суді першої інстанції: Вовк С.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Слащуку А.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Гонян М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 1 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» про стягнення залишку
коштів за договором банківського
вкладу у гривні України №49-08/1 від 12
березня 2008 року у розмірі 5 556, 16 грн.,
відсотки за користування банківським
вкладом за період з 17 вересня 2009 року по
16 серпня 2013 року у розмірі 3482, 87 грн., 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання згідно до ст. 625
ЦК України у розмірі 653, 03 грн. та
розміру індексу інфляції, що складає
1022, 28 грн., а всього просила стягнути 10
714, 34 грн.

В процесі розгляду справи позивач
збільшила позовні вимоги та просила
стягнути з відповідача 12 346, 99 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 1 липня 2014 року задоволені
позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
про стягнення коштів.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Імексбанк» на користь
ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 12 346, 99
грн. та витрати, пов'язані з проведенням
експертизи у сумі 3 206 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Імексбанк» на користь
держави судовий збір у сумі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
відповідач Публічне акціонерне
товариство «Імексбанк», подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що згідно наданих
виписок по рахункам ОСОБА_5, банком
виконані всі умови договору
банківського вкладу щодо виплати
відсотків та повернення вкладу у
строки та на умовах, передбачених
договором. Звернув увагу на те, що
відповідно до умов договору № 49-08/1
строкового банківського вкладу
фізичної особи в національній валюті
«СТАНДАРТ+» від 12 березня 2008 року не
передбачено поповнення депозитного
рахунку вкладника шляхом
капіталізації відсотків. Нараховані
вкладнику відсотки перераховуються
відповідно до п.4.1 умов договору на
поточний рахунок вкладника - на вклад
на вимогу. Тому залишок невиплачених
за твердженням позивача відсотків по
депозиту у розмірі 5556,16 грн., які
вимагає сплатити остання, не є
банківським вкладом, на який
розповсюджуються умови договору № 49-08/1
строкового банківського вкладу
фізичної особи в національній валюті
від 12 березня 2008 року. Відповідно до
умов договору банківського рахунку,
проценти на грошові кошти, що
знаходяться на рахунку «вклад на
вимогу» не нараховуються.

Крім того зазначив, що саме стороною
позивача було заявлено клопотання про
призначення судової експертизи, а тому
суд неправомірно стягнув суму витрат
на її проведення з відповідача.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Імексбанк» апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач ПАТ
«Імексбанк» взяті на себе договірні
зобов'язання не виконує, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Проте повністю з таким висновком суду
погодитися не можна з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 12
березня 2008 року між АКБ «Імексбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Імексбанк», та ОСОБА_5 укладений
договір № 49-08/1 строкового
банківського вкладу фізичної особи в
національній валюті «Стандарт+». За
умовами укладеного договору банк
приймає кошти вкладника в сумі 25000 грн.
строком на 551 днів, на депозитний
рахунок № НОМЕР_1, зі сплатою 16 % річних.
Пунктом 1.1 договору визначені наступні
дати: дата зарахування коштів на
рахунок: 12.03.2008; дата припинення
поповнення рахунку: 12.03.2009; дата
повернення коштів: 14.09.2009.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу (
депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (
вкладника) або для неї грошову суму (
вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї або дохід в іншій формі
на умовах та в порядку, встановлених
договором.

ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 25000 грн.
передала, а банк їх прийняв та
розмістив на депозитному рахунку №
НОМЕР_1, про що зазначено в п.1.1
укладеного між сторонами договору.

Згідно з п.2.4.3 договору щомісячно,
починаючи з першого числа місяця,
наступного за місяцем внесення
грошових коштів на депозитний рахунок,
банк зобов'язався сплачувати вкладнику
відсотки у валюті, зазначеній у п.1.1
цього договору, на рахунок № НОМЕР_2.

Як убачається з виписки про операції
на рахунку № НОМЕР_2 відповідач
щомісячно протягом дії договору
перераховував на зазначений рахунок
проценти по депозиту за рахунком №
НОМЕР_1.

За умовами договору строкового
банківського вкладу, банк
зобов'язувався повернути вкладнику
суму депозиту з нарахованими
відсотками після закінчення терміну
дії договору, на першу вимогу
Вкладника, готівкою або в
безготівковій формі, за заявою
Вкладника, шляхом перерахування на
поточний або інший депозитний рахунок,
вказаний вкладником ( п.2.4.4).

Відповідно до п.4.1 договору якщо у день
повернення депозиту, зазначеного в п.1.1
цього Договору, вкладник не звернувся
до установи Банку, цей депозит
переходить у категорію вкладу на
вимогу шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок вкладника НОМЕР_2.

Згідно із ст.1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу (
вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). За договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника.
Якщо відповідно до договору
банківського вкладу вклад
повертається вкладникові на його
вимогу до спливу строку або до настання
інших обставин, визначених договором,
проценти за цим вкладом виплачуються у
розмірі процентів за вкладами на
вимогу, якщо договором не встановлений
більш високий процент.

Якщо вкладник не вимагає повернення
суми строкового вкладу зі спливом
строку, встановленого договором
банківського вкладу, або повернення
суми вкладу, внесеного на інших умовах
повернення, після настання визначених
договором обставин договір вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
якщо інше не встановлено договором.

14 вересня 2009 року, визначена в договорі
дата повернення коштів, банк
перерахував на поточний рахунок
вкладника № НОМЕР_2 25000 грн., що
підтверджується випискою.

Згідно заяви ОСОБА_5 на видачу готівки
№ 1727 від 17 вересня 2009 року з поточного
рахунку відбулася оплата готівки в
сумі 25482 грн.19 коп., з яких 25000 грн.
розміщені вкладником грошові кошти на
депозитному рахунку, 482 грн.19 коп.
нараховані відсотки за останній місяць
( а.с.6).

Згідно розрахунку за період з 12 березня
2008 року по 14 вересня 2009 року банк
повинен був нарахувати відсотки по
депозиту у розмірі 6038 грн. 35 коп., з яких
виплатив 482 грн.19 коп., що
підтверджується випискою по рахунку
№ НОМЕР_2.

Отже, як правильно встановлено судом
першої інстанції невиплачена ОСОБА_5
частина грошових коштів складає 5556
грн.16 коп. Але, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції невірно
визначився з природою цієї суми та
безпідставно вважав її невиплаченою
частиною вкладу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що банк повністю виконав свої
зобов'язання, виплативши ОСОБА_5 суму
вкладу та нараховані відсотки, колегія
суддів відхиляє, оскільки належних та
допустимих доказів про виплату
позивачу всієї суми нарахованих
відсотків по депозитному рахунку №
НОМЕР_1 суду не надано.

Згідно висновку експертизи КНДІСЕ за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи від 23
травня 2014 року № 5310/5311/14-32 підписи від
імені ОСОБА_5, розміщені в графі «Підпис
отримувача» у заявах про видачу
готівки № 1719 від 30 липня 2009 року на суму
9789 грн. та № 1820 від 6 серпня 2009 року на
суму 1100 грн. виконані не ОСОБА_5, а іншою
особою з наслідуванням її підпису.

Такий висновок діє підстави вважати, що
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 9789 грн. та
1100 грн. від банку не отримувала, а тому
сума в розмірі 5556 грн.16 коп. як
нараховані, але не виплачені проценти,
підлягає стягненню з відповідача.

Нараховані банком відсотки по
депозиту не є банківським вкладом і на
них не нараховуються проценти, розмір
яких передбачено договором строкового
банківського вкладу .

Отже, сума визначена судом першої
інстанції до стягнення з відповідача
на користь позивача підлягає зменшенню
на 4259 грн.82 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції правильно
застосовані до спірних правовідносин
положення ст.625 ЦК України. Але
обраховуючи розмір інфляційних втрат
суд першої інстанції невірно
визначився з періодом, визначивши дату
початку нарахування з 17 вересня 2009
року.

У зв'язку з тим, що інфляція
нараховуються з наступного місяця, в
якому має відбутися виплата, то до
стягнення з відповідача підлягає сума
в розмірі 1722 грн. 41 коп. ( 5556 грн.16 коп. х
131 % (індекс інфляції з жовтня 2009 року
по травень 2014 року) : 100%).

Отже, сума, яка підлягає стягненню з
відповідача становить 8077 грн.28 коп. (5556
грн.16 коп. + 1722 грн. 41 коп. ( інфляційні
втрати) + 798 грн.71 коп. ( 3 % річних).

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає зміни шляхом
зменшення суми, що підлягає стягненню з
12 346 грн. 99 коп. до 8 077 грн. 28 коп..

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що витрати за проведення
експертизи не підлягають стягненню з
відповідача, оскільки експертиза була
проведена за клопотанням позивача
колегія суддів відхиляє, оскільки ці
витрати законом віднесені до судових
витрат ( ст.79,86 ЦПК України), які
підлягають розподілі відповідно до
положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»-
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 1 липня 2014 року - змінити,
зменшивши суму, що підлягає стягненню з
Публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» на користь ОСОБА_5 з 12346
грн.99 коп. до 8077 грн.28 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: