Справа № 361/754/2014-ц Головуючий у І
інстанції Сердинський В.С.Провадження
№ 22-ц/780/5410/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 05 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення
порядку користування будинком та
надвірними спорудами, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про встановлення
порядку користування будинком та
надвірними спорудами. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником
1/8 частини будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення
Броварського міськрайонного суду від 17
травня 2011 року. Співвласниками
зазначеного домоволодіння є
відповідач ОСОБА_8 та треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7 Разом з тим, на даний час
право позивача на володіння,
користування та розпорядження
частиною свого майна грубо порушується
відповідачем ОСОБА_1, так як він не
допускає позивача на подвір'я будинку.
Посилаючись на викладені обставини
просив виділити йому з надвірних
будівель в користування: сарай «в-1» -
вартістю 1248 гривень., сарай - прибудова
«в-3» - вартістю 988 гр., сарай - прибудова
«а-5» - вартістю 1151грн., навіс «П» -
вартістю 937 грн., навіс «С» - вартістю 902
грн., навіс «Р» - вартістю 1187 грн.,
вбиральню «Ф» - вартістю 6221 грн., 2/3
частини тротуару «т» - вартістю 529 грн.,
загальна вартість яких складає: 13163
грн., що на 891,5 грн. менше від ідеальної
вартості частки позивача.

За ОСОБА_1 у користування залишити
погріб «а-1» - вартістю 2429 грн.; гараж «В»
- вартістю 15423 грн.; теплиця «Е» -
вартістю 3358 грн.; теплиця «Ж» - вартістю
3078 грн.; вбиральня «З» - вартістю 1305 грн.;
навіс «О» - вартістю 2057 грн.; колодязь
«К» - вартістю 3772 грн.; 2/3 частини
огорожі « 14» - вартістю 11633 грн.,
загальна вартість яких складає : 43055
грн. (ідеальна вартість частки ОСОБА_1
становить 14054,5 гр. х 3 = 42163,5гр.)

Визначити порядок користування ?
частини житлового будинку, яка
складається з приміщень під цифрою № 2
(2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9), між позивачем
та ОСОБА_1, визначивши за позивачем
право користування житловим
приміщенням 2-7 площею 10.3 кв.м.
Приміщення № 2-1 - коридор площею 4,6 кв.м;
№ 2-2 - кладова площею 3,1 кв.м; № 2-3 -
коридор площею 6,0 кв.м; № 2-8 - кухня
площею 8,0 кв.м; № 2-9 - санвузол площею 4,3
кв.м. визначити в спільне користування
з ОСОБА_1 ОСОБА_1 визначити в
користування житлові приміщення: № 2-4 -
кімната житловою площею - 9.2 кв.м; № 2-5 -
кімната житловою площею - 12.7 кв.м; № 2-6 -
кімната житловою площею - 21.9кв.м.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 05 серпня 2014
року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову у позові,
через невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
порушенням норм матеріального права. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що частка позивача є
незначною і не може бути виділена в
спільне користування будинком через
неприязні стосунки. Припинення права
на його частку не завдасть істотної
шкоди інтересам позивача, оскільки він
ніколи не проживав у вказаному будинку.
Крім того, зазначив, що земельна
ділянка на якій розташований будинок
належить йому на праві власності, а
тому не може бути виділена у спільне
користування.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2
на праві спільної часткової власності
належить 1/8 частина житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав
(а.с.15)

Згідно технічного паспорту на
зазначений житловий будинок
відповідач ОСОБА_1 та треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками
будинку та відповідно розмір частки
власності становить ОСОБА_6, ОСОБА_7 1/8,
ОСОБА_4 4/24, ОСОБА_5, ОСОБА_3 1/24, ОСОБА_1 3/8
(а.с.17-25).

19.04.2000 року між відповідачем ОСОБА_1 та
третіми особами був укладений договір
конкретного користування житловим
будинком (а.с.37-38), згідно якого в
конкретне користування ОСОБА_1
перейшли приміщення житлового будинку
позначені на плані цифрами: 2-1 кімната
корисною площею 4,6 кв.м.; 2-2 кімната
корисною площею 3.1 кв.м.; 2-3
кімната корисною площею 6,0 кв.м.; 2-4
кімната житловою площею 9,2 кв.м.;
2-5 кімната житловою площею 12,7 кв.м.; 2-6
кімната житловою площею 21,9 кв. м.;
2-7 кімната житловою площею 10,3
кв.м.; 2-8 кімната корисною площею
8,0 кв.м.; 2-9 кімната корисною площею
4,3 кв.м. та надвірні будівлі та споруди:
гараж «В», сарай «в-1», надбудова «в-2»,
сарай-прибудова «в-3» та «а-5», теплиці
«Е», «Ж», »Л», душ «З», навіс «О», «Т»,
«У», 2/3 частини «N» огорожі, «Р», «П», «С»
навіс, вбиральні «Ф», колодязю «К», 2/3
частини «т» тротуару.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_8 належить земельна
ділянка, на якій розташований спірний
будинок, площею 0,0655 га на підставі
рішення виконавчого комітету
Броварської міської ради № 392 від 19.12.1997
та № 37 від 20.01.1998 року.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 05 листопада
2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про поділ будинку в натурі
залишені без задоволення. Зі змісту
зазначеного рішення вбачається, що
підставою для відмови у позові стало не
надання позивачем до суду відповідного
дозволу на переобладнання та
перепланування жилого будинку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову про встановлення порядку
користування будинком, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
співвласником спірного будинку, а
право позивача на володіння,
користування та розпорядження його
частки порушується відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідності до вимог ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» якщо виділ
частки будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності.

Згідно вимог ст. 86 ЗК України земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільної власності
(спільна часткова власність) або без
визначення часток учасників спільної
власності (спільна сумісна власність).
Суб'єктами права спільної власності на
земельну ділянку можуть бути громадяни
та юридичні особи, а також держава,
територіальні громади.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного
кодексу України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" №7 від 16 квітня 2004 року
передбачено, що виходячи з того, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначаться насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до статті 88 Земельного
кодексу України повинен прийняти до
уваги цю угоду при вирішенні спорів як
між ними самими, так і за участю осіб,
котрі пізніше придбали відповідну
частку в спільній власності на землю
або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок поділено в натурі.
Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Такими чином, доводи апелянта про те, що
суд неправомірно виділив позивачу у
користування 2/3 частини тротуару не
заслуговують на увагу, оскільки не
ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача
в частині, що саме він є власником
земельної ділянки, а відтак суд не мав
права виділяти в користування позивача
споруди розташовані на ній, колегія
суддів не може прийняти до уваги з
наступних підстав.

Як було зазначено вище ОСОБА_2 є
власником 1/8 частини будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі рішення Броварського
міськрайонного суду від 17 травня 2011
року.

Згідно з вимогами ст. 377 ЦК
України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок, будівлі
або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

У відповідності до ст. 120 ЗК України при
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі і споруди.

Отже набувши право власності на
частину будинку позивач набув право
власності і на відповідну частину
земельної ділянки.

Посилання апелянта на те, що частка
позивача є незначною і право власності
останнього на неї може бути припинено
зі сплатою відповідної компенсації
також не ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки зазначені вимоги не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Таким чином висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
наявних у справі доказах, доводи
апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують, а відтак
вимоги апеляційної скарги задоволені
бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 05 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.