Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Парінової І.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Святошинського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Святошинське РВ ГУДМС
України в м. Києві, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення без надання іншої житлової
площі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 8 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 5 серпня
2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року прокурор
Святошинського району м. Києва, діючи в
інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4,

ОСОБА_5, третя особа - Святошинське РВ
ГУДМС України в м. Києві, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення без надання іншої житлової
площі.

Позов мотивовано тим, що на підставі
свідоцтва про право власності від 26
лютого 2008 року ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1. З 10 жовтня 2008 року в
указаній квартирі проживає та
зареєстрований син позивачки -
відповідач ОСОБА_4, який без відома та
згоди ОСОБА_3 вселив свою дружину
ОСОБА_5

Зазначав, що відповідачі комунальні
послуги не сплачують, систематично
створюють конфліктні ситуації,
позивачка вимушена звертатися з
відповідними заявами до
правоохоронних органів. У 2009 року
відповідачі самовільно змінили замки
на вхідних дверях спірної квартири, чим
чинять ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні, володінні та
розпорядженні належної їй власності.
Ураховуючи викладене прокурор
Святошинського р-ну м. Києва просив
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_3 спірною квартирою шляхом
виселення відповідачів без надання
іншого жилого приміщення.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 8 квітня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

5 серпня 2014 року, позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, шляхом їх виселення з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Зобов'язано Святошинське РВ ГУДМС
України в м. Києві зняти ОСОБА_4 з
реєстраційного обліку в квартирі
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, керувався нормами
статей 157, ч.1 116 Житлового Кодексу
України, статей 317,321,391 ЦК України та
виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
своїми діями порушують права єдиного
власника квартири - ОСОБА_3, своєї
поведінкою роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1
(а.с. 6).

Відповідно до довідки об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Добробут» ОСОБА_4
зареєстрований та проживає в указаній
квартирі з 10 жовтня 2008 року (а.с.7).

Установлено, що в спірній квартирі без
реєстрації проживає

ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Однак, ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника будинку, які проживають разом
з ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_4
є сином позивачки, вселився він до
спірної квартири в установленому
законом порядку, тобто набув прав і
обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК
України.

Виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу власника або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час триваючої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися і під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Вирішуючи спір, суд в обґрунтування
своїх висновків послався на постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи та акти житлового органу про
неможливість потрапляння до квартири
позивачки у зв'язку зі зміною замка.

З постанов не вбачається, що
відповідачу в установленому законом
порядку виносилось офіційне
попередження. У матеріалах справи
відсутні також данні про те, що до
відповідачів застосовувалися будь-які
інші заходи запобіжного чи
громадського впливу.

Отже, вирішуючи спір, суди на порушення
вимог ст. 214 ЦПК на зазначені вимоги
закону та роз'яснення уваги не
звернули; не перевірили чи
застосовувались до відповідачів
заходи попередження на їх
антигромадську поведінку заходів
впливу, та якими доказами вони
підтверджуються.

Вияснення цих обставин має вирішальне
значення для правильного вирішення
спору.

Суд апеляційної інстанції на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
уваги не звернув і помилково залишив
без змін рішення суду першої інстанції.

Оскільки суд не дав належної оцінки
всім доказам у справі, допустив
неправильне застосування норм
матеріального закону, припустився
порушень норм процесуального права та,
які згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 8 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 5 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукГоловуючий О.С.
Ткачук Судді:В.С. ВисоцькаСудді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
О.В. Кафідова І.К. Парінова О.В. Умнова
І.М. Фаловська