У Х В А Л А

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Амеліна
В.І., Гримич М.К.,

Закропивного О.В., Хопти
С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання припиненим
договору іпотеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Київської області від 30 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 02 липня 2009 року між нею та ОСОБА_4
було укладено договір позики грошей,
згідно якого вона отримала в борг
грошові кошти в розмірі 70 тис. доларів
США. На забезпечення виконання
зобов'язань за зазначеним договором
позики, 02 липня 2009 року між нею та
ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки
належного їй житлового будинку
АДРЕСА_1. 10 листопада 2010 року між
сторонами було укладено додатковий
договір до договору позики грошей,
згідно якого предметом договору стали
грошові кошти в розмірі 120 тис. доларів
США. Вказувала, що внаслідок укладення
додаткового договору від 10 листопада
2010 року відбулась новація в розумінні
ст. 604 ЦК України, в результаті чого
договір іпотеки від 02 липня 2009 року
припинив свою дію.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 від 02 липня 2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1390.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
підстав для припинення договору
іпотеки, що передбачені ст. 17 Закону
України «Про іпотеку», не встановлено,
позивач своїх зобов'язань за договором
позики грошей не виконала. Крім того,
районний суд відхилив доводи ОСОБА_3
про те, що внаслідок укладення
додаткового договору відбулась
новація, оскільки заміни первісного
зобов'язання новим не було, а змінено
було лише редакцію деяких пунктів
договору позики від 02 липня 2009 року.
Також зазначив, що рішенням
Обухівського районного суду Київської
області від 25 липня 2013 року, яке набрало
законної сили, було задоволено позов
ОСОБА_4, припинено право власності
ОСОБА_3 на житловий будинок, який є
предметом іпотеки, та визнано за
позивачем право власності на вказаний
будинок.

Такі висновки є правильними,
відповідають вимогам закону, а наданим
сторонами доказам судом першої
інстанції дана правильна оцінка (ст. 212
ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позову,
виходив з того, що сторони, уклавши
додатковий договір до договору позики
замінили первісне зобов'язання новим,
внаслідок чого відбулась новація, що у
відповідності до ч. 4 ст. 604 ЦК України є
підставою для припинення договору
іпотеки, як такого, що пов'язаний з
договором позики від 02 липня 2009 року.
Також суд зазначив, що чинним
законодавством не передбачено
внесення змін до договорів строк дії
яких закінчився, а тому, враховуючи, що
додатковий договір до договору позики
був укладений після закінчення строку
дії первісного договору, він не тягне
за собою зміну предмета договору,
строку його дії, порядку та строків
виконання зобов'язань за договором
позики від 02 липня 2009 року.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 02 липня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
договір позики грошей, згідно якого
ОСОБА_3 отримала в борг грошові кошти в
розмірі 70 тис. доларів США (а. с. 8).

На забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за
зазначеним договором позики, 02 липня 2009
року між останньою та ОСОБА_4 було
укладено договір іпотеки належного
ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с.
10).

10 листопада 2010 року між сторонами було
укладено додатковий договір до
договору позики грошей, згідно якого
предметом договору стали грошові кошти
в розмірі 120 тис. доларів США, а термін
їх повернення визначено сторонами до 28
лютого 2011 року (а. с. 10).

На забезпечення виконання умов
додаткового договору, 10 листопада 2010
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
додатковий договір до договору
іпотеки, відповідно до умов якого
визначено, що житловий будинок,
переданий в іпотеку ОСОБА_3 переданий
на забезпечення повернення останньою
позики в розмірі 120 тис. доларів США,
термін повернення боргу - 28 лютого 2011
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про іпотеку" (у редакції чинній на час
укладення додаткового договору
іпотеки) обтяження нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством. У разі недотримання
цієї умови іпотечний договір є дійсним,
але вимога іпотекодержателя не набуває
пріоритету відносно зареєстрованих
прав чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно.

Аналіз указаних норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
сама по собі наявність (відсутність)
запису про заборону на відчуження у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна на статус
заставленого майна не впливає.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку"
визначено вичерпний перелік для
припинення іпотеки, а саме: іпотека
припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору;
реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі, якщо
іпотекодавець не відновив її.

Зазначених обставин у справі судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(ст. 1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є,
по-перше, двостороння угода
(домовленість), по-друге, дотримання
форми такого правочину (новаційного
договору), тобто у формі, передбаченій
для укладення договору позики
(ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє,
це дійсність первинного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони такої угоди не укладали.

Так, згідно додаткового договору до
договору позики, укладеного між
сторонами 10 листопада 2010 року,
вбачається, що цим договором внесено
зміни до пунктів, які стосуються суми
позики та строку її повернення, та
зазначено, що він є невід'ємною
частиною первісного договору.

Згідно нотаріально посвідченого
додаткового договору до договору
іпотеки від 10 листопада 2010 року,
сторони дійшли згоди, що вказаний
договір діє до повного виконання
ОСОБА_3 своїх зобов'язань та, що він є
невід'ємною частиною договору іпотеки
від 02 липня 2009 року (а. с. 12).

Таким чином, сторони дійшли згоди, що
вказаний договір укладений на
забезпечення повернення ОСОБА_3 позики
у розмірі 120 тис. доларів США, що за
офіційним курсом Національного банку
України на день його укладення
становило 960 тис. грн.

Посилання суду апеляційної інстанції
на те, що внаслідок укладення
додаткового договору до договору
позики відбулась новація, у зв'язку з
чим договір іпотеки припинив свою дію
відповідно до ч. 4 ст. 604 ЦК України, не
заслуговують на увагу, оскільки
іпотека припиняється лише з підстав
передбачених ст. 17 Закону України "Про
іпотеку".

Крім того, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку про те, що
додаткові договори були укладені з
порушенням вимог ст. 19 Закону України
"Про іпотеку", оскільки згідно ч. 1 ст. 4
Закону України "Про іпотеку" державна
реєстрація обтяження нерухомого майна
іпотекою, у редакції чинній на час
укладення додаткового договору
іпотеки, не була обов'язковою.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_3 у зв'язку з
безпідставністю вимог.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд,
неправильно застосувавши норми
матеріального права, безпідставно
скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року скасувати,
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.В. Кафідова

Судді:
В.І. Амелін

М.К. Гримич

О.В.
Закропивний

С.Ф. Хопта