АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1011/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2928/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Прядкіної О.В., Обідіної О.І.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 25 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори,
Реєстраційної служби Кременчуцького
районного управління юстиції про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним та визнання права
власності на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року до Кременчуцького
районного суду Полтавської області
звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Другої державної
нотаріальної контори про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним та визнання права власності
на домоволодіння.

У позові зазначав, що він є спадкоємцем
після смерті дружини ОСОБА_5, вважає, що
має право на 1/2 частину домоволодіння
по АДРЕСА_1, оскільки будинок
побудований під час шлюбу.

Окрім того, згідно свідоцтва про право
на спадщину, виданого Другою
Кременчуцькою нотаріальною конторою,
після померлої ОСОБА_6 (матері померлої
дружини позивача ) вбачається, що
спірне домоволодіння було успадковане
дружиною позивача - ОСОБА_5, тобто
позивачу належать не може.

Враховуючи викладене, позивач просив
суд визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину, видане
05.09.1986 року Другою кременчуцькою
державною нотаріальною конторою, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6; визнати
за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
складається з: житлового будинку (літ.
«А», «а», «а1», «аг») площею 62,4 м2; погребу
(літ. «Д») площею 10,6 м2; гаражу (літ. «Ж»)
площею 23,5 м2; вбиральні (літ. «З») площею
2,2 м2; сараю (літ. «И») площею 10,8 м2;
літнього душу (літ. «Л») площею 1,8 м2;
колодязю (літ. «к») площею 8 м2; огорожі
(«№1») площею 29,8 м2.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 25 липня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори, Реєстраційної служби
Кременчуцького районного управління
юстиції про визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним та
визнання права власності на
домоволодіння - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове, яким його позов
задовольнити. Вважає, що рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

В судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
з'явилися, надавши суду заяви, у яких
просять розглядати справу без їх
участі та залишити апеляційну скаргу
без задоволення.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданого відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР,
який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже спадкоємством вважається перехід
права померлого (спадкодавця) до інших
осіб ( спадкоємців) у порядку
передбаченому статтями 529-535 ЦК
Української РСР.

Для спадкоємців, хто прийняв спадщину,
виникають як майнові права так і
обов'язки. До майнових прав належить
зокрема право власності.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
09 липня 1960 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7
було укладено шлюб.

10 листопада 1972 року, на підставі
рішення виконкому сільської ради від 29
вересня 1972 року, виконавчим комітетом
районної ради депутатів трудящихся
було ОСОБА_8 (матері дружини позивача
ОСОБА_5) видано свідоцтво на забудову
садиби в сільських населених пунктах
Україниської РСР, відповідно якого
ОСОБА_8 виділено з державного фонду
присадибних земель
Кам'янопотоківської сільської ради
земельну ділянку площею 0,07 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_5 -
ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом
про смерть.

За життя ОСОБА_8 залишила заповіт від 21
вересня 1978 року, що був нотаріально
посвідчений виконавчим комітетом
Кам'янопотоківської сільської ради
народних депутатів, відповідно до
якого все своє майно, де б воно не було і
з чого б воно не складалося заповіла
повністю своїй дочці ОСОБА_5

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Кам'янопотоківської
сільської ради народних депутатів
Кременчуцького району Полтавської
області від 16 червня 1986 року за № 21-205
згідно з записом в погосподарській
книзі Кам'янопотоківської сільської
ради народних депутатів
Кременчуцького району Полтавської
області за №2009 за громадянкою ОСОБА_8
значився жилий будинок з відповідними
господарчими будівлями, що знаходиться
в селі Садки Кременчуцького району
Полтавської області і розташований на
земельній ділянці радгоспу ім. Щорса,
розміром 0,01га. Жилий будинок цегляний,
критий шифером, 1984 року забудови.

25 вересня 1986 року ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, посвідчене нотаріусом
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори ОСОБА_9,
відповідно до якого спадкове майно не
яке видано це свідоцтво складається з
житлового будинку з господарчими
будівлями, що знаходяться в с. Садки
Кременчуцького району Полтавської
області, та в цілому складається з
будинку загальною площею 49 кв.м.,
колодязя, погреба.

11 лютого 1993 року житловий будинок
АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію, що
підтверджується відповідним актом.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого 30
листопада 2004 року Кам'янопотоківською
сільською радою Кременчуцького району,
ОСОБА_5 належав житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Підставою для видачі вищезазначеного
свідоцтва є рішення виконкому
Кам'янопотоківської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області про оформлення права власності
від 27.05.2004 року.

24 червня 2008 року померла ОСОБА_5
(свідоцтво про смерть НОМЕР_1).

Місцевим судом також вірно
встановлено, що спірний житловий
будинок був збудований в 1973-1974 роках.

У цих роках питання набуття права
власності регулювалося Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» ( далі Указ від 26
серпня 1948 року), що втратив чинність на
підставі Указу Президії Верховної Ради
СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і
прийнятою відповідно до Указу від 26
серпня 1948 року Постановою «Про право
громадян на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків»
(далі постанова від 26 серпня 1948 року),
які, зокрема, визначали умови та
правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею Указу від 26 серпня 1948
року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності житловий будинок на один або
два поверхи з числом кімнат від однієї
до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних житлових
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на житловий будинок
був саме факт збудування ним його з
додержанням вимог законодавства.

Згідно із п. 128 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, якщо до складу спадкового
майна входить жилий будинок (частина
будинку) або квартира в будинку
житлово-будівельного колективу
індивідуальних забудовників,
державний нотаріус вимагає
правовстановлюючий документ про
належність будинку (частини будинку),
квартири спадкодавцю,
довідку-характеристику бюро технічної
інвентаризації, а в місцевостях, де
інвентаризація не провадилась -
довідку виконавчого комітету місцевої
Ради депутатів трудящих, а також
перевіряє по документах державної
нотаріальної контори за місцем
знаходження жилого будинку, чи є
заборона відчуження жилого будинку
(частини будинку), квартири або арешт,
накладений на них.

Відповідно до п. 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящихся, які видавалися в
тому числі і на підставі записів у по
господарських книгах.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

В матеріалах спадкової справи після
померлої ОСОБА_8 міститься довідка від
16 червня 1986 року виконкому
Кам'янопотоківської сільської ради
народних депутатів Кременчуцького
району Полтавської області, в якій
зазначено, що згідно з записом в
погосподарській книзі
Кам'янопотоківської сільської ради
народних депутатів Кременчуцького
району Полтавської області за №2009 за
громадянкою ОСОБА_8, яка була постійним
мешканцем с. Садки Кременчуцького
району і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться
жилий будинок в відповідним
господарчими будівлями, що знаходяться
в с.Садки Кременчуцького району
Полтавської області і розташовані на
земельній ділянці радгоспу ім. Щорса,
розміром 0,01 га.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що оскільки нотаріус при складанні
заповіту ОСОБА_8 взяв до уваги довідку
виконкому Кам'янопотоківської
сільської ради народних депутатів від
16 червня 1986 року та правомірно діяв у
відповідності до п. 128 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, місцевий суд вірно
відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним та його скасування,
а доводи скарги апеляційної щодо
видачі свідоцтва про право на спадщину
з порушенням діючого на той час
законодавства не підтверджуються
матеріалами справи.

Таким чином, оскільки право власності
на спірний будинок, як на об'єкт
нерухомого майна, виникло у ОСОБА_8, а
ОСОБА_5 отримала його у спадкування
після її смерті, вказаний будинок не
являється спільною сумісною власністю
подружжя, а тому підстави для
задоволення позову щодо визнання за
позивачем права власності 1/2 частину
домоволодіння по АДРЕСА_1 з цих підстав
відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу, що
позивач просив визнати право власності
на вказаний будинок саме як на майно
набуте під час шлюбу, тобто виходячи із
того що будинок являється спільною
сумісною власністю подружжя.

При цьому, інших підстав для визнання
права власності на 1/2 частину
вищевказаного будинку позивач у даній
позовній заяві позивач не заявляв.

Посилання апелянта про те, що на час
відкриття спадщини після померлої
ОСОБА_8 спірне домоволодіння не було
об'єктом цивільних правовідносин, не
ставить під сумнім правильність
рішення суду першої інстанції.

Зокрема, як уже зазначалося, судом
першої інстанції вірно встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до чинного на час
будівництва будинку (1973-1974 роки)
законодавства у ОСОБА_8 виникло право
власності на будинок за адресою
АДРЕСА_1, право власності на який, у
порядку спадкування, перейшло до
ОСОБА_10

Не заслуговують на увагу посилання в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 на неповне
з'ясування судом обставин справи та
неврахування показів свідків щодо
спільного будівництва спірного
домогосподарства ним і його дружиною
ОСОБА_5

Так, суд першої інстанції встановлюючи
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи, в тому
числі дослідив і показання свідків
щодо відомих їм обставин справи.

При цьому, ухвалюючи рішення місцевий
суд вірно оцінив докази, відобразивши
це у своєму рішенні та дійшов
обґрунтованих висновків щодо обставин
справи.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, який
повно встановивши фактичні обставини
справи, дав об'єктивну оцінку зібраним
у справі доказам, вірно застосувавши
норми матеріального права, та ухвалив
рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 25 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
Пікуль В.П.

Судді:
Прядкіна О.В.

Обідіна О.І.

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль