Справа № 373/1016/14-ц Головуючий у І
інстанції Залеська А.О.Провадження №
22-ц/780/4100/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
права власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з
вказаною позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
наступне майно : кухню вартістю 6500 грн.,
стіл кухонний вартістю 300 грн.,
табуретка-4 шт. вартістю 160 грн., куточок
кухонний м'який вартістю 600 грн.,
поличку кутову вартістю 190 грн., стіл
комп'ютерний вартістю 420 грн., ліжко
вартістю 1800 грн., комод вартістю 600 грн.,
навісну шафу вартістю 420 грн.,
холодильник двохкамерний «Самсунг»
вартістю 2500 грн., пральну машину «LG»
вартістю 1450 грн., телевізор «Самсунг»
вартістю 1300 грн., чотирьохкамфорну
газову плиту «Горенья» вартістю 1150
грн., дзеркало вартістю 200 грн., бойлер
електричний «Горенья» вартістю 700 грн.
та м'який куточок вартістю 2000 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що вищевказане
майно він придбав за свої кошти та
22.05.2007 року передав на зберігання з
правом користування своєму сину
ОСОБА_3, який на той час перебував в
шлюбі з ОСОБА_2 У квітні 2014 року син
повідомив його про те, що його колишня
дружина посягає на це майно, подавши до
суду позов про розподіл спільного
майна, нажитого подружжям під час
шлюбу, куди включила і майно, що
належить позивачу.

Рішенням Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
права власності на майно - задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
таке майно: кухню вартістю 6500,00 грн.,
стіл кухонний вартістю 300,00 грн.,
куточок кухонний м'який вартістю 600
грн.00 коп., поличку кутова під телевізор
вартістю 190,00 грн., стіл комп'ютерний
вартістю 420,00 грн., ліжко вартістю 1800,00
грн., комод вартістю 600,00 грн.. навісну
шафу вартістю 420,00 грн., холодильник
двохкамерний «Самсунг» вартістю 2500,00
грон., пральну машину«LG», вартістю 1450,00
грн., газову плиту «Горенья» вартістю
1150 грн., м'який куточок вартістю 2000,00
грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 суму сплаченого
судового збору в розмірі 243 гривні 60
копійок.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій, просила змінити рішення суду в
частині визнання за позивачем право
власності на таке майно: кухню вартістю
6500,00 грн., стіл кухонний вартістю 300,00
грн., куточок кухонний м'який вартістю
600 грн.00 коп., поличку кутова під
телевізор вартістю 190,00 грн., стіл
комп'ютерний вартістю 420,00 грн., ліжко
вартістю 1800,00 грн., комод вартістю 600,00
грн.. навісну шафу вартістю 420,00 грн., а
також просила розподілити судові
витрати пропорційно до задоволених
позовних вимог, першої інстанції з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, які мають значення для
справи, неправильного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 29.06.2002 по 14.01.2014.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
звернулась до Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
з позовом до ОСОБА_4 про розподіл
спільного майна, нажитого подружжям
під час шлюбу. До переліку спірного
майна увійшли речі, яки є предметом
цього спору.

До розірвання шлюбу відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_2. На даний
час в цій квартирі проживає позивач
ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_4, а
відповідачка ОСОБА_2 проживає окремо в
орендованій квартирі. В квартирі
АДРЕСА_2 знаходяться меблі та побутова
техніка, яка є предметом цього спору.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Позивачем, відповідно до положень ст. 60
ЦПК України надано належні докази на
підтвердження того, що саме позивач
купив майно, яке є предметом цього
спору, що підтверджується гарантійний
листом, виданий відділом «Техніка для
кухні» мебельного салону «ЯРЕС» та
товарний чек від 05 лютого 2007 року з
печаткою продавця ПП Якименко на
газову плиту «Gorenje» вартістю 1150
гривень, гарантійним листом від 17.03.2007,
виданий магазином «Техніка для дому»,
м. Київ, вул. Декабристів, 2 з печаткою
продавця та підписом покупця ОСОБА_3 на
пральну машину«LG Electronics», гарантійним
листом з підписом покупця ОСОБА_3 та
товарний чек від 22 травня 2007 року
магазину «Електродім» м.
Переяслав-Хмельницький на холодильник
«Samsung» вартістю 250 гривень, товарним
чеком №8 від 20 березня 2007 року на
загальну суму 10990 гривень, виданий ПП
ОСОБА_5 м. Переяслав-Хмельницький на
такі відпущені ним меблі: кухня - 6500
грн., стіл - 300 грн., табуретки - 40 грн.,
куточок кухонний мякий - 600 грн., полиця
під телевізор - 190 грн., стіл
комп'ютерний - 420 грн., ліжко - 1800 грн.,
комод - 600 грн., навісна шафа - 420 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко -
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положення ст. 936 ЦК
України, за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.
Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому. Договір
зберігання є публічним, якщо
зберігання речей здійснюється
суб'єктом підприємницької діяльності
на складах (у камерах, приміщеннях)
загального користування.

За правилами ст. 946 ЦК України плата за
зберігання та строки її внесення
встановлюються договором зберігання.
Якщо зберігання припинилося
достроково через обставини, за які
зберігач не відповідає, він має право
на пропорційну частину плати. Якщо
поклажодавець після закінчення строку
договору зберігання не забрав річ, він
зобов'язаний внести плату за весь
фактичний час її зберігання.

Зі змісту договору зберігання від
22.05.2007 року та акту передачі майна
вбачається, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 на
безоплатнезберігання в квартирі
АДРЕСА_2 наступне майно: кухню, стіл
кухонний, табуретки 4 шт., куточок
кухонний м'який, поличку кутову, стіл
комп'ютерний, ліжко, комод, навісну
шафу, холодильник двохкамерний
«Самсунг», пральну машину «LG»,
телевізор кінескопічний «Самсунг»,
газову плиту «Горенья», дзеркало,
бойлер електричний «Горенья» та м'який
куточок. В свою чергу ОСОБА_6 прийняв це
майно на зберігання та зобов'язався
повернути його на першу ж вимогу
поклажодавця (а.с.19-21).

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вищенаведені докази,
вказують на те, що ОСОБА_3 вважав себе
власником спірного майна з моменту
його придбання і не мав наміру
безоплатно передавати його у власність
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Зважаючи на викладене, позивач
правомірно звернувся до суду на
підставі положень ст. 392 ЦК України,
оскільки власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги
частково, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3
довів своє право власності не на все
майно, що було ним передане на
зберігання ОСОБА_4 та тепер є предметом
цього спору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження того, що саме він за
власні кошти придбав телевізор
«Самсунг», чотири табуретки, бойлер
«Горенья» та дзеркало.

Таким чином, проаналізувавши показання
сторін та з'ясувавши обставини справи,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність позивачем свого права
власності на те майно, придбання якого,
підтверджується відпвідними належними
доказами.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про необґрунтованість та ухвалення
рішення з порушенням вимог чинного
законодавства України на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: