АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Парамонов
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Іванченко М.М., Желепа О.В.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 04 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про виселення без надання
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про виселення без надання іншого
жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач
підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач заперечив проти
апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернулась з позовом до суду
про виселення відповідача з належної
їй на праві власності квартири,
посилаючись на те, що відповідач
відмовляється добровільно виселятися
з квартири, систематично вчиняє
фізичне та психологічне насильство
відносно неї, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування квартири від 12.11.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 12.11.2004 року за реєстровим
№10322, зареєстрованого Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна у реєстровій
книзі за № д. 1292-196/7667 від 07.12.2004 року,
позивачка ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Як вбачається з довідки форми №3 від
05.03.2014 року, квартира АДРЕСА_1
однокімнатна, житловою площею 11,50 кв. м,
загальною площею 22,10 кв. м;
зареєстровані в квартирі три особи -
сторони, а також малолітня дитина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідач ОСОБА_2
зареєстрований в спірній квартирі з 2007
року (а.с.9).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 року. Від
шлюбу мають спільну дитину - дочку
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
13.08.2012 року шлюб між сторонами
розірвано. (а.с.8, 10, 14).

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами.

Позивачка ОСОБА_1 не заперечує факт
постійного проживання відповідача
ОСОБА_2 в спірній квартирі по
теперішній час.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом.

Відповідно ст.157 ЖК України членів
сім»ї (колишніх членів сім»ї) власника
жилого будинку (квартири) може бути
виселено .у випадках, передбачених ч.1
ст.116 цього Кодексу; виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім»ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається з позовної заяви
позивачки ОСОБА_1, вона зазначає, що
заходи громадського впливу, що
вживались до відповідача, це її розмови
з відповідачем, її усні звернення до
житлово-експлуатаційного органу,
прохання сусідів до відповідача
припинити протиправні дії (скандали),
тощо.

До матеріалів справи позивачкою ОСОБА_1
долучено копію постанови від 20.05.2014
року про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
ст. 173-2 ч.1 КпАП України у вигляді штрафу
в розмірі 51,00 грн. Згідно постанови
«ОСОБА_2 протягом місяця вчиняв
психологічне насильство по відношенню
до своєї колишньої дружини за місцем
проживання АДРЕСА_1, чим вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України»
(а.с.41); але такий захід впливу мав місце
після пред'явлення позову ОСОБА_1 до
суду.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження позовних вимог позивач
суду не надала.

В суді апеляційної інстанції позивач
підтвердила, що доказів, які б
підтвердили неналежну та скандальну
поведінку відповідача по відношенню до
неї до звернення до суду з позовом про
виселення відповідача з квартири
надати не може, оскільки всі її
звернення не були зафіксовані
документально.

Тобто, безспірних доказів, які б
свідчили про те, що відповідач порушує
правила статті 116 ЖК України суду
позивачем не надано, а відповідно до ч. 1
ст. 60 ЦПК України кожна особа
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, висновків суду не
спростовують та не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року- залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: