Справа № 544/87/14-ц
№ пров. 2/544/96/2014
Номер рядка звіту 45
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Пирятинський районний суд Полтавської
головуючої судді - Ощинської Ю.О.,
за участі секретаря - Тютюнник А.О.,
представник третьої особи органу опіки
і піклування служби у справах дітей
Пирятинської районної державної
адміністрації - Запорожець Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Пирятин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа орган опіки і
піклування служби у справах дітей
Пирятинської районної державної
адміністрації, про визначення місця
проживання дитини, -
17.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4, третя особа орган
опіки і піклування служби у справах
дітей Пирятинської районної державної
адміністрації, про визнання місця
проживання дитини. Позовні вимоги
мотивовано тим, що у період з 2003 року по
2007 рік позивач перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_4 Від шлюбу мають неповнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання шлюбу залишився проживати з
відповідачкою. Після розлучення
позивач ОСОБА_1 добровільно надавав
допомогу на утримання сина та приймав
участь у його вихованні. З січня 2013 року
відповідач ОСОБА_4 стала періодично
виїжджати на заробітки до міста Одеси,
а син залишався на утриманні її матері -
ОСОБА_6, яка мешкає зі своїм
співмешканцем ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, по
сусідству з позивачем. ОСОБА_6 працює і
тому неповнолітній ОСОБА_5 постійно
залишався під наглядом співмешканця -
чужої для нього людини. У зв'язку з чим
позивач ОСОБА_1 у грудні 2013 року і по цей
час, забрав ОСОБА_5 проживати до себе по
АДРЕСА_2. Позивач уважає, що за таких
умов ОСОБА_5 буде краще проживати з ним,
так як, ОСОБА_1 працює, має постійний
дохід, у травні 2011 року придбав у
власність житловий будинок, що зараз
ремонтує. За місцем проживання та
роботи характеризується позитивно.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги
викладені у позовній заяві підтримав з
підстав викладених у ній і просить
позов задовольнити та додатково
пояснив суду, що сторонами не досягнуто
у добровільному порядку домовленості
про те з ким буде проживати
неповнолітній ОСОБА_5. Думка
відповідачки щодня змінюється. Так, у
2013 році відповідачка забрала до себе
сина до м. Одеса, де він навчався. За
період навчання з'їхав по успішності на
двійки, оскільки ОСОБА_4 не було коли з
ним займатися. В черговий раз ОСОБА_4
поїхавши до м. Одеси на роботу, покинула
ОСОБА_5 на утримання своєї матері
ОСОБА_6, яка постійно працює (у магазині
«Ритуальні послуги») і не може у
повному обсязі забезпечить належного
виховання своєму онукові. У зв'язку з
чим ОСОБА_5 було переведено зі школи
м. Одеси до іншої школи,
розташованої у м. Пирятин.
Неповнолітній ОСОБА_5 постійно
перебуває під наглядом співмешканця
ОСОБА_6 Прийшовши зі школи бігає по
вулиці голодний, брудний. Як вказує
позивач, ОСОБА_5 неодноразово вказував
на образливе ставлення до нього,
погрози з боку матері та бабусі (матері
відповідачки). Як батько, позивач не міг
дивитися на таке виховання і тому
вирішив забрати сина до себе і у
судовому порядку вирішити питання про
визначення йому місця проживання.
Крім того, позивач вказав, що
перебуваючи у нього на вихованні
неповнолітній ОСОБА_5 покращив свої
знання з шкільних предметів, отримує
добрі оцінки, забезпечений всіма
можливими підручниками. Позивач має у
власності будинок, який на даний час
ремонтує, щоб у майбутньому проживати в
ньому разом із сином. Також, ОСОБА_1
вказав, що син має проблеми зі
здоров'ям. Позивачем приділяється
велика увага цьому, він возить на
обстеження сина, дотримується вказівок
лікарів щодо вживання сином ліків.
Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення та
телефонограма. У телефонному режимі
повідомила, що вона зайнята і з'явитися
не може. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Представник третьої особи органу опіки
і піклування служби у справах дітей
Пирятинської районної державної
адміністрації позовні вимоги
підтримала, у судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 звернувся до служби
з допомогою у вирішенні питання місця
проживання дитини. Службою
встановлено, що сторони у 2007 розірвали
шлюб, неповнолітній ОСОБА_5 залишився
проживати з матір'ю ОСОБА_4 так, у січні
2014 року, було проведено обстеження
житлово-побутових умов сторін. Як було
встановлено, за місцем проживання
бабусі ОСОБА_5 ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, умови
для проживання, розвитку та виховання
дитини створено на задовільному рівні.
Сім'я всіма необхідними речами
повсякденного вжитку забезпечена. За
дитиною здійснює догляд баба. За вище
зазначеною адресою проживають і мають
постійне місце реєстрації: баба -
ОСОБА_6, співмешканець - ОСОБА_7, онук -
ОСОБА_5, будинок належить на праві
власності співмешканцю. За місце
проживання позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_2,
умови для проживання, розвитку та
виховання дитини створено на доброму
рівні. Для дитини виділено окрему
кімнату достатньо вмебльовану. Сім'я
забезпечена всіма необхідними речами
повсякденного вжитку. Позивач працює,
матеріально забезпечує сина. Провівши
бесіду з ОСОБА_1 встановлено, що
останній бажає щоб з ним проживав син, а
неповнолітній ОСОБА_5, в свою чергу,
бажає проживати з батьком, про що
написав самостійно, без тиску, заяву. За
вказаною адресою проживають і
зареєстровані: баба - ОСОБА_10 та
позивач. Як позивач так і його мати, яка
є пенсіонеркою, достатньо часу
приділяють у вихованні ОСОБА_5. Бабуся
ОСОБА_6 працює з 8 до 17 год. у магазині
«Ритуальні послуги», неповнолітній
інколи, після школи, проводить там час,
що на думку служби не є припустимим.

