Справа №
№2/313/281/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2014 р.

смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого судді
Нагорного А.О., при секретарі судового
засідання Сафоновій І.О., розглянувши у
попередньому відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та відділу державної
виконавчої служби Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області, третя особа -
ОСОБА_3 про визнання довіреності
удаваним правочином, який вчинено з
метою приховування іншого правочину -
договору купівлі-продажу
транспортного засобу,

ВCТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 та відділу державної
виконавчої служби Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області, третя особа
-ОСОБА_3 про визнання довіреності
удаваним правочином, який вчинено з
метою приховування іншого правочину -
договору купівлі-продажу
транспортного засобу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазнає, що у квітні 2011 року до нього та
ОСОБА_3 звернувся їх спільний знайомий
ОСОБА_2, який запропонував їм придбати у
нього транспортний засіб по досить
вигідній ціні, посилаючись на те, що
йому вкрай необхідні були терміново
кошти для власних потреб.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що
переконавшись в тому, що продавець є
надійною та порядною людиною, 12.04.2011 р.
він разом з ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_2 з
приводу домовленості щодо продажу
транспортного засобу - автомобіль,
марки ВАЗ, модель 21013, випуску 1981 року,
об'єм двигуна 1200 куб. см В, шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_2 НОМЕР_3, тип
Легковий Сєдан, реєстраційний номер
НОМЕР_1, попередньо обговоривши всі
основні умови відчуження та передання
автомобіля, його ціну та термін
укладення правочину.

В свою чергу, ОСОБА_2 користувався,
володів та розпоряджався даним
транспортним засобом на підставі
Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, серії ЯТС
№455480, виданий Мелітопольським МРЕВ ДАІ
ГУ УМВС України в Запорізькій області
18.12.2002 р.

Під час вказаної вище зустрічі між ними
та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо
відчуження транспортного засобу
шляхом видачі ОСОБА_2 довіреності на
володіння, користування та
розпорядження транспортним засобом на
його ім'я та на ім'я ОСОБА_3, так як
ОСОБА_2 терміново потрібні були кошти.

ОСОБА_2 запевнив, що після видачі
відповідної довіреності, вони матимуть
всі повноваження власника
транспортного засобу, а також
можливість вільно ним розпоряджатись,
відчужувати його на користь третіх
осіб, знімати та ставити автомобіль на
облік в органах державної
автомобільної інспекції.

Позивач зазначає, що було досягнуто
згоду щодо ціни транспортного засобу,
яка складає 3000,00 грн., а також порядок
розрахунків за відчуження автомобіля
та порядок передання автомобіля
позивачу.

12.04.2011 р. ОСОБА_2 видав на ім'я позивача
та на ім'я ОСОБА_3 довіреність щодо
володіння, користування і
розпорядження (з правом виїзду за
кордон) транспортним засобом -
автомобіль марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк
довіреності встановлений до 12.04.2021 р.

Крім того, на підставі вказаної
довіреності їм було надано
повноваження знімати його з обліку в
органах державної автомобільної
інспекції, продавати, міняти, здавати в
оренду з правом отримання грошей,
проводити його переобладнання та ряд
інших повноважень, які властиві та
притаманні власнику транспортного
засобу, що зазначені в довіреності.

Вказана довіреність 12.04.2011 р. була
посвідчена приватним нотаріусом
Веселівського районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за №642.

Позивач зазначає, що одразу після
посвідчення довіреності, він з ОСОБА_3
передав гроші у сумі 3000,00 грн. ОСОБА_2,
який у свою чергу передав їм свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу та
ключі від автомобіля. 30.05.2014 р. ОСОБА_3
видав йому власноручно складену
розписку, що він не має у відношенні
нього жодних претензій щодо грошових
коштів, які були передані ОСОБА_2 в
рахунок придбання вищезазначеного
автомобіля та відмовляється від
визнання за собою права власності
повністю або на будь-яку частку
автомобіля марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на його
користь.

Тому позивач вважає, що саме за таких
обставин ОСОБА_3 повинен бути залучений
до розгляду даної цивільної справи у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні позивача.

ОСОБА_1 зазначає, що у подальшому він
вільно та безперешкодно володів
транспортним засобом в своїх особистих
потребах. Проте, у червні 2014 року він
звернувся до Мелітопольського ВРЕР
УДАІ ГУМВС України в Запорізькій
області з метою здійснення
переоформлення вказаного автомобіля
на своє ім'я, але інспектором
Мелітопольського ВРЕР УДАІ ГУМВС
України в Запорізькій області його
проінформував, що даний транспортний
засіб на підставі постанови державного
виконавця відділу ДВС Веселівського
РУЮ Запорізької області про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, арештований.

Підставою для накладення арешту є
невиконання рішення суду ОСОБА_2, тобто
особою, за якою зареєстрований
транспортний засіб та яка в подальшому
фактично розпорядилася своїм майном
шляхом продажу його за довіреністю,
проте з обліку автомобіля знято не
було, у зв'язку з чим автомобіль
залишався зареєстрованим на ім'я
ОСОБА_2

З метою врегулювання виниклого спору у
позасудовому порядку, 20.06.2014 р. він
звернувся до відділу державної
виконавчої служби Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області із заявою про
зняття арешту з автомобіля марки ВАЗ,
модель 21013, випуску 1981 року, об'єм
двигуна 1200 куб. см В, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2 НОМЕР_3, тип Легковий
Сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проте, як зазначає у позові ОСОБА_1,
26.06.2014 р. на його адресу надійшла
письмова відповідь відділу ДВС
Веселівського РУЮ від 24.06.2014 р. за вих.
№4919, зі змісту якої виходить, що згідно
даних ЄДРВП виконавче провадження про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
виконанні у відділі не перебуває.
Згідно реєстрів завершених виконавчих
проваджень, переданих на зберігання,
виконавче провадження про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 в архіві відділу
відсутнє, тому зняти арешт з автомобіля
марки ВАЗ 21013, реєстраційний номер
НОМЕР_1, не має можливості.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, але в наданій заяві позовні
вимоги підтримав повністю, просить
справу розглянути без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, але на адресу суду надіслав
заяву з проханням розглянути справу
без його участі, із заявленими
позовними вимогами погоджується та на
задоволенні позову не заперечує.

Відділ державної виконавчої служби
Веселівського районного управління
юстиції Запорізької області на адресу
суду прислав листа за підписом
виконуючого обов'язки відділу ОСОБА_5 з
проханням розглянути справу без її
участі та прийняти рішення на розсуд
суду.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, але на адресу суду
звернувся із письмовою заявою з
проханням справу розглянути без його
участі, проти задоволення заявлених
вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін, тому можливо
розглянути справу по суті у
відсутності сторін по наявним у справі
доказам, відповідно до вимог ст.ст.158, 169
ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову, суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається ОСОБА_1 як на підставу
своїх вимог, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У пункті 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 р. за №9 зазначено, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2009 р.,
удаваним є правочин, що вчинюється з
метою приховання іншого правочину,
який сторони насправді вчинили. Тому
при укладенні удаваного правочину до
відносин його учасників
застосовуються правила щодо правочину,
який сторони мали на увазі (який
сторони приховали). Воля сторін в
удаваному правочині спрямована на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином. При цьому, позивач повинен
вказати, який інший правочин
приховується з допомогою укладеного
правочину. Спільною ознакою фіктивного
та удаваного правочинів є те, що
розбіжність між волею та її зовнішнім
виявом стає наслідком навмисних дій
його учасників, які мають за мету
одержання певної користі усіма або
принаймні одним із них. Різниця полягає
в тому, що за удаваного правочину
настають інші права та обов'язки, ніж
ті, що передбачені правочином. За
удаваним правочином обидві сторони
свідомо, з певною метою, документально
оформлюють правочин, але насправді між
ними встановлюються інші
правовідносини. Закон не передбачає
недійсність удаваного правочину, а
лише пропонує застосовувати до
відносин сторін норми, що регулюють той
правочин, який сторони дійсно мали на
увазі.

Таким чином, виходячи з вищевикладених
обставин, норм актів законодавства
України та судової практики, в
дійсності між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений не
односторонній правочин у вигляді
довіреності на право володіння,
користування та розпорядження
транспортним засобом, а договір
купівлі-продажу, на підставі якого
відповідач ОСОБА_2 передав у власність
позивачеві ОСОБА_1 автомобіль, а
останній прийняв його та сплатив за
нього грошову суму коштів, визначену
між сторонами.

За таких обставин довіреність була
видана відповідачем ОСОБА_2 виключно з
метою приховання іншого правочину,
договору купівлі-продажу, який сторони
насправді вчинили, тому до відносин
учасників даного правочину необхідно
застосовувати відповідні правила
правочину, який сторони мали на увазі,
тобто який сторони приховали, оскільки
воля сторін в удаваному правочині була
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені довіреністю. За удаваною
довіреністю, як правочином, обидві
сторони свідомо документально
оформили її, але насправді між ними
були встановлені правовідносини
купівлі-продажу транспортного засобу.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як передбачено ч.1 ст.656 ЦК України,
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Таким чином, в дійсності між
відповідачем ОСОБА_2 (продавцем) та
позивачем ОСОБА_1 (покупцем) був
укладений договір купівлі-продажу
транспортного засобу - автомобіль
марки ВАЗ, модель 21013, випуску 1981 року,
об'єм двигуна 1200 куб. см В, шасі (кузов,
рама, коляска) НОМЕР_2 НОМЕР_3, тип
Легковий Сєдан, реєстраційний номер
НОМЕР_1, учасники якої приховали даний
правочин, шляхом видання Відповідачем 1
відповідної довіреності.

Підтвердженням того, що був укладений
саме удаваний правочин свідчить те, що
зі змісту самої довіреності,
відповідач ОСОБА_2 передав позивачеві
ОСОБА_1 всі повноваження власника, в
тому числі ті, що пов'язані з
розпорядженням автомобіля, виїздом за
кордон, зняття його з обліку в органах
державної автомобільної інспекції
тощо, що свідчить не про передання
права користування чи керування
автомобілем, а його реальне відчуження
шляхом видання відповідної
довіреності з метою приховання іншого
правочину - купівлі-продажу автомобіля.

На підставі вказаного вище договору
купівлі-продажу до позивача ОСОБА_1
перейшло право власності на вказаний
вище транспортний засіб, зокрема право
володіння, користування та
розпорядження цим майном, що випливає з
положень ст.ст.316, 317, 319 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може, звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Питання із судовими витратами вирішити
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та
заяви позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.235, 316-319,
655, 656 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11,
38, 42, 44, 57-60, 64, 88, 130, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати односторонній правочин, яким є
Довіреність, видана приватним
нотаріусом Веселівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_4 та зареєстрована в
реєстрі за №642 від 12 квітня 2011 року,
щодо володіння, користування і
розпорядження (з правом виїзду за
кордон) транспортним засобом -
автомобіль марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1 - удаваним
правочином, вчиненого з метою
приховання іншого правочину, договору
купівлі-продажу транспортного засобу -
автомобілю марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на транспортний засіб -
автомобіль марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області зняти арешт з
автомобіля марки ВАЗ, модель 21013,
випуску 1981 року, об'єм двигуна 1200 куб. см
В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2
НОМЕР_3, тип Легковий Сєдан,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
накладений на підставі постанови
державного виконавця відділу ДВС
Веселівського РУЮ Запорізької області
ОСОБА_6 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, шляхом винесення постанови
про зняття арешту з автомобіля марки
ВАЗ, модель 21013, випуску 1981 року, об'єм
двигуна 1200 куб. см В, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2 НОМЕР_3, тип Легковий
Сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
внесення відомостей про зняття арешту
автомобіля до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, залишити за ОСОБА_1

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області
А.О.
Нагорний

25.07.2014