РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2014 р.
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Греховій Г.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача -
Федака М.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Хмельницькому цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Житловий альянс" про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Житловий альянс" про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів, посилаючись на те, що
01 квітня 2008 року між нею та
відповідачем було укладено договір №
016450, предметом якого є надання послуг,
спрямованих на придбання товару, за
ціною, зазначеною в Додатку № 1 до
договору, через систему «Альянс»,
організовану фірмою.

Згідно пункту 2.1 договору фірма
зобов'язується надати послуги,
спрямовані на придбання товару за
ціною, зазначеною в Додатку № 1 до
даного договору на умовах діяльності
системи «Альянс», в тому числі: а)
сформувати групу учасників системи; б)
організовувати та проводити розподіли
фонду групи щодо надання учаснику
системи права на купівлю товару; в)
здійснити оплату товару на користь
учасника системи чи надати суму в
позику для придбання товару самим
учасником системи.

Згідно додатку № 1 до договору № 016450
ціна товару становить 250 000 грн. Згідно
статті 1 додатку № 2 до договору № 016450
«Умови діяльності системи «Альянс»,
товаром є житловий будинок або його
частина, квартира, садовий будинок,
дача, гараж, інша постійно розташована
будівля. Згідно Додатку № 2 до договору
«право на купівлю товару» - дозвіл, який
надає учаснику фірми в результаті
проведення розподілу фонду групи на
умовах, передбачених даним договором.
На підставі цього дозволу фірма
проводить оплату товару та організовує
його передачу у власність учасника
системи.

При укладанні вищезазначеного
договору № 016450 працівник фірми
повідомив, що з нею укладено кредитний
договір, після внесення певної суми
коштів, їй буде надано кредит для
придбання квартири.

На виконання умов договору позивачем
сплачено 9000 грн. реєстраційного
платежу та щомісячно сплачувались
чисті платежі в сумі 2138,89 грн.,
починаючи з травня 2008 року по березень
2013 року включно (крім лютого 2013 року).
Таким чином, позивачем було сплачено на
виконання умов договору кошти на
загальну суму: 9000 + 2138,89 х 58 місяців =
133055,62 грн. Вказана обставина
підтверджується квитанціями.

Вважає, що договір № 016450 від 01.04.2008 року,
має бути визнано недійсним, а кошти
сплачені нею за відповідним договором,
повернуті з таких підстав.

Як виявилось, відповідач ніяких позик
не надає, а формує фонд групи учасників
системи за рахунок чистих платежів,
сплачених учасниками групи, а потім на
власний розсуд приймає рішення про
право на купівлю товару та розподіл
фонду групи між його учасниками в
порядку позики. За рахунок цих коштів
учасники групи можуть придбати собі
житло.

У відповідності до частини 6 статті 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», правочини здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

До нечесної підприємницької практики
згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 того ж Закону
відноситься зокрема і будь-яка
діяльність, що вводить споживача в
оману.

Одним з видів такої діяльності у
відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів», є
утворення, експлуатація або сприяння
розвитку пірамідальних схем, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції, що має місце
у іншому випадку.

Система «Альянс» ґрунтується на
наданні позик за рахунок не власних
платежів ТОВ «Житловий Альянс», а
коштів, залучених до фонду групи
учасників системи за рахунок платежів,
сплачених учасниками групи, таким
чином, договір укладено із
застосуванням нечесної
підприємницької практики.

З договору слідує, що позивач
сплачувала відповідачу кошти не за
одержання товару чи послуги, а фактично
за можливість одержання права на
отримання позики, яке надавалося не за
рахунок відповідача, а за рахунок
залучення інших споживачів і їх коштів
до такої ж схеми, право отримати позику
залежить від розміру фонду і внесення
коштів іншими учасниками системи
«Альянс».

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Таким чином, керуючись вищевказаним,
можна зробити висновок про те, що
договір № 016450 від 01.04.2008 року є
нікчемними, внаслідок того, що його
недійсність передбачена законом.

Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, а кожна із
сторін такого правочину зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, позивач вважає, що до
договору № 016450 від 01.04.2008 року мають
бути застосовані наслідки, передбачені
вищевказаною статтею в частині
стягнення з ТОВ «Житловий Альянс» на
користь позивача 133 055,62 грн., фактично
сплачених за вказаними договором.

Позивач просить визнати недійсним
договір № 016450 від 01.04.2008 року, укладений
між позивачем та товариством з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс». Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс» на користь позивача кошти у
сумі 133 055 гривень 62 коп.

У судовому засіданні позивач у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
посилаючись на безпідставність вимог
позивача, оскільки діяльність ТОВ
«Житловий Альянс» відповідає вимогам
закону та не має характеру нечесної
підприємницької діяльності,
спрямованої на створення
«пірамідальних схем» і введення
споживача в оману.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 01 квітня 2008 року
між ТОВ «Житловий Альянс» та

ОСОБА_1 було укладено договір № 016450 та
підписаний додаток № 1 від 01 квітня 2008
року та Додаток № 2 від 01 квітня 2008 року.

Предметом договору від 01 квітня 2008 року
№ 016450 є послуги, спрямовані на
придбання товару, які ТОВ «Житловий
Альянс» надає ОСОБА_1 Також п. в) ст.2.1
договору передбачено, що ТОВ «Житловий
Альянс» зобов'язано здійснити оплату
товару на користь позивача або надати
відповідну суму в позику для придбання
товару самим учасником системи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач приступив до виконання взятих
на себе зобов'язань, зокрема, сплатив
реєстраційний платіж у сумі 9000 грн., що
підтверджується квитанцією
№99 та щомісячно сплачував
чисті платежі в сумі 2138,89 грн.,
починаючи з травня 2008 року по березень
2013 року включно (крім лютого 2013 року).
Позивачем було сплачено на виконання
умов договору кошти на загальну суму:
9000 + 2138,89 х 58 місяців = 133055,62 грн., що
підтверджується квитанціями.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1 п. 7 ч.3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів, з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору
сторін, укладеного у рамках
функціонування системи придбання
товару у групах «Альянс», є надання
учаснику програми адміністративних
послуг, у тому числі фінансового
характеру, з метою придбання ним
об'єкта нерухомості.

Відповідно до ст. 6 договору ТОВ
«Житловий Альянс» гарантує надання
кожному учаснику права на купівлю
товару, зазначеного в Додатку № 1 до
цього Договору за умови виконання
учасником системи усіх зобов'язань за
цим договором.

Статтею 2 договору передбачено, що ТОВ
«Житловий Альянс» зобов'язується
надати послуги, спрямовані на
придбання товару, зазначеного в
Додатку № 1 до даного Договору. При
цьому відповідно до ст. 1 додатку № 2 до
договору поняття «право на купівлю
товару» означає дозвіл, який надає
учаснику системи фірма в результаті
проведення розподілу групи на умовах
передбачених даним договором. Водночас
на підставі дозволу ТОВ «Житловий
Альянс» проводить оплату товару та
орган його передачу у власність
учасника системи.

Передбачені договором умови
дозволяють учаснику сплачувати ціну
товару невеликими щомісячними
внесками, які названі в договорі «Чисті
платежі».

Відповідно до статті 1 Визначення
термінів додатку № 2 до Договору
«Чистий платіж - це частина Ціни товару,
розмір якого визначається шляхом
ділення Ціни товару на кількість
платежів, зазначених у Графіку
платежів.

Статтею 5 додатку № 2 до договору
встановлено, що для отримання товару
учасник системи повинен: 1) вказати
продавця товару, який має його продати
та надати фірмі детальну інформацію
про товар та правовстановлюючі
документи на нього; 2) надати фірмі
заяву про відрахування суми
запропонованих в декларації чистих
платежів від товару зазначеної в
додатку № 1; 3) надати фірмі гарантії
повної оплати платежів, передбачених
Договором та його додатками.

Таким чином, в договорі передбачено, що
споживач кожного місяця сплачує
частину ціни товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди,
має повне право вимагати ТОВ «Житловий
Альянс» виконання свого зобов'язання, а
саме: оплатити продавцю вартість
товару та передати товар споживачу,
незалежно від того чи сплачують кошти
інші споживачі.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що діяльність ТОВ
«Житловий Альянс» за договором не є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», і не суперечить змісту п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв'язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми» -
безтоварність та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших,
оскільки за схемою придбання товарів у
групах придбавають товар усі учасники
за рахунок об'єднання внесків кожного з
них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання товару кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно враховувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ «Житловий Альянс» з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Закон України «Про ліцензування певних
видів господарської діяльності»
визначає види господарської
діяльності, що підлягають
ліцензуванню, порядок їх ліцензування,
встановлює державний контроль у сфері
ліцензування, відповідальність
суб'єктів господарювання та органів
ліцензування за порушення
законодавства у сфері ліцензування.

Статтею 2 цього Закону в редакції,
чинній на момент укладення
оспорюваного договору, передбачалося,
що ліцензування банківської
діяльності, професійної діяльності на
ринку цінних паперів, діяльності з
надання фінансових послуг,
зовнішньоекономічної діяльності,
ліцензування діяльності в галузі
телебачення і радіомовлення,
ліцензування у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії, ліцензування у сфері
освіти, ліцензування у сфері
інтелектуальної власності,
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, у сфері телекомунікацій,
будівництві здійснюється згідно з
законами, що регулюють відносини у цих
сферах.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(який був чинний на час укладання
договору № 016450 від 01 квітня 2008 року)
визначено поняття фінансової установи.
Зокрема, це є юридична особа, яка
відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг та яка
внесена до відповідного реєстру у
порядку, встановленому законом,
виключним видом діяльності яких є
надання фінансових послуг.

Тобто, зазначеною статтею закріплено
основні вимоги для віднесення
юридичної особи до такої що надає
фінансові послуги, а сам Закон Україні
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
регулює відносини лише за участю
учасників ринків фінансових послуг.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(який був чинний на час укладання
договору № 016450 від 01 квітня 2008 року)
фінансовими вважаються такі послуги: 1)
випуск платіжних документів, платіжних
карток, дорожніх чеків та/або їх
обслуговування, кліринг, інші форми
забезпечення розрахунків; 2) довірче
управління фінансовими активами; 3)
діяльність з обміну валют; 4) залучення
фінансових активів із зобов'язанням
щодо наступного їх повернення; 5)
фінансовий лізинг; 6) надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту; 7) надання
гарантій та поручительств; 8) переказ
грошей; 9) послуги у сфері страхування
та накопичувального пенсійного
забезпечення; 10) торгівля цінними
паперами; 11) факторинг; 12) інші операції,
які відповідають критеріям, визначеним
у пункті 5 частини першої статті 1 цього
Закону.

Враховуючи вище зазначене, на момент
укладення сторонами оспорюваного
договору надання послуг із
адміністрування придбання товарів у
групах законодавством не було
віднесено до переліку видів фінансових
послуг.

Законом України від 02 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 09
січня 2012 року) внесено зміни до 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено п. 111, відповідно до якого
до фінансових послуг віднесено послуги
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Відповідно до додатку № 2 до Договору
система «Альянс» - це система придбання
товарів, що базується на створенні груп
покупців (учасників системи), метою
якої є придбання учасником системи
товару в порядку та на умовах
передбачених цим Договором. Кожен
укладений договір включається в групу,
кожній сформованій групі надається
порядковий номер, кожному учаснику
системи - порядковий номер його в групі.
Після формування групи учасників
залучення інших учасників не
відбувається. Право на отримання
товару здійснюється в порядку,
передбаченому Договором, і відповідно
до платежів, здійснених самим
учасником, а не відповідно до платежів,
здійснених іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем
товару здійснюється виключно
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, і незалежно від платежів інших
клієнтів відповідача.

З наведеного вбачається, що
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти. Отже, якщо
укладений сторонами правочин
передбачає одержання споживачем
необхідного йому товару, визначає
умови (схему фінансування тощо), за яких
такий товар може бути одержаний (у тому
числі закріплює відповідні права та
обов'язки сторін), то до такого
правочину не може бути застосовано
визначення «пірамідальної схеми».

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивач не надав суду
належних та допустимих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог, а
тому у задоволенні позову слід
відмовити.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» № 10 від 29.05.2013
року перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Суд приходить до висновку про пропуск
позивачем строку позовної давності,
оскільки договір № 016450 був укладений
між ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_1
01.04.2008 р., проте відмовляє у позові з
підстав безпідставності вимог
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст. ст.
3, 215, 627, 628 Цивільного кодексу України,
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 1,4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послу»,
суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Житловий альянс" про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів відмовити.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особою, без участі якої проголошено
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.