Номер провадження 2/243/1150/2014
Номер справи 243/2289/14
УХВАЛА

« 10» жовтня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

представника відповідача - Відділу
Державної виконавчої служби
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції Донецької області -
Молжанінової Р.М.

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі №19 Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
Заяву ОСОБА_5 про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ

В провадженні Слов»янського
міськрайонного суду Донецької області
знаходиться цивільна справа за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відділу Державної виконавчої служби
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції Донецької області,
Філії 05. Приватного підприємства
«НИВА-В.Ш.», ОСОБА_5, Державного
нотаріуса Першої Слов»янської
Державної нотаріальної контори Леус
С.М., з участю третьої особи-
Реєстраційної служби Слов»янського
міськрайонного управління юстиції
Донецької області, про визнання
недійсними прилюдних торгів
нежитлової будівлі, свідоцтва про
право власності, скасування державної
реєстрації, визнання права власності.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 09 квітня 2014
року за Заявою позивача ОСОБА_1
накладено арешт на спірне нерухоме
майно, а саме нежитлову будівлю з
тамбуром, ганком, контейнером і
кіоском, яка позначена в плані БТІ
літерами (А-1, а, а 1, а. 2) площею 41,8 кв. м.,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.
65-66).

Даний арешт було накладено з метою
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відділу державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, Філії 05 ПП «Нива -
В.Ш.», ОСОБА_5, Реєстраційної служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції за участю третьої
особи державного нотаріуса
Слов'янської державної нотаріальної
контори Леус С.М. про визнання
недійсними торгів, протоколу, акту,
свідоцтва та поділ спільного майна
подружжя.

Необхідність у вжитті цих запобіжних
заходів обґрунтовується тим, що
предметом спору є спільне сумісне
майно подружжя, дійсно виник спір та у
зв'язку із чим існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду.

06 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_5
звернувся до суду з Заявою про зняття
арешту з нерухомого майна, посилаючись
на те, що він вважає що арешт був
накладений необґрунтовано, за
відсутністю необхідних для цього
законних підстав та у порушення вимог
ст. 151 ЦПК України та Постанови
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» за змістом ч. 1 ст.
151 ЦПК України єдиною підставою для
забезпечення позов є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь - якої з осіб, котрі беруть участь у
справі.

Забезпечення позову допускається на
будь - якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК України, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 вищезазначеної Постанови
Верховного Суду України встановлено,
що розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Умовою застосування заходів
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно, яке
є у відповідача на момент пред'явлення
позову до нього, може зникнути,
зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання рішення сіді
або утруднення виконання рішення суду
(реалізація майна чи підготовчі дії до
його реалізації тощо). Саме лише
посилання в заяві на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування
не є достатньою підставою для
задоволення відповідної заяви.

Виходячи з цього та у повній
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України саме позивач повинен довести
суду належними та допустимими доказами
наявність реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи 09
квітня 2014 року позивачка звернулась до
суду з заявою про накладення арешту на
вищезазначену нежитлову будівлю в
якій, в порушення вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, взагалі не міститься жодного
обґрунтування щодо необхідності
накладання арешту , а також його
підстав. До заяви докази існування
реальної загрози невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду не додані (додано лише
квитанцію про сплату судового збору та
копію Свідоцтва від 25 березня 2014 року),
не містяться такі обставини (докази) й у
ухвалі суду.

При відсутності з його боку наміру
вчинення дій, які можуть в майбутньому
ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення суду свідчить й той
факт, що 26 березня 2014 року ним із ПрАТ
«СК «Провідна» було укладено та
оплачено Договір страхування цього
майна строком дії до 27 березня 2015 року.

Також, відповідно до п. 4 Постанови
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.
Наприклад, обмеження можливості
господарюючого суб'єкта користуватися
та розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Як він раніше наголошував накладений
арешт значно обмежує його в
можливостях щодо розпорядження цим
майном, в тому числі щодо його ремонту
та відновлення внаслідок його
пошкодження під час бойових дій у місті
Слов'янськ з метою його подальшої
експлуатації за призначенням як
об'єкту торгівлі (магазину).

Вважає, що позов подано відповідачкою
лише для того, щоб будь - яким чином
створити штучні перепони для подальшої
реалізації мною права власника на цю
будівлю, а не задля розподілу цього
майна.

Таким чином, оскільки позивачкою не
доведено жодних обставин з якими ст. 151
ЦПК України пов'язує вжиття заходів
забезпечення позову, то вважає, що
застосування заходів забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
належне йому приміщення є
безпідставним та необґрунтованим.

Наявність арешту в забезпечення позову
порушує його права власника цього
приміщення, не дозволяє вчиняти
дозволені законом дії, в тому числі
розпоряджатися ним.

Також відповідно до первісної редакції
позовної заяви від 20 березня 2014 року
відповідачем був визначений ОСОБА_2
Згідно з уточненою позовною заявою
відповідачами вже було зазначено п'ять
осіб, в тому числі й його, та одну третю
особу, тобто подавши уточнену позовну
заяву позивачка по суті зажадала від
суду залучити інших відповідачів
(співвідповідачів). Згідно з ст. 33 ЦПК
України вирішення питання щодо
залучення співвідповідачів
здійснюється судом у судовому
засіданні та викладається в ухвалі
суду і є підставою для участі залучених
відповідачів (співвідповідачів) в
процесі.

Прийнявши 09 квітня 2014 року уточнену
позовну заяву судом не було залучено
його до участі у справі як відповідача
(співвідповідача) та в той же день (09
квітня 2014 року) було накладено арешт на
приміщення. Пунктом 3 Постанови
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» визначено, що
згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладання
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Таким чином, оскільки станом на 09
квітня 2014 року він не був залучений до
участі у справі як відповідач
накладання арешту на належне йому
майно є безпідставним та незаконним.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.
55 Конституції України, ст. 154 ЦПК
України,

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5
підтримав свої заявлені вимоги, на
обґрунтування яких послався на
обставини, викладені у заяві. А також
вказав, що посилаючись на ухвалу суду
позивач не вивозить приналежне їй
майно, яке знаходиться у придбаній ним
будівлі. Він також не може вирішити
питання стосовно земельної ділянки,
яка розташована під спірним нерухомим
майном. Також перебування майна в
арешті не дозволяє йому, вирішувати
питання про можливість відчуження
вказаного спірного майна. Просить суд
скасувати арешт на нежитлову будівлю з
тамбуром, ганком, контейнером і
кіоском, яка позначена в плані БТІ
літерами (А-1, а, а 1, а. 2) площею 41,8 кв. м.,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 який
накладений ухвалою Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 09 квітня 2014 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що Заява ОСОБА_5
про зняття арешту не підлягає
задоволенню, оскільки він може в разі
зняття арешту провести відчуження
нерухомого майна.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 вважає, що Заява відповідача не
підлягає задоволенню, оскільки на
теперішній час нерухоме майно, на яке
накладено арешт перебуває у спорі, є
спірним. ОСОБА_5 в судовому засіданні не
заперечує можливості відчуження цього
майна, що в подальшому може утруднити
виконання рішення суду.

Представник відповідача -Відділу
державної виконавчої служби
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції -Молжанінова Р.М.
підтримала Заяву відповідача ОСОБА_5,
вважає її обгрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши подані заявником
документи та матеріали, всебічно і
повно з"ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються
заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення справи по
суті, приходить до висновку, що
заявлені вимоги ОСОБА_5 про зняття
арешту не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

21 березня 2014 року до Слов»янського
міськрайонного суду Донецької області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя.

09 квітня 2014 року до Слов»янського
міськрайонного суду Донецької області
надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Відділу Державної
виконавчої служби Слов»янського
міськрайонного управління юстиції
Донецької області, Філії 05. Приватного
підприємства «НИВА-В.Ш.», ОСОБА_5,
Державного нотаріуса Першої
Слов»янської Державної нотаріальної
контори Леус С.М., з участю третьої
особи- Реєстраційної служби
Слов»янського міськрайонного
управління юстиції Донецької області,
про визнання недійсними прилюдних
торгів нежитлової будівлі, свідоцтва
про право власності, скасування
державної реєстрації, визнання права
власності, а також Заява від позивача
від 09 квітня 2014 року про забезпечення
позову.

Ухвалою Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 09 квітня 2014 року за Заявою позивача
ОСОБА_1 накладено арешт на спірне
нерухоме майно, а саме нежитлову
будівлю з тамбуром, ганком, контейнером
і кіоском, яка позначена в плані БТІ
літерами (А-1, а, а 1, а. 2) площею 41,8 кв. м.,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.
65-66).

Вказане нерухоме майно, яке позивач
вважає спільним майном подружжя - її та
відповідача ОСОБА_2 20 березня 2014 року
було продане, право власності
оформлено та зареєстроване за ОСОБА_5
Валерійовичем- відповідачем по справі.
На теперішній час вказане нерухоме
майно, є предметом спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 151, 152 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно зазначених норм закону
завданням забезпечення позову є
застосування судом, в провадженні
якого перебуває справа, заходів щодо
захисту матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують
реальне виконання у майбутньому
прийнятого судового рішення за його
позовом.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Оскільки предметом спору є нерухоме
майно, а саме нежитлова будівля з
тамбуром, ганком, контейнером і
кіоском, яка позначена в плані БТІ
літерами (А-1, а, а 1, а. 2) площею 41,8 кв. м.,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яке на
теперішній час належить на праві
власності відповідачу ОСОБА_5, а
позивач вважає, що вказане нерухоме
майно належить на праві спільної
сумісної власності їй та відповідачу
ОСОБА_2 то суд приходить до висновку, що
між сторонами дійсно виник спір з
приводу вказаного нерухомого майна і є
всі підстави вважати, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду, та
також вважає, що даний вид забезпечення
позову є відповідним та співмірним із
заявленими позовними вимогами.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 не надає
суду будь-яких переконливих доказів,
які б свідчили про те, що наявність
арешту нерухомого майна заважає йому
користуватися своїми правами, як
власника нерухомого майна, а саме:
ремонтувати приміщення, вирішувати
питання про земельну ділянку, яка
знаходиться під спірним нерухомим
майном, а також в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_5 не заперечував проти
можливого відчуження вказаного
нерухомого майна іншій особі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 154, 209, 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні Заяви ОСОБА_5 про зняття
арешту з нерухомого майна, а саме:
нежитлової будівлі з тамбуром, ганком,
контейнером і кіоском, яка позначена в
плані БТІ літерами (А-1, а, а 1, а 2) площею
41,8 кв.м., розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 відмовити
у зв»язку з відсутністю підстав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Апеляційного суду Запоріжської
області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в
нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
Т.А. Хаустова