Ухвала

іменем україни

17 вересня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум» в
особі Тернопільської дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від
29 листопада 2011 року, додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 06 лютого 2014
року та рішення Апеляційного суду
Тернопільської області від 30 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року Акціонерний
комерційний банк «Форум» (нині
Публічне акціонерне товариство «Банк
Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»)
звернулося до суду позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 19 958,91 дол. США,
зокрема, кошти в розмірі 14 608,07 грн банк
просив стягнути з позичальника
ОСОБА_3, а решту 20 3040 грн - шляхом
звернення стягнення на іпотечне майно -
квартиру по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 20 березня 2008 року між банком та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 0009/08/26-КЕ, за умовами якого
останній надано кредитну лінію з
лімітом у розмірі 23 000 дол. США на
споживчі потреби з виплатою 14 %
річних та строком повернення до 18
березня 2013 року.

З метою забезпечення виконання
кредитного договору 20 березня 2008 року
між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира по АДРЕСА_1,
що належить сторонам на праві
власності.

З зв'язку з неналежним виконання
позичальником своїх зобов'язань
виникла заборгованість на суму 19 958,91
дол. CIIIA - заборгованість за кредитом та
відсотками та 58 555,60 грн - пеня за тілом
кредиту та відсотками.

Враховуючи наведене, банк просив
задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29 листопада 2011
року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум»
заборгованість за кредитним договором
№ 0009/08/26-КЕ від 20 березня 2008 року у сумі
19 958,91 дол. США, що еквівалентно 159 092,47
грн, пеню - 58 555,60 грн, судові
витрати 1 820 грн, всього стягнуто 219 468,07
грн.

Додатковим рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 06 лютого
2014 року доповнено резолютивну частину
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 листопада 2011
pоку, після слів «стягнути 219 468 (двісті
дев'ятнадцять тисяч чотириста
шістдесят вісім) грн 07 коп.» зазначено:
«шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру № 52, що знаходиться у
будинку АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5».

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 30 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
солідарне стягнення з відповідачів на
користь позивача заборгованості за
кредитним договором в розмірі 19 958,91
дол. США, що еквівалентно 159 092,47 грн,.
пені 58 555,60 грн та загальної суми 219 468,07
грн скасовано й ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ПАТ
«Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення 14
608,07 грн заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

Додаткове рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 06 лютого 2014 року змінено та
викладено у іншій редакції.

Позов ПАТ «Банк Форум» в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру по АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4. ОСОБА_5 шляхом проведення
прилюдних торгів для погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором № 0009/08/26 КЕ від 20 березня 2008
року в сумі 203 040 грн за початковою ціною
реалізації предмета іпотеки, яка
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності під час
здійснення виконавчих дій.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29 листопада 2011 року щодо
стягнення з відповідачів судових
витрат залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 20 березня 2008
року між Тернопільською філією AKБ
«Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № 0009/08/26-КЕ, відповідно до якого
останній надано кредит у розмірі 23 000
дол. США на споживчі потреби зі сплатою
14 % річних та строком повернення не
пізніше 18 березня 2013 року.

У забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком,
відповідачем ОСОБА_3 і майновими
поручителями ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки
нерухомого майна, а саме: квартири
АДРЕСА_1, що посвідчений приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 від 20
березня .2008 року за реєстровим № 2440.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору станом на 15 липня 2011
року заборгованість ОСОБА_3 склала
19 958,91 дол. США -
заборгованість за кредитом та
відсотками, 58 555,60 грн - пеня за тілом та
відсотках.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачі повинні
нести відповідальність за неналежне
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, тому стягнув
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 усю
заборгованість, звернувши стягнення на
майно, передане в іпотеку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про солідарне стягнення з відповідачів
на користь позивача заборгованості за
кредитним договором, апеляційний суд,
застосувавши норми ст. 546 ЦК України,
виходив з того, що норми, які регулюють
поруку, не застосовуються до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем, оскільки він відповідає
перед іпотекодержателями за виконання
основного зобов'язання лише в межах
вартості предмета іпотеки. Крім того
зазначив, що солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК
України не передбачена.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ст. 215 ЦПК України
мотивувальна частина рішення повинна
містити висновки про встановлені судом
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини; мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення; мотиви, з яких суд бере до
уваги або відхиляє докази, застосовує
нормативно-правові акти із
зазначенням, чи були порушені, не
визнані або оспорені права, свободи чи
інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду.

Виходячи зі змісту ст. ст. 213, 215 ЦПК
України судові рішення повинні містити
вичерпні висновки про встановлені
обставини і їх правові наслідки.

Висновки є вичерпними, коли вони
підтверджуються достатніми і
допустимими доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ
«Банк Форум» зазначав про наявність
боргу у розмірі 219 468,07 грн, який просив
стягнути.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 203 040 грн, зменшення
розміру боргу нічим не мотивував.

При вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, оскільки згідно зі
ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Між тим, рішення апеляційного суду не
містить висновків щодо співмірності
вартості предмету іпотеки, на який
звернено стягнення, із розміром
заборгованості з кредиту.

Так, ухвалюючи нове рішення у 2014 році та
звертаючи стягнення на іпотечне майно
в рахунок погашення боргу в розмірі 203
040 грн, апеляційний суд не врахував, що
рішення першої інстанції було ухвалено
у 2011 році і за цей період відбулося
часткове погашення боргу.

Зокрема, суд не прийняв до уваги лист
ПАТ «Банк Форум» від 11 листопада
2013 року, згідно з яким у зв'язку з
добровільним погашенням ОСОБА_3
частини боргу 01 жовтня 2012 року у сумі 12
400 дол. США станом на 11 листопада 2013 року
її борг становить 120 354,87 грн.

Крім того, суд не звернув увагу й на
квитанцію про погашення боргу від 09
квітня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_3
сплатила заборгованість на суму 8 021,25
грн.

Заслуговують на увагу й доводи
касаційної скарги про те, що суд
апеляційної інстанції, скасувавши
рішення суду першої інстанції, змінив
додаткове рішення та не врахував п. 20
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення», згідно з яким у разі
скасування рішення у справі ухвалене
додаткове рішення втрачає силу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки, ухвалив судове
рішення, що не відповідає вимогам
законності і обґрунтованості, у зв'язку
з чим таке рішення підлягає скасуванню
з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 30 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня