АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 липня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів позики
та іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просила визнати недійсними договори
позики та іпотеки від 05.08.2011, укладені
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від імені якої на
підставі довіреності діяв ОСОБА_7

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що вона є рідною тіткою
ОСОБА_8 15.08.2011 її племінника було
знайдено мертвим у власній квартирі.
Після поховання племінника вона та
рідні сестри ОСОБА_9 і ОСОБА_10
звернулись до нотаріуса із заявами про
прийняття спадщини, що відкрилася
після смерті ОСОБА_8, проте не отримали
свідоцтв про право на спадщину за
законом, оскільки до нотаріуса
звернулася з вимогою-претензією
відповідач, яка надала нотаріусу
договір позики та іпотеки, укладені між
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Укладенні договори
ОСОБА_8 договори вважала недійсними,
оскільки на час їх укладення померлий
ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх
дій та не міг керувати ними, оскільки
страждав психічною хворобою.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22.07.2014 позов
задоволено. Визнано недійсним договір
позики, укладений 05.08.2011 між ОСОБА_8 та
ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_7
Визнано недійсним договір іпотеки,
укладений 05.08.2011 між ОСОБА_8 та ОСОБА_5,
від імені якої діяв ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити. Вказує,
що суд першої інстанції допустив
порушення норм процесуального права
при призначенні експертизи, не
об'єктивно оцінив висновок експертів,
який слід було оцінювати нарівні з
іншими доказами у справі, а також в
порушення вимог п. 6 ст. 207 ЦПК України не
залишив позов без розгляду у зв'язку з
наявністю в договорах позики та
іпотеки третейського застереження.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просили рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи позов та визнаючи
недійсними договори позики та іпотеки
від 05.08.2011, укладені між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, від імені якої на підставі
довіреності діяв ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з того, що на час
укладення оспорюваних договорів,
ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2, не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними, що підтверджується
актом судово-психіатричної експертизи
№ 205 від 12.03.2014, а тому в силу вимог
закону наявні підстави для визнання
договорів недійсними.

Вказаний висновок суду є законними і
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 05.08.2011 між ОСОБА_7, що діяв
від імені ОСОБА_5, на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_11 06.07.2011 за
реєстровим № 1962 (бланк ВРЛ № 179993) та
ОСОБА_8 був укладений договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_8 отримав від
ОСОБА_5 у позику грошову суму в розмірі
236 088,50 грн., що за курсом продажу доларів
США АКБ «Правекс-Банк» станом на 05.08.2011
складає 29500 доларів США. Повернення
коштів за договором позики мало бути
здійснене не пізніше 05.02.2012 (а.с. 7).

Також, 05.08.2011 приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_11 посвідчено договір іпотеки,
укладений між ОСОБА_7, що діяв від імені
ОСОБА_5, на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_11 06.07.2011 за реєстровим № 1962 (бланк
ВРЛ № 179993) та ОСОБА_8, відповідно до умов
якого ОСОБА_8 з метою забезпечення
належного виконання зобов'язань, що
випливають з договору позики від 05.08.2011,
передав, а ОСОБА_5 прийняла в іпотеку в
порядку і на умовах, визначених цим
договором, нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, яка йому належить на
праві власності на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданим державним нотаріусом
Сімнадцятої Київської державної
нотаріальної контори Мельник М.П. 24.05.2011
за реєстровим № 3890, бланк ВРІ 084391 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 17.08.2011 відділом реєстрації
смерті у м. Києві (а.с. 6).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є тіткою
ОСОБА_8 (рідною сестрою його матері
ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1).

14.09.2011 ОСОБА_2 звернулася до Другої
київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, у зв'язку з чим була заведена
спадкова справа № 650/2011 щодо майна
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також в Другу київську державну
нотаріальну контору звернулася ОСОБА_5,
як кредитор спадкодавця, з вимогою -
претензією про обов'язок спадкодавця,
посилаючись на наявність договору
позики від 05.08.2011 та договору іпотеки
від 05.08.2011, задовольнити її вимоги.
Спадкоємці ОСОБА_8 свідоцтва про право
на спадщину за законом не отримали.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивачка вказувала, що укладенні
ОСОБА_8 договори позики та іпотеки є
недійсними, оскільки в момент їх
вчинення останній не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними (ст. 225 ЦК України).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України
передбачено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з вимогами ст. 145 ЦПК України
призначення експертизи є обов'язковим
у разі заявлення клопотання про
призначення експертизи обома
сторонами. Призначення експертизи є
обов'язковим також за клопотанням хоча
б однієї сторони, якщо у справі
необхідно встановити, зокрема,
психічний стан особи.

На виконання вказаних вимог
процесуального закону судом першої
інстанції, за клопотанням позивача,
було призначено посмертну
психіатричну експертизу.

Згідно висновків акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 205
від 12.03.2014, у періоди складення договору
позики 05.08.2011 та договору іпотеки 05.08.2011
ОСОБА_8 страждав на хронічний стійкий
психічний розлад у вигляді епілепсії з
вираженими змінами особистості,
помірним інтелектуально-мнестичним
зниженням (F07.8 та G40 - згідно з МКХ-10) і за
своїм, психічним станом у зазначені
періоди часу не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними. У
періоди укладення договору позики
05.082011 та договору іпотеки 05.08.2011 ОСОБА_8
за своїм психічним станом не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними (а.с. 133-141).

Відповідно до ст. 66 ЦПК України
висновок експерта - докладний
проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України закріплено,
що висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу, у відповідності до якої
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

За правилами ст.ст. 10, 58-60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи висновок експерта суд першої
інстанції обґрунтовано визнав його
належним і допустимим доказом у справі,
оскільки в ньому надані обґрунтовані
відповіді на питання, поставлені судом,
а зроблені висновки є однозначними і не
допускають двоякого трактування.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає безпідставними і
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо необ'єктивності оцінки
судом першої інстанції висновку
експерта, який, на думку апелянта,
містить значну кількість недоліків,
так як на підтвердження таких доводів
останнім не надано ні суду першої, ні
суду апеляційної інстанції належних і
допустимих доказів.

Також не можуть бути прийняті до уваги
твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції повинен був залишити
позов без розгляду у зв'язку з
наявністю в оспорюваних договорах
третейського застереження, оскільки
такі твердження суперечать вимогам
закону і спрямовані на обмеження особи
в доступі до правосуддя, що є
неприпустимим.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку безпідставність та
необґрунтованість доводів апеляційної
скарги, оскільки вони не ґрунтуються на
встановлених судом фактичних
обставинах справи, наявних у справі
доказах та вимогах закону.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
норми права, які регулюють виниклі
спірні правовідносини сторін, оцінивши
наявні у справі докази в їх сукупності,
суд першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку про наявність
правових підстав для задоволення вимог
позивача.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді