Справа № 2-217/11 Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/5505/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Бородянська державна
нотаріальна контора про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з
заявою про ухвалення додаткового
рішення, яку обґрунтовувала тим, що
ухвалою Бородянського районного суду
Київської області від 19 грудня 2011 року
у цивільній справі №2-217/11, за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання
додаткового строку прийняття спадщини,
ухвалено мирову угоду між сторонами за
умовами якої ОСОБА_2 відмовилася від
своєї частки спадщини після померлого
батька ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, а
остання брала на себе зобов'язання
сплатити компенсацію за передану їй
частку спадкового майна в АДРЕСА_1, було
визначено термін у 18 місяців, перебіг
якого починається наступного дня після
визнання судом мирової угоди та
закриття провадження по справі. Ухвала
набрала законної сили.

Оскільки 19 червня 2013 року скінчився
термін виконання мирової угоди, але
умови якої ОСОБА_1 не було виконано, а
ухвалою Бородянського районного суду
Київської області від 19 грудня 2011 року
вирішено питання про право власності
на спадковий будинок, а також розмір
сплати компенсації 50% від експертної
оцінки спадкового домоволодіння, а на
момент визнання судом мирової угоди не
було проведено сторонами експертної
оцінки спадкового домоволодіння, а
ОСОБА_1 не виконала умов мирової угоди,
щодо сплати компенсації за частку
спадкового домоволодіння ОСОБА_2, то
остання не може через виконавчу службу
стягнути розмір компенсації в
примусовому порядку.

Зважаючи на викладене ОСОБА_2 замовила
та оплатила експертно-грошову оцінку
по цілому будинковолодінню за адресою:
АДРЕСА_1, яка на день ухвалення рішення
становила 129266,00 гривень та окремо
розмір 1/2 частки (50%) в грошовому
еквівалентні, яка становить 64 633,00
гривень.

Просила ухвалити додаткове рішення,
яким встановити вартість спірного
домоволодіння та встановити грошову
компенсацію в 64 633,00 гривень.

Додатковим рішенням Бородянського
районного суду Київської області від 22
липня 2014 року заяву задоволено.

Ухвалено додаткове рішення, яким
встановлено, що вартість спадкового
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на
день ухвалення судового рішення, про
визнання мирової угоди, становила 129266,00
гривень згідно експертно-грошової
оцінки від 28 червня 2014 року.

Встановлено, що 50% розміру вартості
спадкового домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, що становить 1/2 частину,
відповідає розміру сплати грошової
компенсації ОСОБА_1 ОСОБА_2 за умовами
мирової угоди та становить 64 633,00
гривень.

У своїй апеляційній скарзі апелянт
просить вказане судове рішення
скасувати в зв'язку з порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, по суті позовних вимог ухвалити
нове рішення про відмову задоволені
заяви.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_2
про ухвалення додаткового рішення,
місцевий суд виходив із того, що
відповідач відмовляється виконувати
умови мирової угоди в добровільному
порядку, тому для примусового
виконання мирової угоди, затвердженої
ухвалою суду необхідно зобов'язати
відповідача на вчинення певних дій.

Однак, такий висновок суду прийняти із
порушенням процесуального закону.
Ухвалою Бородянського районного суду
Київської області від 19 грудня 2011 року
по даній справі затверджено мирову
угоду на відповідних умовах,
провадження у справі закрито.

Мирова угода є процесуальним
виключенням, за яким суд не вирішує
спір і не ухвалює власне рішення, а за
ініціативою сторін закриває
провадження у справі, перевіряючи
запропоновані сторонами умови мирової
угоди на відповідність їх закону,
внаслідок чого визнає, або відмовляє у
визнанні умов мирової угоди. З метою
вирішення спору, сторони уклали
власний правочин (мирову угоду), суд
перевірив її умови на відповідність
закону, тому виконання такої угоди
стосується лише сторін.

Колегія суддів вважає, що висновки
місцевого суду про необхідність
ухвалення додаткового рішення у даній
справі із метою примусового виконання
мирової угоди та із мотивацією щодо
невизначеності в ухвалі суду дій, які
треба виконати, прийняті внаслідок
порушення норм процесуального права,
зокрема, ст.220 ЦПК України, що визначає
вичерпний перелік підстав для
ухвалення додаткового рішення.
Зобов'язання, про які йдеться у мировій
угоді, не можуть бути виконані у
примусовому порядку. У разі ж ухилення
однієї із сторін від виконання умов
мирової угоди, сторона у справі може
звернутися з позовом про спонукання до
виконання умов мирової угоди, проте не
із заявою про ухвалення додаткового
рішення.

Ухваливши додаткове рішення у даній
справі, суд фактично вийшов за межі
волевиявлення сторін, які самостійно
дійшли згоди щодо порядку та способу
вирішення спору та ще й ухвалив про
стягнення коштів, що не було предметом
розгляду при ухвалені мирової угоди та
про що сторони не давали згоди у
мировій угоді, частково змінивши
одночасно по суті ухвалу суду.

Крім того, в п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі»від 18.12.2009
року №14 зазначено, що додаткове
рішення може бути ухвалено лише у
випадках і за умов передбачених ст.220
ЦПК України; воно не може змінити суті
основного рішення або містити в собі
висновки про права та обов'язки осіб,
які не брали участь у справі, чи
вирішувати вимоги не досліджені в
судовому засіданні. Додаткове рішення
може ухвалити лише той склад суду, що
ухвалив рішення по даній справі. В
іншому разі особа має право звернутися
до суду з тими ж вимогами на загальних
підставах. При порушенні питання про
ухвалення додаткового рішення з інших
підстав, суд ухвалою відмовляє в
задоволенні заяви. Отже, доводи
апелянта про порушення норм
процесуального права відповідає
обставинам справи.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
про ухвалення нового рішення не
відповідає вимогам закону з наступних
підстав.

Додаткове рішення ухвалюється в
порядку передбаченому ст. 220 ЦПК
України, яка визначає підстави і
порядок ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; 2) суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; 3) суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; 4) судом не вирішено питання
про судові витрати. Заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов'язковою. На
додаткове рішення може бути подано
скаргу. Про відмову в ухваленні
додаткового рішення суд постановляє
ухвалу.

Додаткове рішення може бути оскаржено
в порядку, встановленому цим Кодексом
для оскарження судових рішень суду
відповідної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
при розгляді скарги на додаткове
рішення має перевірити його законність
по суті та прийняти рішення за
результатами розгляду апеляційної
скарги відповідно до положень ст. 307 ЦПК
України.

Повноважень скасовувати таке рішення і
постановлювати процесуальний документ
з приводу розгляду заяви про ухвалення
додаткового рішення, відмовляти у її
задоволенні, апеляційний суд немає.

Виходячи із того, що додаткове рішення
за результатом розгляду відповідної
заяви ухвалюється в залежності від
наявності обставин, визначених ст. 220
ЦПК України, суд апеляційної інстанції
має перевіряти їх існування та
з'ясовувати питання про те, чи були
підстави для задоволення заяви.

За відсутності обставин, передбачених
ЦПК України, суд має постановити ухвалу
про відмову в ухваленні додаткового
рішення.

Враховуючи викладене, рішення без змін
залишатися не може і підлягає
скасуванню з одночасним ухваленням по
суті позовних вимог судове рішення
яким у задоволенні заяви необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Додаткове рішення Бородянського
районного суду Київської області від 22
липня 2014 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви
про ухвалення додаткового рішення в
цивільній справі за її позовом до
ОСОБА_1, третя особа: Бородянська
державна нотаріальна контора про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: