У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий: Хилевич С.В.,

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участю позивача і представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Млинівського районного суду
від 3 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Млинівського
районного суду від 3 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено: розірвано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що
зареєстрований 12 січня 2001 року в
Підгаєцькій сільській раді
Млинівського району Рівненської
області, актовий запис № 1.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх
видів його заробітку та доходів, але не
менш 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 20 січня 2012 року і
до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 700
гривень витрат на правову допомогу та 6
127 гривень витрат за переклад
документів у справі на іноземну мову.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 214, 60
гривень судового збору.

8 серпня 2014 року заяву відповідача про
перегляд заочного рішення місцевим
судом залишено без задоволення.

У поданій на рішення суду в частині
стягнення аліментів апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального й процесуального
права.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом того, що на час
вирішення спірних відносин він не
працює. Суд без з'ясування обставин, що
мають істотне значення, а саме обсягу
витрат та обов'язкових платежів, які
має сплачувати зі своїх доходів на
підставі законодавства Фінляндії,
прийшов до хибного висновку про те, що
його матеріальне становище дозволяє
сплачувати аліменти у розмірі, на якому
наполягала позивач. Вважав, що позивач
не забезпечила доказів, котрі свідчили
би про його можливість сплачувати
аліменти у присудженому судом розмірі.
Зазначений розмір аліментів позбавить
його можливості сплачувати повний
обсяг обов'язкових платежів та
фактично залишить його без коштів для
існування. Натомість запропонований
ним розмір аліментів у 2 000 гривень, на
його думку, повністю відповідає
потребам дітей і, більше того,
перевищує прожитковий мінімум для
дитини відповідного віку.

Вважав, що судом залишено без уваги те,
що він не має постійного стабільного
заробітку, постійно проживає на
території іноземної держави, а тому
зобов'язаний додержуватися
законодавства Фінляндії, зокрема щодо
сплати обов'язкових платежів до
державного бюджету.

Крім того, оскаржуване рішення є
неконкретним, оскільки за його
правилами повинен сплачувати аліменти
в присудженому розмірі і після
досягнення старшою дочкою повноліття.

З цих міркувань та вважаючи, що
достатніми є підстави для стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі,
просив заочне рішення Млинівського
районного суду від 3 червня 2014 року в
частині стягнення аліментів скасувати,
ухваливши нове, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позову про стягнення з
відповідача аліментів у розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку й
доходу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі та з'явились
в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи ОСОБА_1,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи вимоги про стягнення
аліментів на утримання дітей на
користь позивача, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що
відповідач, будучи батьком малолітніх
дочок, зобов'язаний утримувати дітей до
досягнення ними повноліття. Оскільки
платник аліментів має регулярний
стабільний дохід, а саме отримує
соціальну допомогу з безробіття,
обґрунтовано визначено розмір
аліментів на двох дітей у частці від
його доходу.

З матеріалів справи вбачається, і ці
обставини сторонами не оспорюються, що
внаслідок шлюбних відносин ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 мають двох дітей: дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12,13). Діти проживають
разом з матір'ю та перебувають на її
утриманні.

Відповідач мешкає за межами України - у
Фінляндії, на час розгляду справи
офіційно не працює, однак за місцем
свого проживання отримує соціальну
допомогу з безробіття. Визнав ту
обставину, що розмір допомоги в
еквіваленті до української
національної валюти на момент
вирішення спірних відносин складає
близько 10 000 гривень щомісячно (а.с.
126-127). Також матеріали справи містять
переконливі докази про отримання ним
протягом 2011-2013 років соціальної
допомоги, що обчислюється подобово,
тобто має регулярний характер (а.с.
118-123).

Згідно із вимогами ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.
Частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та встановивши, що суб'єктивні
права дітей на утримання їх батьком є
порушеними, суд першої інстанції
застосував норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, і
обґрунтовано визначив розмір
аліментів на двох малолітніх дочок у
частці від всіх видів доходу
(заробітку) платника аліментів.

Місцевим судом вірно враховано
положення ст. 182 СК щодо обставин, які
беруться до уваги при визначенні
розміру аліментів, а саме стан здоров'я
та матеріальне становище дітей і
ОСОБА_1, відсутність у відповідача
інших дітей та непрацездатних дружини,
батьків, дочки, сина, те, що він
регулярно отримує соціальну допомогу з
безробіття, а також інші обставини, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи.

За наведеного розмір частки, яка
підлягає стягненню зі всіх видів
доходів платника аліментів на користь
позивача на утримання спільних
малолітніх дітей обґрунтовано
визначено в 13 частину, але не менше як 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про
незрозумілість висновків суду щодо
розміру аліментів, оскільки після
досягнення старшою дочкою він
зобов'язаний буде сплачувати
присуджені аліменти і в подальшому, не
заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК
України якщо стягуються аліменти на
двох і більше дітей, суд визначає єдину
частку від заробітку (доходу) матері,
батька на їх утримання, яка буде
стягуватися до досягнення найстаршою
дитиною повноліття. Якщо після
досягнення повноліття найстаршою
дитиною ніхто з батьків не звернувся до
суду з позовом про визначення розміру
аліментів на інших дітей, аліменти
стягуються за вирахуванням тієї рівної
частки, що припадала на дитину, яка
досягла повноліття.

Не можна погодитися і з покликаннями
ОСОБА_1 про доцільність стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі,
виходячи з такого.

Оскільки норми ст. 184 СК України
передбачають присудження твердої
грошової суми у разі одержання
платником аліментів нерегулярного,
мінливого доходу, коли частину доходу
він отримує в натурі або за наявності
інших обставин, що мають істотне
значення, а обставин, які б давали
законні підстави для обрання цього
способу стягнення аліментів при
вирішенні спірних відносин не
вбачається, тому районним судом
правильно стягнуто аліменти саме в
частці від доходу (заробітку)
відповідача.

Доводи автора скарги про недоведеність
вимог позивача спростовуються
обставинами справи та положеннями
закону.

За змістом ст.ст. 10, 60, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона покликається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Платник аліментів у судовому засіданні
не спростував наявності у нього
законних зобов'язань утримувати своїх
дітей до досягнення ними повноліття.

З рештою доводів ОСОБА_1 - про
неможливість сплачувати обов'язкові
платежі за місцем свого проживання у
Фінляндії та позбавлення засобів до
існування у разі стягнення аліментів в
присудженому вигляді також не можна
погодитися через їх необґрунтованість.

Право колегії суддів переглянути
рішення суду в іншій частині
унеможливлюється правилами ст. 303 ЦПК
України щодо меж розгляду справи
апеляційним судом.

Так, частина 1 цієї статті передбачає
можливість перевірки апеляційним
судом законності і обґрунтованості
рішення суду першої інстанції лише в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
додержання судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні оскаржуваного рішення є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Млинівського районного
суду від 3 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: