Дата документу 08.10.2014
Справа № 320/4319/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
суму заборгованість за кредитним
договором №001-07006-211106 від 21 листопада 2006
року у розмірі 11740 грн. 06 коп. та витрати
по сплаті судового збору і зазначає, що
21 листопада 2006 року з відповідачем був
укладений кредитний договір, згідно
якого він одержав від позивача кредит у
розмірі 10888 грн. 98 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом за
ставкою 5% в рік та внесенням плати за
ведення кредитної справи у розмірі 2,99%
в місяць. Оскільки відповідач не
виконує належним чином умови
кредитного договору виникла
заборгованість, яка станом на 21 квітня
2013 року становить 11740 грн. 06 коп. з яких:
5393 грн. 17 коп. - заборгованість по
кредиту; 331 грн. 44 коп. заборгованість по
відсотках; 6015 грн. 45 коп. -
заборгованість по комісії.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, будучи належним
чином повідомлений про день, час та
місце слухання справи, про що свідчить
поштове повідомлення. Однак, в позовній
заяві позивач просить слухати справу у
відсутність представника, на позові
наполягає.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином. В матеріалах справи є
його заява про застосування позовної
давності до вимог ПАТ «Дельтабанк»,
оскільки банком пропущена передбачена
ст.257 ЦК України позовна давність
тривалістю три роки.

Його представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала та
зазначила, що у 2006 році відповідач брав
кредит у позивача. Згідно підписаних
умов договору кінцевий термін сплати
кредиту 20.11.2008 року, останній платіж був
27.11.2009 року. Статтею 257 ЦК України
передбачена загальна позовна давність
тривалістю три роки, тобто строк
пред'явлення вимог до позивача банком
сплинув 20.11.2011 року. А тому, вона
просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до заяви позичальника від 21
листопада 2006 року відповідачу було
надано банком кредит в сумі 10888 грн. 98
коп. строком на 24 місяці, з кінцевим
терміном повернення та сплати всіх
плат не пізніше 20 листопада 2008 року.
Процентна ставка за користування
кредитом становить 5% річних. Плата за
ведення кредитної справи становить 2,99%
в місяць (розділ 2 п.п.2.3, 2.5 Договору).

Погашення заборгованості здійснюється
щомісячно не пізніше 21 числа кожного
місяця рівними частинами сума грошових
коштів, яка включає заборгованість за
кредитом, заборгованість по сплаті
процентів та плати за обслуговування
кредитної справи у розмірі 804 грн.

Оскільки відповідач належним чином не
виконував взяті на себе зобов'язання
виникла заборгованість, яка відповідно
розрахунку заборгованості за
кредитним договором станом на 21 квітня
2013 року становить 11740 грн. 06 коп. та
складається з: суми заборгованості за
кредитом 5393 грн. 17 коп., суми
заборгованості за відсотками - 331 грн. 44
коп. та суми комісії 6015 грн. 45 коп.
/а.с.9-10/.

Однак, відповідач та його представник
заявили клопотання про застосування у
даному випадку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За приписами ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п.2.8 Договору повернення
кредиту здійснюється щомісячно
рівними частинами в розмірі 804 грн. до 21
числа кожного місяця, починаючи з
місяця наступного за місяцем отримання
кредиту.

Строк дії кредитного договору
закінчився 20 листопада 2008 року, а
останній платіж за кредитним договором
відповідач вніс після закінчення
строку дії договору - 27 листопада 2009
року, квитанція №1432926 (а.с.63), з цього ж
часу розпочався строк позовної
давності для пред'явлення позову до
суду з метою захисту своїх цивільних
прав та інтересів.

ПАТ «Дельта Банк» звернулось з позовом
до суду 04 червня 2013 року /а.с.1/, тобто з
пропуском трирічного строку позовної
давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» визначено, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Позивачем не заявлене клопотання про
поновлення строку позовної давності та
визнання поважними причини пропуску
строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Застереження, які містяться у п.10.1
кредитного договору, про те, що він діє
з моменту його підписання і до повного
виконання зобов'язання, у розумінні ч.1
ст.259 ЦК України, не свідчить про те, що
строк позовної давності був збільшений
сторонами за домовленістю, оскільки це
суперечить вимогам ч.1 ст.252 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами.

Згідно ч.1 ст.254 ЦК України строк,
визначений роками, спливає у
відповідні місяці та число останнього
року.

З матеріалів справи не вбачається та
позивачем не доведено, що сторони,
укладаючи договір, дійшли згоди про
збільшення позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
процентів за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів.

Аналізуючи зібрані у справі докази суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити у зв'язку з
пропущенням позивачем строку для
звернення до суду з подібним позовом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги
позивача щодо відшкодування понесених
ним судових витрат задоволенню не
підлягають, оскільки йому в
задоволенні позову відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 72, 73, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.509, 526, 527, 530 ЦК України, ЗУ «Про
захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: