АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
13 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Омега Банк», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання правочинів
недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

16 квітня 2014 року ОСОБА_1звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Омега Банк», ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому
просив визнати недійсними укладений
між ОСОБА_1 та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА
БАНК», кредитний договір №1/12-Ф від
22.06.2006 року про надання кредиту в
розмірі 45170,00дол. США, додатковий
договір № 1 від 15.12.2008року та додатковий
договір №2 від 19.06.2009 року, укладений
між ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
договір факторингу №15 від 28.11.2012 року
та договір факторингу від 28.11.2012 року,
укладений між ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи».

В обґрунтування заявлених вимог
апелянт вказав, що зміст кредитного
договору, зокрема вираження та
виконання зобов'язання в іноземній
валюті, суперечить вимогам ст. 99
Конституції України, ст.ст. 524, 533 ЦК
України, Законам України «Про
Національний Банк України», «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» та ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», оскільки банк не мав
повноважень надавати валютний кредит в
доларах за відсутності індивідуальної
ліцензії на здійснення валютних
операцій. Також вважає недостатнім для
надання кредиту в іноземній валюті
наявністьгенеральної ліцензії в банку.
На думку позивача, кредитний договір
укладений з порушенням вимог Закону
«Про захист прав споживачів», оскільки
не міститьдетальний розпис загальної
вартості кредиту для споживача, тобто
відомості про сукупну вартість усіх
платежів за кредитним договором.
Зауважив, що додаткові договори до
кредитного договору він не підписував
і про їх зміст йому випадково стало
відомо. Вважає, що договори факторингу
укладені всупереч вимогам ст.197, 203, 516
ЦПК України, ст.ст.1,4,5 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
посилаючись на відсутність
відповідного акту приймання-передачі
документації щодо підтвердження його
заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

24 липня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» та у ТОВ «Кредитні
ініціативи» не є фінансовими
установами та не надали акту
приймання-передачі документації щодо
підтвердження переходу права вимоги
сплати заборгованості до ОСОБА_1, не
повідомили ОСОБА_1 про перехід права
вимоги за кредитним договором. Апелянт
звертає увагу на те, що наявне у
матеріалах справи повідомлення банку
про відступлення права вимоги
заборгованості за кредитним договором
не містить інформації про укладення 28
листопада 2012 року між ПАТ «Свед Банк»
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс», а потім між ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» договорів
факторингу та даних про отримання
ОСОБА_1 повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні. Апелянт
вважає, що суд першої інстанції
необґрунтовано не залучив до участі у
справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити.

Представник ПАТ «Омега Банк» за
довіреністю - Пухта А.О. апеляційну
скаргу просила відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 22 червня 2006року між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_1
(позичальник) було укладено кредитний
договір №1/12-Ф про надання кредиту в
розмірі 45170,00 дол. США зі сплатою за
користування кредитними коштами в
розмірі 15 % річних та з остаточним
поверненням до 21 вересня 2009року
(а.с.12-15).

15 грудня 2008 року між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_1 був
укладений додатковий договір № 1,
відповідно до якого сторони доповнили
розділ 9 кредитного договору п.п. 9.7.5. та
виклали у новій редакції п.9.11
кредитного договору (а.с. 16).

19 червня 2009 року між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_1 був
укладений додатковий договір № 2,
відповідно до якого сторони внесли
зімни до п.п. 1.2, 5.2 кредитного договору
(а.с.17).

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк"
та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор
Плюс" (фактор) було укладено договір
факторингу № 15, згідно умов якого банк
відступає фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить банку на
підставі документації, а фактор шляхом
надання фінансової послуги банку
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає банку за плату грошові кошти в
розпорядження у розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором.

Згідно витягу з реєстру заборгованості
боржників ПАТ "Сведбанк" передало ТОВ
"ФК "Вектор Плюс" право вимоги
заборгованості за кредитним договором
№1/12-Ф від 22.06.2006 року, укладеним між
ОСОБА_1 та АКБ "ТАС-Інвестбанк".

28 листопада 2012 року між ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс" та
ТОВ "Кредитні ініціативи" (фактор) було
укладено договір факторингу, згідно
умов якого ТОВ "Факторингова компанія
"Вектор Плюс" відступає фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних І договорах, укладених з
боржниками, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" на підставі
документації, а фактор шляхом надання
фінансової послуги ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" набуває права
вимоги такої заборгованості від
боржників та передає ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" за плату грошові
кошти в розпорядження у розмірі, що
становлять ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором.

Згідно витягу з реєстру заборгованості
боржників №1Б ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" передало ТОВ
"Кредитні ініціативи" право вимоги
заборгованості за кредитним договором
№1/12-Ф від 22.06.2006, укладеного між
позивачем ОСОБА_1 та АКБ
"ТАС-Інвестбанк".

14 грудня 2012 року та 22.02.2013 року ПАТ
"Сведбанк" направило на адресу ОСОБА_1
письмове повідомлення про
відступлення права вимоги
заборгованості за кредитним договором
на користь ТОВ "Кредитні ініціативи".

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання недійсним кредитного
договору та додаткових договорів до
нього суд першої інстанції керувався
ст.ст. 203, 215, 1050, 1054 ЦК України та
правильно виходив з того, що на момент
укладення кредитного договору та
додаткових договорів до нього не
існувало заборони ОСОБА_1 взяти кредит
в іноземній валюті. Також суд першої
інстанції вірно вказав, що на момент
укладання оспорюваного договору ЗАТ
«ТАС- Інвестбанк» було видано
Банківську ліцензію № 40 від 26.10.2001 року
на право здійснювати банківські
операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», Дозвіл № 40-1
від 26.10.2001 року на право здійснювати
банківські операції, визначені п.п. 1-4
ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки
та банківську діяльність», зокрема на
здійснення операцій з валютними
цінностями.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги посилання апелянта на порушення
Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв'язку з відсутністю
детального розпису загальної вартості
кредиту для споживача, тобто
відомостей про сукупну вартість усіх
платежів за кредитним договором, так як
Закон про захист прав споживачів в
редакції, чинній на момент укладення
оспорюваного договору не містив вимог,
на недотримання яких посилається
ОСОБА_1

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині визнання недійсними договорів
факторингу, оскільки їх зміст та форма
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Посилання апелянта на те, що ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» не є
фінансовими установами, є
необґрунтованими, так як відповідно до
даних електронної версії державного
реєстру фінансових установ
(http://www.kis.nfp.gov.ua/) ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» є фінансовими
установами. Відхиляючи посилання
апелянта на те, що не надано акту
приймання-передачі документації щодо
підтвердження переходу права вимоги
сплати заборгованості до ОСОБА_1, та не
повідомлено ОСОБА_1 про перехід права
вимоги за кредитним договором, колегія
суддів виходить з того, що вказані
обставини не можуть бути підставою для
визнання договорів факторингу
недійсними.

На думку колегії суддів, відсутні
підстави для залучення до участі у
справі поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
оскільки рішення у справі не вплине на
їх права і обов'язки щодо однієї із
сторін спору.

Отже, рішення Печерського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року є
законним і обґрунтованим, а тому
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді