16.10.2014 Єдиний
унікальний № 371/1367/14-ц
Провадження №2/371/454/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Миронівський районний
суд Київської області

у складі : головуючого- судді
Пархоменко В.М

при секретарі - Овчаренко В.С

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миронівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок за набувальною давністю.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014року позивач звернулася до
суду з названим позовом, посилаючись на
те, що вона перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 1977року. У
1988році вони купили житловий будинок по
АДРЕСА_2 Київської області, зробили
фактично перебудову вказаного будинку
та господарських будівель, а у 1990році
було отримано свідоцтво про право
власності на житловий будинок на ім"я
відповідача ОСОБА_2

У 1997році ОСОБА_2 вибув у с.Нікішино
Городнянського району Чернігівської
області.

У 2001році вони з відповідачем розірвали
шлюб.

У 2002році вона за власні кошти провела
газ до будинку.

Згідно довідки № 425 від 04.02.2008року,
виданої виконкомом Киселівської
сільської ради ОСОБА_2 зареєстрований в
АДРЕСА_1, але фактично за даною адресою
не проживає з 2004року.

Таким чином, з 1997року вона фактично
добросовісно, відкрито, безперервно
володіла та користувалася житловим
будинком з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_2, що належить її
бувшому чоловіку ОСОБА_2 утримувала
його, а тому заявляє про застосування
ч.2 ст.344 ЦК України, оскільки вважає, що
її право на вказаний будинок
грунтується на давності володіння ним.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, просить їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач у судове засідання повторно
не з"явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином за
останнім відомим місцем його
проживання, на даний час перебуває у
розшуку.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача на
підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши позивача, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Згідно п. 13 постанови пленуму ВССУ «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15,16 ЦК України, а також
частини четвертої статті 344 ЦК України,
згідно з якими захист цивільних прав
здійснюється судом шляхом визнання
права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє
про давність володіння і вважає, що у
неї є всі законні підстави бути
визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні
спорів, пов'язаних із набуттям права
власності за набувальною давністю,
суди повинні враховувати, зокрема,
таке: володіння є добросовісним, якщо
особа при заволодінні чужим майном не
знала і не могла знати про відсутність
у неї підстав для набуття права
власності; володіння визнається
відкритим, якщо особа не приховувала
факт знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо
забезпечення охорони майна не свідчить
про приховування цього майна;
володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не
переривається(частина третя статті 344
ЦК України). Не переривається
набувальна давність, якщо особа, яка
заявляє про давність володіння, є
сингулярним чи універсальним
правонаступником, оскільки в цьому
разі вона може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона
є(частина друга статті 344 ЦК України) .

Якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, заволоділа чужим майном на
підставі договору з його власником
(оренди, зберігання тощо), який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять, а на рухоме майно -
через п'ять років з часу спливу
позовної давності за відповідними
вимогами (частина третя статті 344 ЦК
України)

При цьому строк позовної давності
починає обчислюватись з моменту
закінчення строку дії договору, якщо
інший строк повернення речі не був
установлений самим договором.

П. 8 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України встановлено, що правила ст.
344 ЦК України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати
право власності за набувальною
давністю суд міг не раніше 1 січня 2011
року .

Судом установлено,що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1977року, який розірвано у 2001році, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу(а.с.8).

У 1988році під час спільного проживання
ними куплений житловий будинок в
с.Ємчиха Миронівського району
Київської області площею 79кв.м, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу будинку між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_2 після його перебудови та
побудови господарських будівель і
споруд було отримано та зареєстровано
у Білоцерківському БТІ у 1990році на ім"я
відповідача ОСОБА_2 (а.с.7)

Згідно довідки №17 від 27.01.2014року,
виданої Ємчиською сільською радою, у
грудні 1997році відповідач виїхав в
с.Нікішино Городнянського району
Чернігівської області(а.с.14), а у 2001році
сторони шлюб розірвали (а.с.8), при цьому
поділ майна не здійснили.

Згідно довідки №425 від 04.02.2008року,
виданої виконкомом Киселівської
сільської ради Чернігівської області
ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 та
області, але фактично не проживає з
2004року за даною адресою(а.с.13).

Як убачається з довідки №1017 від
31.01.2014року, виданої Чернігівським РВ
ГУМВС України в Чернігівській області
у 2002році була заведена ОРС по розшуку
ОСОБА_2, у 2008році ОРС було закрито.
15.06.2011року ОРС було поновлено, на даний
час місце знаходження ОСОБА_2 не
встановлено (а.с.24)

Згідно довідки № 839 від 11.02.2014року,
виданої Миронівським РВ ГУМВС України
в Київській області ОСОБА_2 перебував у
державному розшуку як безвісно
відсутній з 24.03.2010року по
31.08.2010року(а.с.25)

На протязі багатьох років після
вибуття з с.Ємчиха, а саме з 1997року,
відповідач жодного разу не заявляв
своїх прав на будинок. Позивач обробляє
землю, господарює у будинку, здійснює
поточні ремонти будинку та
господарських будівель, провела газ до
будинку, сплачує податки та послуги. На
сьогодні вона залишилась єдиним
добросовісним володільцем та
користувачем вказаного житлового
будинку.

Таким чином судом установлено, що
протягом строку давнісного володіння
особа-володілець ОСОБА_2 з власної волі
усунувся від фактичного володіння
нерухомим майном, жодна особа не
заявляє вимог щодо повернення
вказаного нерухомого майна, отже
визнання права власності не суперечить
закону і не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд вважає, що є
підстави для визнання за позивачем
права власності на житловий будинок за
набувальною давністю.

Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Питання про повернення сплаченого при
подачі позовної заяви судового збору
позивач не ставить.

На підставі ст.344 ЦК України, керуючись
ст.ст.8,10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок, господарські будівлі
та споруди по АДРЕСА_2,
інвентаризаційна вартість яких
становить 54207 грн - за набувальною
давністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в Апеляційний суд
Київської області через Миронівський
районний суд в 10-денний строк з дня його
проголошення

Особи, які брали участь у справі,але не
були присутні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі
виготовлено 16.10.2014року

Суддя: підпис
В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.М.Пархоменко