, коли зазначені
працівники ставлять свій особистий
підпис про початок і закінчення
робочого часу у часи, які не
співпадають з нормою годин
відпрацювання у затвердженому графіку
роботи (том 1. а.с. 89, 90-106).

Посилання позивача на те, що головним
лікарем не було враховане його
пояснення від 27 лютого 2013 року відносно
того, що «щорічно на початку року
виникає ситуація невизначеності щодо
надання сумісництва молодшим медичним
сестрам (санітаркам-буфетницям)
відділення № 6» під час судового
розгляду справи не знайшло свого
підтвердження, оскільки 3 січня 2012 року
була написана заява ОСОБА_3 на
сумісництво на 0.25 ставки молодшої
медичної сестри санітарки-буфетниці
(том. 1, а.с.130).

Наказом по лікарні № 4/п «Про роботу за
сумісництвом» від 3 січня 2012 року з
дозволу головного лікаря працівникам
було дозволено працювати за
сумісництвом з відпрацюванням в межах
встановленого робочого часу і оплатою
за фактично відпрацьований час (том. 1,
а.с. 127-129).

Позивач у своєму позові посилається на
те, що наказом № 41 від 21 березня 2013 року
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням,
лікаря-психіатра - психіатра
відділення № 6 ОСОБА_1.» догана була
винесена головним лікарем ОСОБА_2 за
порушення ним трудової дисципліни під
час виконання обов'язків завідувача
відділенням, лікаря-психіатра щодо
організації праці підлеглого
медичного персоналу.

Як вбачається з вищезгаданого наказу
догану завідуючому відділенням №6
ОСОБА_1 винесено за неналежне виконання
трудових обов'язків завідувача
відділенням, лікарі-психіатра
відділення № 6 щодо невиконання
розпоряджень, що передбачено п.1.4
Посадової інструкції завідувача
відділенням, лікаря-психіатра КМПНЛ №
3, а саме невиконання технологічної
дисципліни під час виконання
працівником трудових обов'язків (том. 1,
а.с.9).

Даний факт невиконання технологічної
дисципліни під час виконання
працівником трудових обов'язків
підтверджується наступними доказами:
розпорядженням головного лікаря від 27
лютого 2013 року № 6, яким, з метою
проведення аналізу доцільності
використання медикоментозних
препаратів, які закуповивалися
лікарнею у 2012 році, головний лікар
зобов'язала ОСОБА_1 в термін до 1 березня
2013 року надати інформацію по пацієнтам
відділення, якою тривалістю та якою
загальною кількістю призначався
завідувачем відділення № 6
медикоментозний препарат «Абікса» в
період з 1 січня 2012 року по 31 лютого 2013
рік.

Дане розпорядження ОСОБА_1 не виконано,
про що адміністрацією лікарні складено
відповідний акт від 4 березня 2013 року
(том 1, а.с.162).

Також було складено акт про відмову
завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділення № 6 ОСОБА_1
ознайомитись з актом від 4 березня 2013
року щодо розпорядження головного
лікаря № 6 (том 1, а.с.163).

Розпорядженням заступника головного
лікаря з МЧ № 2 завідувача відділенням
№ 6 було зобов'язано надати письмове
пояснення щодо недоліків, виявлених
при аналізі історії хвороби № 885
померлого ОСОБА_13 Даним розпорядженням
був встановлений термін виконання до 11
березня 2013 року.

Заступник головного лікаря з МЧ
доповів головному лікарю КМПНЛ №3, що
його розпорядження від 6 березня 2013
року № 2 завідувач відділенням № 6
лікар-психіатр ОСОБА_1 не виконав.
Термін виконання був визначений до 11
березня 2013 року. Будь-яких
обгрунтованих пояснень не надав (том 1,
а.с.166).

Актом від 12 березня 2013 року
адміністрацією лікарні засвідчено
факт відмови дати пояснення щодо
невиконання розпорядження заступника
головного лікаря з медичної частини
від 6 березня 2013 року № 2 завідувача
відділенням, лікаря-психіатра
відділення № 6 ОСОБА_1 (том 1, а.с.167).

Також було складено акт від 12 березня
2013 року про відмову завідувача
відділенням, лікаря-психіатра
відділення № 6 ОСОБА_1 ознайомитись з
актом від 12 березня 2013 року про відмову
дати пояснення на розпорядження
заступника головного лікаря з медичної
частини № 2 від 6 березня 2013 року (том. 1
а.с.168).

Розпорядженням головного лікаря від 19
березня 2013 року № 8 щодо надання
інформації відносно проведення
рентгенологічних досліджень, які
викликали необхідність проведення
розрахунків за проведені
рентген-дослідження згідно угоди між
КЗ КОР «ОПНМО» та КМПНЛ № 3 від 12 лютого
2013 року № 12 за період січень-лютий 2013
року. Також у розпорядженні був
встановлений термін виконання
розпорядження у часті надати пояснення
щодо відсутності заявки на проведення
в січні поточного року
рентген-обстеження пацієнтам
відділення № 6 ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а
також проведення пацієнту ОСОБА_14 в КЗ
КОР «ОПНМО» діагностичного обстеження,
яке не передбачено угодою між
лікарнями.

Дане розпорядження також не було
виконано ОСОБА_1. На пропозицію
адміністрації надати пояснення, чому
він не виконує розпоряджень, відповіді
не надав, про що було складено акт від 19
березня 2013 року. На пропозицію
ознайомитись із зазначеним актом не
відреагував, про що також складено акт
від 19 березня 2013 року (том. 1 а.с.176, 177).

Розпорядженням заступника головного
лікаря з МЧ від 19 березня 2013 року № 3
завідувача відділенням № 6 ОСОБА_1 було
терміново зобов'язано в термін до 15:00 19
березня 2013 року надати на затвердження
аргументовану вимогу на отримання
медикаментів, необхідних для лікування
хворих відділення № 6, а також термін до
15:00 19 березня 2013 року отримати
протитуберкульозні препарати для
хворих відділення № 6.

Розпорядження знову не виконується
завідувачем відділення № 6 ОСОБА_1, про
що своєю доповідною запискою від 19
березня 2013 року начмед лікарні ставить
до відома головного лікаря. Одночасно,
головному лікарю надходить доповідна
від в.о. старшої сестри медичного
відділення № 6 ОСОБА_16, про
неможливість нею виконати свої
функціональні обов'язки, а саме
забезпечити хворих відділення № 6
медикаментами шляхом підписання
«Вимоги на виписку медикаментів для
відділення № 6» через те, що ОСОБА_1
відмовився підписати зазначену вище
«вимогу» і вигнав її з кабінету з
неодноразовими окликами «пошла вон».
На вимогу начмеда лікарні надати
письмове пояснення про невиконання
розпорядження, ОСОБА_1 не реагував, про
що складено акт від 19 березня 2013 року, з
яким ознайомитись не захотів, про що
також було складено акт від 19 березня
2013 року (том. 1 а.с.179-182).

Наказом №61 від 15 травня 2013 року ОСОБА_1 -
завідувачу відділенням, лікарю
психіатру відділення № 6, за порушення
трудової дисципліни під час виконання
функціональних обов'язків завідувача
відділенням, лікаря-психіатра, щодо
загального керівництва роботою
відділення та здійснення необхідного
переміщення медичного персоналуна
робочих місцях, передбачених п.п. 2.1, 2.2,
4.1 Посадової інструкції завідуючого
відділенням, лікаря-психіатра КМПНЛ № 3
- оголошено догану, на підставі ст.ст.
147-149 КЗпП України. ( том 3, а.с. 98).

Наказом № 87 від 13 серпня 2013 року ОСОБА_1
- завідувачу відділенням, лікарю
психіатру відділення № 6, за порушення
трудової дисципліни під час виконання
функціональних обов'язків завідувача
відділенням, лікаря-психіатра,
передбачених п.п. 1.3, 1.7, 2.4, 2.18, 2.24, 2.36, 4.1,
5.1, 5.12 Посадової інструкції завідуючого
відділенням, лікаря-психіатра КМПНЛ №
3, на підставі ст.ст. 147-149 КЗпП України,
наказу по лікарні від 19.07.2013 року №74
«Про розслідування випадку нездачі в
архів лікарні двох медичних карт
стаціонарних хворих відділення №6»,
висновку від 07.08.2013 року та матеріалів
адміністративного розслідування
постійно діючої комісії по перевірці
дотримання Правил внутрішнього
розпорядку та стану трудової
дисципліни КМПНЛ №3 з актами про
відмову надати пояснення ОСОБА_1 -
оголошено догану (том 3, а.с.3).

Наказом №637/п від 03 вересня 2013 року
звільнено ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП
України 03 вересня 2013 року, завідувача
відділенням, лікаря-психіатра
психотуберкульозного відділення №6
(змішаного) з МБТ (+) та
мультирезистентним туберкульозом
легеневих форм за систематичне
невиконання без поважних причин
функціональних обов'язків покладених
на працівника трудовим договором,
посадовою інструкцією, правилами
внутрішнього розпорядку, колективним
договором КМПНЛ №3(том 4, а.с 6 ).

Як вбачається з вищезгаданого наказу, 03
вересня 2013 року ОСОБА_1 був викликаний
для надання письмових пояснень до
заступника головного лікаря з медичної
частини КМПНЛ №3 ОСОБА_17 з приводу
відпущення у лікувальну відпустку
хворого ОСОБА_18 та призначення хворому
препарату «Клопіксол-депо». Від
запропонованих пояснень ОСОБА_1
відмовився, що засвідчено актом від 03
вересня 2013 року про відмову завідувача
відділенням лікаря-психіатра
відділення №6 ОСОБА_1 ознайомитися з
висновком комісії, яка працювала на
підставі наказу №89 та надання пояснень
на порушення, які визначені висновком,
та актом від 03 вересня 2013 року про
відмову завідувача відділенням
лікаря-психіатра відділення №6 ОСОБА_1
ознайомитися з попереднім актом (том 3,
а.с. 161-162).

З довідки №1825 від 14.10.2013 року
вбачається, що КМПНЛ №3, відповідно до
наказу №637/п від 03 вересня 2013 року,
ОСОБА_1 було нараховано 9358,96 гривень, з
яких підлягають виплаті - 7721,50 гривень (
за винятком обов'язкових відрахувань
із заробітної плати в сумі 1637,46 гривень
( том 3, а.с 32).

Відповідно до ст.139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати
чесно і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення.

Не допускається звільнення працівника
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Відповідно норм ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктом 3 ст. 40
КЗпП, може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником.

Згідно ст. 43-1 КЗпП України, розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
допускається у випадку звільнення
керівника підприємства, установи,
організації, його заступника.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення :
1)догана, 2)звільнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник
може звернутися із заявою про
вирішення трудового спору до суду у
справі про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Відповідно до п. 17,18,23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 „Про практику розгляду судами
трудових спорів" (із подальшими
змінами), розірвання договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок про його тимчасову
непрацездатність.

При розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом і
перевіряти їх відповідність закону.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи викладене вище, суд
оцінивши надані сторонами докази по
справі, вислухавши пояснення сторін та
допитавши свідків, покази яких є
непослідовними, суперечать один
одному, а тому оцінюються судом
критично і не можуть бути прийняті до
уваги, не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки вони є необґрунтованими і
такими, що суперечать КзпП України та
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9.

Крім того, судом взято до уваги, що
наказ №61 від 15.05.2013 року про
застосування дисциплінарного
стягнення до завідувача відділенням,
лікаря-психіатра відділення №6 ОСОБА_1
у вигляді догани, позивачем не
оскаржувався, не скасований та є
діючим.

Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Суд вважає безпідставними твердження
позивача ОСОБА_1 про те, що суд позбавив
його можливості надати пояснення по
справі, оскільки під час судового
засідання 06 серпня 2014 року позивач
відмовився від пояснень та поставив
суду умови за яких він буде надавати
пояснення. Крім того, суд не може
погодитися із посилання позивача та
його представника на те, що матеріали
належним чином не дослідженні, зокрема
не було призначено додаткової
експертизи, так як не вважає за
необхідне призначення додаткової
експертизи, оскільки заявлені позовні
вимоги не потребують спеціальних знань
у галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, і ці вимоги можуть бути
вирішені судом на підставі наданих
сторонами доказів, яких достатньо для
з'ясування обставин, що мають значення
в справі та необхідні для прийняття
законного та обґрунтованого рішення.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, за таких обставин суд
дійшов висновку, що позивач не довів ті
обставини, на які посилався, як на
підставу своїх позовних вимог.

Керуючись : ст.ст. 40,43,43-1,147,149,232,233
Кодексу законів про працю України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9 „Про
практику розгляду судами трудових
спорів" , ст.ст. 10,11, 60, 84, 88, 130, 205, 206, 213, 214,
215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3, третя особа ОСОБА_2 про
скасування наказів, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
М.М. Ковбель