Працівниками служби було проведено з
неповнолітнім ОСОБА_5 бесіду під час
якої останній повідомив, що бажає
проживати з батьком, оскільки мати на
нього постійно кричить та б'є. Після
розлучення через орган опіки і
піклування ставилося питання про
визначення годин побачення ОСОБА_1 з
дитиною. На сьогодні дитина потребує
лікування, спокою, що і намагається
забезпечити йому позивач та його мати.

Крім того, до початку розгляду справи у
суді між працівником служби та
відповідачкою відбулася телефонна
розмова у якій ОСОБА_4 повідомила, що
з'являтися до суду не має змоги, проти
позову не заперечує.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_11, сестра позивача, у
судовому засіданні показала, що після
розірвання між сторонами шлюбу позивач
з відповідачкою не могли знайти
спільної згоди щодо виховання та
встановлення місця проживання
малолітнього ОСОБА_5. Останній після
школи або сидів закритий вдома, або
знаходився у магазині «Ритуальні
послуги» де працювала його бабуся -
мати відповідачки. Відповідач ОСОБА_4
не дозволяла сину ходити до батька чи
бабусі ОСОБА_10 У зв'язку з чим позивачу
у судовому порядку було встановлено
години побачення з малолітнім сином.
Однак і по рішенню суду відповідач
забороняла бачитися позивачу з сином.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_10, мати позивача, у
судовому засіданні показала, що після
розлучення позивача з відповідачкою
малолітній ОСОБА_5 залишився проживати
з матір'ю. Відповідачка не дозволяла
ходити онукові до неї. Дитина хворіє,
потребує лікарського догляду, чим
періодично, по можливості, займалася
свідок, відвідуючи з онуком медичні
інститути, однак ОСОБА_4 втручалася і
забороняла це робити. Відповідач з 2013
року перебуває у м. Одеса, залишивши на
виховання своїй матері малолітнього
ОСОБА_5. На даний час, коли позивач
забрав до себе проживати дитину,
останній забезпечений всім необхідним.
Крім того, позивач має у власності
майно, де проводить ремонтні роботи,
щоб проживати там разом із сином.
Відповідач ОСОБА_4 не цікавиться життям
сина. Малолітній ОСОБА_5 не виявляє
бажання відвідувати бабусю ОСОБА_6 та
матір, хоча йому не забороняється, як з
боку позивача так і свідка.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_13, сусідка до 1990 року (на
даний час проживають батьки останньої),
у судовому засіданні показала, що знає
позивача з дитинства, як вихованого,
спокійного хлопця. До дитини ОСОБА_1
ставиться добре. Відвозить і забирає зі
школи. Коли відповідач перебувала у м.
Пирятин то неодноразово свідок чула як
остання висловлювалася у бік ОСОБА_5
нецензурними словами, ображала та
погрожувала йому.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_14, співробітниця позивача,
у судовому засіданні показала, що знає
ОСОБА_1 з 2010 року, як доброзичливу,
виховану людину, який не вживає спиртні
напої та не був помічений у бійках.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу
України, дитина, яка може висловити
свою думку, має бути вислухана при
вирішенні між батьками, іншими особами
спору щодо її виховання, місця
проживання.

Так, судом було вислухано думку
малолітнього ОСОБА_5, який вказав, що
бажає проживати разом з батьком,
оскільки він ставиться до нього з
більшою повагою та ласкою, не кричить. З
батьком йому спокійніше.

Практичним психологом було вказано, що
дитина, хоч і не досягла 10 років однак
мислить адекватно, при висловленні
думки не має хвилювання, мова чітка.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
третьої особи та покази свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
всі зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позовна заява підлягає до
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Допитати у судовому засіданні
відповідачку не виявилося можливим,
оскільки остання проживає у м. Одеса,
адреси суду не повідомила, у
телефонному режимі як секретарю
судових засідань так і представнику
третьої особи органу опіки і
піклування вказала, що не може
з'явитися оскільки зайнята на роботі.
На підтвердження своїх слів
відповідачкою доказів суду не надано,
заяв не надходило.

Відповідно до ст. 74 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України), у разі ненадання особами,
які беруть участь у справі, інформації
щодо їх адреси, судова повістка
надсилається фізичним особам, які не
мають статусу підприємців, - за адресою
їх місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до довідки-характеристики
виданої Виконавчим комітетом
Пирятинської міської ради Полтавської
області 06.02.2014 року вих. № 97/02-33,
ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_3 (а.с. 44).

Статтею 224 ЦПК України встановлено, що у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України під час
розгляду судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Так, ухвалою Пирятинського
районного суду Полтавської області
20.01.2014 року було залучено в якості
третьої особи, яка не заявляє свої
вимоги, щодо предмету спору орган опіки
і піклування служби у справах дітей
Пирятинської районної державної
адміністрації.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини судом
враховано ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко
визначено, що орган опіки і піклування
або суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
постійного доходу, зловживає спиртними
напоями або наркотичними засобами,
своєю аморальною поведінкою може
зашкодити розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 2003 року по 2007 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
ОСОБА_5, батьком якого у свідоцтві про
народження зазначено ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, матір'ю - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчить копія
свідоцтва про народження серія НОМЕР_1
видане Відділом реєстрації актів
цивільного стану Пирятинського
районного управління юстиції
Полтавської області 13.11.2004 року (а.с. 4, 5).

05.01.2007 року шлюб розірвано, про що
свідчать копії рішення Пирятинського
районного суду Полтавської області від
05.01.2007 року та свідоцтво про розірвання
шлюбу (а.с. 6, 32). Після розлучення
малолітній син ОСОБА_5 залишився
проживати з матір'ю. З батька було
стягнуто аліменти на утримання
малолітньої дитини.

Так, позивач ОСОБА_1 у квітні 2007 року
звернувся до опікунської ради при
виконкомі Пирятинської міської ради
Полтавської області з проханням
вирішити питання щодо встановлення
режиму побачення з малолітнім сином,
оскільки ОСОБА_4 обмежує його у
спілкуванні з сином. На що відповідачем
ОСОБА_4 було надано пояснення про те, що
вона категорично заперечує побачення
дитини з ОСОБА_1, обґрунтованої
відповіді не надала. Рішенням
Виконавчого комітету Пирятинської
міської ради Полтавської області від
25.04.2007 року № 293 було розглянуто вказане
питання та рекомендовано позивачу
ОСОБА_1 звернутися до суду, а
опікунській раді при виконкомі
Пирятинської міської ради підготувати
висновок з даного питання (а.с. 49-51).

Заочним рішенням Пирятинського
районного суду Полтавської області від
30.08.2007 року визнано участь ОСОБА_1 у
вихованні його неповнолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді
спілкування з сином на протязі п'ятниці
з 17 год. до 18 год., неділі кожного
першого та третього тижня місяця та на
святкові дні на визнаній батьком
території (а.с. 47). Не дивлячись на це,
відповідач продовжувала забороняти
бачитися позивачу з дитиною, про що
неодноразово давала пояснення
начальнику у справах дітей
Пирятинської районної державної
адміністрації (а.с. 49).

З наданих позивачем доказів та
висновку Пирятинської районної
державної адміністрації Полтавської
області від 25.01.2014 року № 01-44/27 житлові
умови сторін та рівень їхнього
матеріального забезпечення, як батька
так і матері не є однаковим.

Відповідно до Актів обстеження
житлово-побутових умов від 21.01.2014 року
було проведено обстеження
житлово-побутових умов проживання
сім'ї позивача ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_2 та встановлено, що умови для
проживання, розвитку та виховання
дитини створено на доброму рівні. Для
дитини виділено окрему кімнату
достатньо вмебльовану. Сім'я
забезпечена всіма необхідними речами
повсякденного вжитку. Право власності
на будинок зареєстроване за матір'ю
позивача ОСОБА_10 Під час обстеження
житлово-побутових умов проживання
матері відповідачки ОСОБА_6, по
АДРЕСА_1, у якої останній час проживав
малолітній ОСОБА_5, встановлено, що
умови для проживання, розвитку та
виховання дитини створено на
задовільному рівні. Сім'я всіма
необхідними речами повсякденного
вжитку забезпечена. За дитиною
здійснює догляд баба. За вище
зазначеною адресою проживають і мають
постійне місце реєстрації: баба -
ОСОБА_6, співмешканець - ОСОБА_7, онук -
ОСОБА_5, будинок належить на праві
власності співмешканцю (а.с. 23, 24).

Відповідач також у приватній власності
має житловий будинок загальною площею
52,7 кв.м., розташований у АДРЕСА_4, де на
даний час проводить ремонт для
подальшого проживання там з сином, про
що свідчить технічна документація (а.с.
13-16).

На даний час позивач працює електриком
у ФОП «ОСОБА_15.» та має
середньомісячний заробіток 2000 грн. Як
за місцем роботи так і за місцем
проживання ОСОБА_1 характеризується з
позитивної сторони, про що свідчать
характеристики та показання надані
свідками ОСОБА_14 і ОСОБА_13 у судовому
засіданні (а.с. 8-10). На «Д» обліку у
лікаря нарколога та на диспансерному
обліку у лікаря психіатра не перебуває
(а.с. 11).

Згідно з Висновком Пирятинської
районної державної адміністрації
Полтавської області від 25.01.2014 року №
01-44/27, районна державна адміністрація
уважає за доцільне визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_5 з
батьком, оскільки мати ОСОБА_4 на даний
час проживає у м. Одеса, залишивши свого
сина на матір (а.с. 25).

Відповідно до довідки виданої
Пирятинським РВ УМВС України в
Полтавській області від 27.01.2014 року №
571, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, органами
внутрішніх справ до кримінальної та
адміністративної відповідальності не
притягувалися (а.с. 33).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. Батьки або особи, які їх
замінюють, мають право і зобов'язані
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, духовний і
моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку
її природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати її до
самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя. Проте, жодного з
покладених законом на батьків
обов'язків, відповідачка, на час
розгляду цивільної справи не виконує.

Малолітній ОСОБА_5 у судовому засіданні
вказав, що мати до нього не приїздить,
спілкується по телефону дуже рідко,
коли знаходиться поряд то кричить, б'є.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до консультативного висновку № 544 від
03.07.2012 року ДУ «науково-практичним
медичним центром дитячої кардіології
та кардіохірургії МОЗ України» та
протоколу обстеження КЕЕГ № А1-73 від
03.02.2012 року Інституту нейрохірургії ім.
академіка А.П. Романова АМН України,
малолітній ОСОБА_5 потребує лікування.
Так, позивач та його мати турбуються
про стан здоров'я ОСОБА_5, про що
свідчать документи (а.с. 36-38). ОСОБА_5, з
часу коли позивач забрав його
проживати до себе, навчається у
Пирятинському ліцеї, має успішні
знання на відміну від того, коли
проживав разом із відповідачкою у м.
Одесі та навчався у Одеській
загальноосвітній школі № 37, про що
свідчить копія табеля (а.с. 12, 48).

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку потребує любові і розуміння.
Вона має, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості.

Як встановлено в судовому засіданні,
ухилення батьків, а саме ОСОБА_4, від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вона не піклується про фізичний і
духовний розвиток своєї дитини, ОСОБА_5
його навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечує медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу. Зазначені фактори,
як кожен окремо, так і в сукупності, суд
розцінює як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
матері, яка свідомо нехтує своїми
обов'язками.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 19, 150, 161, 171 СК України,
«Декларацією прав дитини» від 20.11.1959
року, «Конвенцією про права дитини» від
20.11.1989 року, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 74, 212-215, 218, 224
ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування», ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства», с у д, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа
орган опіки і піклування служби у
справах дітей Пирятинської районної
державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини -
задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по
АДРЕСА_3, разом з батьком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою АДРЕСА_2,
залишивши його на утриманні та
вихованні останнього.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Пирятинський районний суд
Полтавської області протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -