РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування,
поділу та виділу в натурі частки
спадкового майна -

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування, поділу та виділу в
натурі частки спадкового майна,
зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
мати ОСОБА_4, позивач є спадкоємицею
померлої на підставі заповіту та
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на ? частки
житлового будинку з прибудовами і
господарськими будівлями та спорудами
за АДРЕСА_1, однак нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельні ділянки, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, що належали
спадкодавцю як співвласнику на
підставі державних актів на право
власності на земельні ділянки, в
зв'язку з тим, що не визначена частка
спадкодавця у спільній сумісній
власності на земельну ділянку, в силу
чого позивач змушений звернутись до
суду та просить визнати за ним право
власності в порядку спадкування та
розділити відповідно до кадастрового
плану від 26.03.2014 року земельні ділянки в
АДРЕСА_1 що позначені в зоні 1 площею 0,0498
га. та в зоні 4 площею 0,0333 га.; визнати за
співвласницею будинку ОСОБА_3
відповідно до кадастрового плану право
власності та виділити їй в зоні 2
земельну ділянку площею 0,0502 га та в
зоні 3 земельну ділянку площею 0,0333 га.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю,
обгрунтувавши їх обставинами,
зазначеними в позовній заяві, та просив
позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні на стадії виступу в судових
дебатах повністю підтримала позицію
позивача, з посиланням на заявлені
позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав повністю.

Суд, врахувавши позицію сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановив, визначив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Згідно Роз'яснення від 31.10.2012 року №
1855/02-14, виданого Другою Вінницькою
державною нотаріальною конторою,
зазначено, що нотаріус не може
визначити склад спадкового майна та
належність цього майна спадкодавцеві,
а саме: на яку частку земельної ділянки
необхідно видавати свідоцтво про право
на спадщину після померлої ОСОБА_4 (а.с.
5).

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 31.10.2012 року, посвідчене
державним нотаріусом Другої
Вінницької державної нотаріальної
контори Малая Н.С., зареєстроване в
реєстрі за № 2-2908, вказує, що
спадкоємицею майна ОСОБА_4 є її дочка
ОСОБА_1, спадщина на яку видане
свідоцтво, складається з 1/2 частки
житлового будинку з прибудовами,
господарськими будівлями і спорудами
номер 12 (10), що знаходиться по АДРЕСА_1
(а.с. 6).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯБ
№ 715872 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
співвласниками земельної ділянки
площею 0,1200 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
садівництва (а.с. 7).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯБ
№ 715869 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
співвласниками земельної ділянки
площею 0,1000 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с. 8).

Зміст кадастрового плану земельної
ділянки, складеного 26.03.14 року
Подільським державним підприємством
геодезії, картографії та кадастру
відносно земельних ділянок, які
розташовані по АДРЕСА_1, вказує, що
ОСОБА_4 користується земельною
ділянкою загальною площею 0,0498 га., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та користується
земельною ділянкою площею 0,0867 га, для
ведення садівництва (ділянка 1 та
ділянка 4), а ОСОБА_3 користується
земельною ділянкою загальною площею
0,0502 га., для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
користується земельною ділянкою
площею 0,0333 га, для ведення садівництва
(ділянка 2 та ділянка 3) у межах згідно з
планом. (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_1, виданого 5.12.2008 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Таким чином суд встановив, що
позивач є спадкоємцем до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, якій на
праві спільної сумісної власності
належали земельні ділянки площею 0,1200
га. та площею 0,1000 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, при цьому суд
критично відноситься до дослідженого в
судовому засіданні відповідного
кадастрового плану, оскільки даний
доказ датований 26.03.2014 і має зазначення
про погоджений порядок користування
між співвласниками з наявним підписом
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
особистий підпис співвласника
земельних ділянок проставлений після
смерті такого співвласника.

При ухваленні рішення суд бере до
уваги правову позицію Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, закріплену в п. 3.4.
інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено,
що у разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутися з
позовом про визначення частки майна,
належної померлому на праві спільної
сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК
вбачається, що під терміном "визначення
часток" законодавець розуміє
визначення (встановлення) розміру
частки співвласника у спільному
сумісному майні.

Норма ст. 328 Цивільного Кодексу
України прописує, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно та
їх обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього
Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Норма ст. 392 Цивільного Кодексу України
визначає, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також в разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, позивач, звернувшись до суду з
позовом про визнання за ним права
власності на відповідні земельні
ділянки, не надав суду жодного доказу
набуття ним такого права власності у
спосіб, передбачений законом, що
унеможливлює визнати за особою право,
яке не належить та не належало такій
особі.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію
ст. 120 ЗК України, що передбачає перехід
права власності на земельну ділянку
або її частину виключно в межах, що
зайняті жилим будинком, будівлею або
спорудою - позивач просить визнати за
ним право власності на земельну
ділянку, яка розміщена поза межами
жилого будинку, при цьому позивачу не
виділено в натурі конкретної частки
такого жилого будинку, що позбавляє
можливості визначити конкретну
земельну ділянку, зайняту відповідним
майном, а відтак унеможливлює
захистити право позивача із
застосуванням ст. 120 ЗК України.

Разом з тим, зміст позовної заяви та
досліджених в судовому засіданні
доказів, свідчить про те, що підставою,
яка перешкоджає позивачу оформити
належним чином свої спадкові права
відносно вище вказаних земельних
ділянок і як наслідок звернення до суду
- є неможливість нотаріуса самостійно
визначити частку майна, належну
спадкодавцеві на праві спільної
сумісної власності, тобто, за умови
обрання вірного способу захисту своїх
прав та інтересів, а саме: звернення до
суду із позовом про визначення частки
майна, належної померлому на праві
спільної сумісної власності, позивач
буде мати можливість оформити свої
спадкові права у визначений
законодавством спосіб.

Також суд звертає увагу на те, що не
набувши права власності на частку у
спільній сумісній власності -
неможливо здійснити наступний крок,
передбачений законодавцем, а саме:
здійснити виділ такої частки або поділ
такого майна, що намагається зробити
позивач, звернувшись до суду з даним
позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку
про неможливість захисту прав та
інтересів позивача у обраний ним
спосіб захисту, в силу чого позов
задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись:
ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209,
212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш
И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування,
поділу та виділу в натурі частки
спадкового майна - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя