Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року м. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Юровська Г.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 23 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 11 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням; за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
користування квартирою, зобов'язання
вчинити певні дії та вселення,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 16
квітня 1999 року їй належить квартира
АДРЕСА_1, яку було приватизовано. У 2001
році у спірній квартирі
зареєструвалась донька позивачки -
ОСОБА_4 та її чоловік - ОСОБА_2 Рішенням
Харківського районного суду
Харківської області від 27 вересня 2012
року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
розірвано. З січня 2012 року відповідач
за вищевказаною адресою не з'являвся,
його особистих речей у квартирі немає,
проте на сьогодні він залишається
зареєстрованим у належній позивачці
квартирі, що порушує її право на
належну їй власність та позбавляє
можливості вільно розпоряджатись
своїм майном.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3
просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, а також зобов'язати Липецький
сектор Харківського району ГУ ДМС
України в Харківській області зняти
останнього з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18
січня 1997 року між ним та ОСОБА_5 −?
донькою ОСОБА_3, було укладено шлюб, від
якого вони мають спільну дитину -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після укладення
шлюбу, ОСОБА_2 разом із дружиною та
донькою проживали у однокімнатній
квартирі АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_3,
та користувались вказаним житлом з
дозволу останньої.

У грудні 1997 року ОСОБА_3 було здійснено
обмін однокімнатної квартири, в якій
проживала родина ОСОБА_2, на
двокімнатну АДРЕСА_1. З кінця 2011 року
стосунки між ОСОБА_2 та його дружиною
ОСОБА_4 почали погіршуватись і у січні
2012 року остання забрала в нього ключі
від квартири і повідомила, що він не має
жодних прав на це житло. Пізніше він
дізнався, що єдиним власником
зазначеної квартири є ОСОБА_3

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив
суд визнати за ним право користування
квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_3
не чинити йому перешкод у користуванні
житлом.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області

від 23 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 11 серпня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволення позову ОСОБА_3 відмовити, а
зустрічний позову задовольнити,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з того, що
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14 жовтня 2013
року було встановлено, що ОСОБА_2 не
проживав в спірній квартирі з січні

2012 року, тобто був відсутній без
поважних причин понад один рік, що
відповідно до ст. 405 ЖК України є
підставою визнати його таким, що
втратив право користування квартирою.

Щодо зустрічного позову, то судом
обґрунтовано визначено, що позовні
вимоги ОСОБА_2 не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
про порушення судами норм
процесуального права чи неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права користування
квартирою, зобов'язання вчинити певні
дії та вселення, за касаційною скаргою
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 23 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 11 серпня 2014
року.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Г.В. Юровська