Справа № 372/2045/14-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/5781/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Олійника В.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 14 липня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ «Про кредит Банк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення курсової різниці за
кредитним договором. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що рішенням
Обухівського районного суду Київської
області від 27 лютого 2013 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором у розмірі 1 104 731 грн. в межах
вартості одержаного спадкового майна.

Враховуючи те, що кредитний договір
було укладено у іноземній валюті,
доларах США, а також те, що курс долара
США у гривні у порівнянні з ІНФОРМАЦІЯ_1
- днем смерті спадкодавця ОСОБА_2 значно
зріс і становить 11,6510 грн. за 1 дол. США,
позивач просив стягнути з відповідача
на свою користь курсову різницю за
кредитним договором у розмірі 476 692,48
гривень та судовий збір - 3 654 гривень.

Заочним рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 14
липня 2014 року позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» заборгованість у
розмірі 476 692,48 гривень, що складається
із сум, що обраховані як різниця курсу
гривні до доларів США станом на
ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на 07.04.2014 року за
невиконане зобов'язання по кредитним
договорах.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» судові
витрати в розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу,
просить рішення скасувати та прийняти
нове про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що суд порушив
норми матеріального права, вийшовши за
межі позовних вимог, самостійно змінив
підставу позову.

Крім того, зазначив, що оскільки
зобов'язання виникло із судового
рішення від 27.02.20132 року, яким сума боргу
визначена у гривні, тому зміна курсу
долара не може вплинути на
зобов'язання, виражене у гривні.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення з'явившихся
учасників, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції не виконані.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням суду, яке набрало законної
сили встановлено зобов'язання
відповідача погасити суму
заборгованості перед позивачем за
кредитним договором, який надавався в
іноземній валюті, а стягнутий судом в
гривні, проте відповідач добровільно
суму заборгованості не відшкодував,
тому суд вважав за можливе стягнути з
відповідача борг у вигляді курсової
різниці гривні до долара США станом
07.04.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають вимогам матеріального
закону.

Так, при вирішенні даної справи суд
першої інстанції виходив з положень
норм статті 526 ЦК України щодо
належного виконання зобов'язання, при
цьому дійшов висновку, що неналежне
виконання відповідачем зобов'язання
щодо повернення кредитних коштів
виникло з рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції
невірно встановив характер
правовідносин, які склались між
сторонами, що призвело до прийняття
незаконного рішення.

Так, судом встановлено, 22 квітня 2005 року
між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було
укладено рамкову угоду № 2340 зі змінами,
відповідно до якої позивач
зобов'язався здійснювати кредитування
позичальника у межах ліміту
кредитування в сумі 300 000 доларів США з
лімітом строку 144 місяці. На підставі та
в межах вказаної рамкової угоди банк і
позичальник уклали договір про надання
траншу № 1.28223/2340 від 16.11.2006 року зі
змінами, відповідно до якого
позичальнику було надано кредит у
розмірі 60 000 доларів США строком на 120
місяців зі сплатою 14 % річних.

16 листопада 2006 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було
укладено рамкову угоду № 2946 зі змінами,
відповідно до якої позивач
зобов'язався здійснювати кредитування
позичальника у межах ліміту
кредитування в сумі 200 000 доларів США з
лімітом строку 144 місяці. На підставі та
в межах вказаної рамкової угоди банк і
позичальник уклали договір про надання
траншу № 1.28588/2946 від 16.11.2006 року зі
змінами, відповідно до якого
позичальнику було надано кредит у
розмірі 100 000 доларів США строком на 120
місяців зі сплатою 14 % річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 27 лютого 2013 року
з відповідача ОСОБА_1 на користь
позивача було стягнуто суму
заборгованості за кредитом у розмірі
1104731 грн. в межах вартості одержаного
спадкового майна.

Таким чином, зобов'язання по сплаті
кредитних коштів було успадковано
відповідачем із прийняттям
спадщини. Виникло таке зобов'язання
на підставі укладених його батьком
(спадкодавцем) ОСОБА_2 кредитних
договорів із позивачем.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 27.02.2013 з
відповідача було стягнуто суму боргу
із урахуванням відсотків та пені
станом на дату смерті позичальника
ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 спадкоємці несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки в тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Інші
нараховані зобов'язання фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

За життя позичальника курсова різниця
не виникла, а тому вимога щодо її
стягнення із спадкоємця є незаконною
та не може бути задоволена судом.

Суд не врахував зазначені вимоги
закону, не перевірив чи відповідає
обраний позивачем спосіб захисту
цивільних прав вимогам ст. 16 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
матеріального закону, тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного
суду Київської області від 14 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :