АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/1145/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю позивача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія»

на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 23 червня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1

до приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» /надалі «Товариство»/

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору ОСОБА_2,

про відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИЛА:

Апелянт звернувся зі скаргою на
рішення суду першої інстанції від 23.06.14,
вважаючи, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просить його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1

Порушення вбачає в тому, що судом
неповно з'ясовано обставини справи, не
надано належної оцінки доказам, а саме:
з пояснень про обставини ДТП водіїв
обох транспортних засобів, схеми,
складеної після аварії та зафіксованої
в повідомленні про
дорожньо-транспортну пригоду,
характеру механічних пошкоджень,
виявлених на обох ТЗ, спеціалісти ПрАТ
«УПСК» прийшли до висновку, що причиною
вищезгаданої ДТП стала
невідповідність дій обох учасників
цієї пригоди вимогам пунктів 1.3., 2.3. б),
12.2. та 13.3. ПДР України. Однак суд не
перевірив належним чином доводів,
якими обґрунтовувались заперечення
відповідача та не навів жодних мотивів
прийнятого ним рішення та обставин, які
б спростовували доводи відповідача
щодо правомірності виплати страхового
відшкодування ПрАТ «УПСК» ОСОБА_1 у
зв'язку заподіяння неподільної шкоди
взаємопов'язаними сукупними діями
декількох осіб у розмірі 2274, 53 грн.

Зазначає, що при розгляді даної
справи судом неправильно застосовано
норми матеріального права, зокрема, ст.
25 Закону України «Про страхування», п.
36.3, ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Вказані обставини призвели на думку
апелянта до постановлення незаконного
рішення.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 23.06.14 позов
ОСОБА_1 до Товариства про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки задоволено. Стягнуто із
відповідача в користь позивача
страхове відшкодування в розмірі 2774,52
грн. та в дохід держави судовий збір у
розмірі 229,40 грн.

У суді позивач скаргу не визнав та
просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши учасника судового процесу,
перевіривши юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 забезпечена полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів у Товаристві, що
підтверджується договором
обов'язкової цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/3843596 від 24.07.12,
ДТП сталася із вимни третьої особи,
тому відповідач зобов'язаний сплатити
недоїмку страхового відшкодування, так
як сплачена сума в розмірі 2274,52 грн. не
покриває заподіяної позивачу шкоди.

Із таким висновком судова колегія
погоджується.

Установлено, що 24.01.12 на автодорозі
поблизу с. Волиця Кременецького району
Тернопільської області сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу марки «ЗАЗ ТF 698
К», державний реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, що належить позивачу, з
транспортним засобом марки «DaewooSens T1310»,
державний реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Судом вірно оцінені докази по
справі й зроблено висновок про
відсутність вини позивача у пригоді.

Із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що
останній рухався по своїй смузі
проїзної частини дороги, вільній від
снігових заметів. Йому на зустріч
рухався транспортний засіб марки
«DaewooSens T1310» під керуванням ОСОБА_2, який
виїхав на його смугу через наявність
снігових заметів на його смузі для руху
та погану видимість. Транспортний
засіб позивача не зміг уникнути
зіткнення, внаслідок чого зазнав
пошкоджень.

На виклик працівники ДАІ не приїхали й
на місці дорожньо-транспортної пригоди
учасниками ДТП складено повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду.

Із даного повідомлення
вбачається, що причиною ДТП є звуження
дороги через снігові намети. Пригода
сталася на смузі для руху
транспортного засобу позивача.

Судом першої інстанції враховано
пояснення учасників ДТП й вірно
зроблений висновок, що ОСОБА_2 порушено
п.п. 1.3, 2.3, 10.1, 10.3, 11.1, 11.2, 12.1 ПДР України, а
тому з вини останнього сталася
дорожньо-транспортна пригода.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1
підтвердив обставини, викладені в
повідомленні про ДТП.

Із огляду на це є неспроможними доводи
апелянта про взаємність вини обох
водіїв.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦПК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором. Страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.
Інші збитки вважаються застрахованими,
якщо це встановлено договором.

Статтею 990 ЦК України закріплено,
що страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.

Судом встановлено, що відповідач
отримав повідомлення про страховий
випадок.

Згідно калькуляції вартості
відновлювального ремонту № 4713 від 24.01.13
року, вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу «ЗАЗ ТF 698
К», державний реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, становить 5549,05 грн. Розмір
франшиза склав 500,00 грн..

Товариством виплачено позивачу 2274,53
грн., половину вартості
відновлювального ремонту за мінусом
франшиза.

Суд першої інстанції вірно
послався на ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правої відповідальності
власників транспортних засобів», якою
покладається на страховика обов'язок
по відшкодованою витрати, пов'язаних з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу у зв'язку з його
пошкодженням транспортного засобу.

Оскільки у ДТП вина позивача
відсутня, доводи апелянта не
підтверджені жодними об'єктивними
даними, тому суд апеляційної інстанції
вважає, що рішення є законним та
обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович