У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді:
- Максимчук З.М.,

суддів:
- Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання
- Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
11 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди за порушення грошового
зобов»язання,

в с т
а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного
суду Рівненської області від 11 вересня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції , ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись
на невідповідність рішення суду
обставинам справи та вимогам закону,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги.

Доводить, що станом на 30.04.2014 року
та станом на 14.05.2014 року відповідач не
повернув в повній сумі внесені ним
кошти на депозитні рахунки та проценти
за час користування грошовими коштами,
допустив прострочення повернення
грошових коштів, а тому має сплатити
йому пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов»язання. Крім того, покликаючись
на ч.2 ст.625 ЦК України доводить, що
відповідач, що прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зазначає, що зважаючи на те, що
повернення коштів відповідачем
здійснювалось в період з 30 квітня 2014
року по 20 травня 2014 року та він змушений
був неодноразово відвідувати
відділення банку, йому була спричинена
і моральна шкода, яку він оцінює в 10000
гривень.

________________________________________________________________________
_______

Справа № 572/3435/14-ц
Головуючий у 1 інстанції - Власик
Н.М.

Провадження № 22-ц/787/2133/2014
Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

У поданих на апеляційну скаргу
запереченнях представник ПАТ "КБ
"Надра" зазначає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
усі наявні в матеріалах справи докази,
вислухав всі доводи та міркування
сторін спору та обгрунтовано прийшов
до висновку про незаконність позовних
вимог ОСОБА_4 Просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
11.09.2014 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, а також
заперечення цих доводів зі сторони
відповідача, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідно до умов договорів
строкового банківського вкладу від
31.10.2013 року та від 14.04.2014 року банком
виконані умови п.п. 3.4.4., 3.4.5., а саме
своєчасно нараховані проценти, які
разом з вкладом в кінці строку дії
вкладу перераховані на рахунок
вкладника, а вказаними договорами не
оговорені умови та порядок видачі
коштів вкладнику з поточного рахунку,
позивачем не доведено на яких умовах
він має отримувати вклади з поточного
рахунку, тому позовні вимоги є
безпідставними. Видача коштів з
поточного рахунку вкладника в
зазначених розмірах обумовлена
чинними Постановами Національного
банку України, якими введені обмеження
щодо видачі готівки. Звернення ОСОБА_4
із скаргою на дії начальника
відділення ПАТ «КБ «Надра» щодо
умисного обмеження його у отриманні
готівкових коштів, в результаті якого
була проведена службова перевірка,
котрою встановлено порушення
начальником відділення положень
«Кодексу корпоративної етики ПАТ «КБ
«Надра» та факт наявності залишку
валюти в розмірі, що забезпечувало
можливість задоволення вимог позивача
у виплаті затребуваної йому суми, суд
розцінив як підтвердження конфлікту
між позивачем та керівником
відділення, однак не свідчить про
порушення відповідачем прав вкладника,
а тому підстави для задоволення позову
в частині відшкодування моральної
шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Судом установлено, що 31.10.2013 року
між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк «Надра»
укладено договір № 1746001 строкового
банківського вкладу /депозиту/ без
поповнення в рамках пакету послуг
«Новий ПУ «Забота», згідно з яким
ОСОБА_4 передав, а Банк прийняв грошову
суму вкладу 4000,00 доларів США строком на
6 місяців з процентною ставкою по
вкладу 10,5 % річних.

14.04.2014 року між ОСОБА_4 та
Публічним акціонерним товариством
«Комерційний банк «Надра» укладено
договір № 1895123 строкового банківського
вкладу /депозиту/ без поповнення в
рамках пакету послуг «Новий ПУ
«Забота», згідно з яким вкладник
передав, а банк прийняв грошову суму
вкладу 5000,00 доларів США строком на 1
місяць, з процентною ставкою по вкладу
11% річних.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

У ч.5 ст.1061 ЦК України
передбачено, що проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до п.3.4.4
вищезазначених договорів банк повинен
сплатити вкладнику проценти шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок в останній день строку дії
вкладу .

30.04.2014 року за договором № 1746001 на
поточний рахунок вкладника було
перераховано суму вкладу 4000 доларів
США та відсотки у сумі 207,12 доларів США.

14.04.2014 року за договором № 1895123 на
поточний рахунок вкладника також було
перераховано суму вкладу 5000 доларів
США та нараховані відсотки у сумі 43,69
доларів США.

Відповідно до п.9 Постанови
Правління Національного банку України
від 06.02.2014 року № 49 / зі змінами/
уповноважені банки зобов»язані
обмежити видачу /отримання/ готівкових
коштів в іноземній валюті з поточних та
депозитних рахунків клієнтів через
каси та банкомати банків у межах до 15
000 гривень на добу на одного клієнта в
еквіваленті за офіційним курсом
Національного банку України.
Відповідно до п. 7 Постанови Правління
Національного банку України № 172 від
28.03.2014 року «Про врегулювання
діяльності фінансових установ та
проведення валютних операцій»
уповноважені банки зобов»язані
обмежити видачу /отримання/ готівкових
коштів в іноземній валюті з поточних та
депозитних рахунків клієнтів через
каси та банкомати банків у межах до 15
000 гривень на добу на одного клієнта в
еквіваленті за офіційним курсом
Національного банку України. 29.04.2014
року Постановою Правління
Національного банку України № 245 «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій" продовжено до 01.06.2014 року дію
обмеження на отримання готівкових
коштів в іноземній валюті з поточних,
карткових, депозитних рахунків через
касу та банкомати.

Повернення коштів через касу
банку здійснено частинами, зокрема за
договором № 1746001 від 31.10.2013 року:

-05.05.2014 року - 1315 доларів США;

-06.05.2014 року - 1000 доларів США;

-07.05.2014 року - 1000 доларів США;

-08.05.2014 року - 200 доларів США;

-12.05.2014 року - 250 доларів США;

- 13.05.2014 року - 775 доларів США;

Повернення коштів за договором №
1895123 від 14.04.2014 року проведено
частинами: станом на

-14.05.2014 року - 800 доларів США;

-15.05.2014 року - 1270 доларів США;

- 19.05.2014 року - 1276 доларів США;

- 20.05.2014 року - 411,69 доларів США.

Оскільки, як випливає з матеріалів
справи, після спливу дії договорів
банківських вкладів /депозитів/ кошти
ОСОБА_4: сума вкладу та нараховані
відсотки, були перераховані на
поточний рахунок вкладника відповідно
до вимог договорів, тобто не залишались
на його депозитному рахунку у
користуванні банку, то, на думку
колегії суддів, висновок суду першої
інстанції про те, що банком не було
допущено порушень взятих на себе
зобов»язань щодо нарахування
процентів по депозитному вкладу та
перерахування вкладів разом з
процентами на поточний рахунок
позивача, тобто банком не порушені
вимоги ст. 526 ЦК України.

Крім того, за змістом ст. 625 ЦК України
її положення застосовуються у випадках
порушення грошового зобов'язання, якщо
таке зобов'язання існувало на час
звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст.599-601, 604-609 ЦК
України, зокрема ст.559 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до п.5.1 договорів
депозиту за невиконання або
несвоєчасне виконання зобов'язань по
договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством України, тобто
договорами, укладеними між сторонами
не передбачено право позивача на
отримання пені за несвоєчасне
повернення депозиту.

Разом з тим, згідно роз'яснень
рішення Конституційного Суду України
№7-рп/2013 від 11 липня 2013року положення
другого речення преамбули Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року №
543/96-ВР з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3
цього закону потрібно розуміти так, що
обмеження пені у грошових
зобов'язаннях подвійною обліковою
ставкою Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня, поширюється на правовідносини,
суб'єктами яких є лише підприємства,
установи та організації незалежно від
форм власності і господарювання та
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності
(підприємці).

Таким чином, норми зазначеного
закону на правовідносини, які склалися
між сторонами не розповсюджуються, а
оскільки договорами строкового
банківського вкладу укладеного між
ними не передбачено право позивача на
отримання пені, то відсутні правові
підстави щодо стягнення з відповідача
на користь позивача пені за
прострочення виконання зобов'язання по
вказаних договорах.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються у випадках, коли
право на її відшкодування передбачено
спеціальним законодавством.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Положення статті 1167 ЦК України
про стягнення моральної шкоди, яка
регулює правила деліктної
відповідальності, не застосовуються до
виниклих правовідносин, оскільки між
сторонами існували договірні
зобов'язання.

Враховуючи, що ні положеннями
параграфу 3 глави 71 ЦК України, ні
умовами договорів, укладених між
сторонами, не передбачені положення
щодо можливості відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд немає
підстав задовольняти позовні вимоги і
в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308,313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Сарненського районного
суду Рівненської області від 11 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:

М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин