У х в а л а

13 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Журавель В.І.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву Гавриша А.А., який діє
від імені комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»,
Прилуцької міської ради Чернігівської
області, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2014 року у справі за
позовом комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року комунальне
підприємство
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області звернулося до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості
по сплаті за житлово-комунальні
послуги в розмірі 39 341 грн 84 коп. та
судових витрат.

Заочним рішенням Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 24 грудня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області заборгованість за комунальні
послуги в розмірі 39 341 грн 84 коп.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 6 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 травня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області на рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 6 травня 2014
року у справі за позовом комунального
підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
Гавриша А.А., який діє від імені
комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»,
Прилуцької міської ради Чернігівської
області, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня, 15 травня, 25 червня 2014
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позову
комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області апеляційний суд, з висновками
якого погодився суд касаційної
інстанції, виходив з того, що неможливо
встановити, яка саме опалювальна площа
залишилась у власності ОСОБА_4,
оскільки позивач не надав даних про її
розміри, представником позивача не
зазначено по яких тарифах він
нараховував оплату послуг, оскільки
нежилі приміщення продані публічному
акціонерному товариству «ЕрстеБанк», а
у власності відповідача залишається
частина нежилого приміщення та
підвальне приміщення, не надано
доказів щодо факту надання послуг саме
ОСОБА_4, доводи ж відповідача, що її
приміщення не опалюється не
спростовані представником позивача.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Із змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року, на яке
заявник посилається як на підставу
неоднакового застосування норм
матеріального права, вбачається, що суд
касаційної інстанції, залишаючи без
змін рішення суду першої інстанції і
ухвалу апеляційного суду про
задоволення позову, погодився із
висновками про те, що відповідач на
порушення вимог ст. ст. 20, 32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» несвоєчасно та не в повному
обсязі оплачував надані йому позивачем
житлово-комунальні послуги, внаслідок
чого утворилася заборгованість. Також,
відповідачем не було доведено того, що
він у визначений законом спосіб
відключився від послуг
теплопостачання, які надає позивач.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 15 травня 2014 року
залишаючи без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову, виходив із того, що
відповідно до положень Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та до
Порядку проведення перерахунків
розміру плати за надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення в разі ненадання їх, або
надання не в повному обсязі, зниження
якості, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
лютого 2010 року № 151, плата за
централізоване опалення не
справляється тільки у разі, якщо
температура повітря в житлових
приміщеннях є нижчою ніж + 12 градусів С,
чого не було зафіксовано у квартирі
відповідачів.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
суд касаційної інстанції, скасовуючи
рішення апеляційного суду і залишаючи
в силі рішення суду першої інстанції,
яким позов задоволено, погодився з
висновком про те, що відповідач на
порушення вимог Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» не
здійснювала оплату
житлово-комунальних послуг, внаслідок
чого виникла заборгованість, яка
підлягає стягненню на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЖЕО».

З огляду на зміст судових рішень,
зокрема, відмови у задоволенні позову у
справі, в якій постановлена ухвала про
перегляд якої подано заяву, з підстав
недоведеності надання послуг ОСОБА_4,
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку він просить переглянути, не
може бути підставою для допуску справи
до провадження.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
комунального підприємства
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради Чернігівської
області до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: В.І.
Журавель Т.Л.
Ізмайлова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук