АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 інстанції - Зінченко С.В.
Доповідач - Борисова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернулася до
суду із позовом, в якому, з урахуванням
уточнених вимог, просила стягнути з
відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 3496 грн., завдану внаслідок
залиття квартири, 350 грн. в рахунок
відшкодування витрат по складанню
кошторису ремонтних робіт та моральну
шкоду в розмірі не менше п'яти
мінімальних заробітних плат.

В мотивування вимог посилалася на те,
що 04 серпня 2013 року сталося залиття з
квартири поверхом вище. Проте, ОСОБА_3,
що є винною у заподіянні шкоди,
відмовляється відшкодувати завданні
залиттям збитки.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 08 липня 2014 року у в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач
подала апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення її
позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що кошторис
наданий нею відповідає вимогам закону,
оскільки його складено організацією,
яка мала на те відповідну ліцензію.

Крім того, суд безпідставно скасував
заочне рішення від 08 квітня 2014 року,
оскільки ОСОБА_3 проживає за адресою:
АДРЕСА_2.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи апеляційної скарги
підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач проти апеляційної скарги
заперечувала та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині відшкодування майнової шкоди,
суд виходив з того, що позивачем не
доведено розмір спричиненої нанесених
їй збитків.
колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач є власником квартири АДРЕСА_1
(а.с.17, 18), а відповідач є власником
квартири АДРЕСА_2 (а.с.56).

Згідно з ст.151 ЖК УРСР громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(квартиру), зобов'язані забезпечувати
його схоронність, проводити за свій
рахунок поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку прибудинкову
територію.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167
ЦК України для покладення
відповідальності на заподіювача
майнової та моральної шкоди, зокрема в
результаті бездіяльності заподіювача,
необхідна сукупність таких
обов'язкових умов: наявність шкоди,
протиправність дій заподіювача шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача і шкодою, вина в
заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна
відповідальність за загальним
правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою особи та
завданою шкодою є обов'язковою умовою
відповідальності, яка передбачає, що
шкода стала об'єктивним наслідком
поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що 04 серпня 2013 року
сталося залиття квартири АДРЕСА_1 через
прорив гнучкого шлангу на рукомийнику
у квартирі АДРЕСА_2, про що 04 серпня 2013
року було складено відповідний акт
про залиття слюсарем - сантехніком
ОСОБА_4 та власниками квартир АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 (а.с. 2).

Проте, як вірно зазначив суд першої
інстанції даний акт не відповідає
вимогам закону, оскільки згідно
підпункту 2.3.6 пункту 2.3 «Технічне
обслуговування жилих будинків» Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року №76 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 25 серпня 2005 року за №927/11207, у
разі залиття, аварії квартир
складається відповідний акт (додаток 4
до Правил), у якому повинно бути
зазначено: що залито, які обсяги робіт,
які ушкодження, які речі ушкоджено.

Разом з тим, у зв'язку з невідповідністю
акта вимогам закону, кошторис наданий
позивачем не є належним та допустимим
доказом завданої ОСОБА_2 шкоди,
оскільки він був складений на підставі
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 та акту про залиття від 04
серпня 2013 року, тобто без обстеження
місця залиття, про що свідчить лист КП
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
«ПЕЧЕРСЬКЖИТЛО» від 13 червня 2014 року за
№ 18-26з (а.с.76).

Колегія суддів враховує також і ту
обставину, що сторонами по справі не
заперечується, що відповідач власним
коштом відновила ушкодження, завдані
квартирі позивача, а саме:
відремонтувала в ушкодженій частині
паркет підлоги та відновила освітлення
квартири.

Крім того, ця обставина
підтверджується копією відповіді OK
«Радуга-11» від 25 вересня 2013 року №37 на
лист голови Солом'янської РДА М.
Луцького від 13 вересня 2013 року
№108/06-К/0П-12/, заявою відповідача від 19
вересня 2013 року до правління ОК
«Радуга-11» та поясненнями позивача
викладеними нею в позовній заяві.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Проте, позивачем не надано доказів на
підтвердження обсягу та розміру
пошкоджень, які їй були спричинені
внаслідок залиття, яке мало місце 04
серпня 2013 року.

В суді апеляційної інстанції позивачу
судом роз'яснювалися наслідки
вчинення та не вчинення певних
процесуальних дій, в тому числі і право
заявити клопотання про призначення
відповідної судової експертизи для
встановлення обсягу пошкоджень
квартири, які виникли внаслідок
залиття її квартири, яке мало місце 04
серпня 2013 року та для визначення
розміру спричиненої їй матеріальної
шкоди, про те остання пояснила, що
клопотання про призначення експертизи
заявляти не буде.

Таким чином, вірним є висновок суду про
відмову у задоволенні позову в цій
частині, оскільки вони є недоведеними
та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не враховано
надані позивачем докази, які
підтверджують розмір спричиненої їй
шкоди колегія суддів відхиляє,
оскільки суд першої інстанції при
ухваленні рішення відповідно до ст.212
ЦПК України оцінив докази з
урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК
України про їх належність та
допустимість.

Проте, апеляційна інстанція не
погоджується з висновком суду про
відмову у стягненні з відповідача
завданої позивачу моральної шкоди з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням її прав.

Пунктом 3 ч.2 ст.23 ЦК України визначено,
що моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, які фізична особа зазнала
у зв'язку із знищенням чи пошкодженням
її майна.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування ( ч.4
ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду.

Розмір відшкодування визначається
судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка
заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших
негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру, внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

З урахуванням вимог закону та
матеріалів справи, колегія суддів з
дотриманням вимог розумності,
доцільності та справедливості
приходить до висновку про стягнення із
ОСОБА_3 на користь позивача 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
оскільки суд враховує наявність і
беззаперечність факту залиття.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, перевірених в судовому
засіданні, оцінивши докази,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди з ухваленням
в цій частині нового рішення про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн.

Відповідно ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено,
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 липня 2014 в частинні
відмови у задоволенні вимоги про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральної шкоди скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді