Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Парінової І.К.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
комунальної установи «Запорізька
обласна клінічна лікарня» Запорізької
обласної ради про відшкодування
майнової та моральної шкоди, за
касаційною скаргою комунальної
установи «Запорізька обласна клінічна
лікарня» Запорізької обласної ради на
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до комунальної установи
«Запорізька обласна лікарня»
Запорізької обласної ради (далі - КУ
«ЗОКЛ»), обґрунтовуючи свої тим, що
внаслідок неналежно наданої медичної
допомоги та протиправної відмови в
наданні належної медичної допомоги
лікарями відповідача передчасно
померла його мати ОСОБА_4, життя якої
можливо було продовжити ще на значний
проміжок часу. Посилаючись на вказане,
позивач просив стягнути з КУ
«ЗОКЛ» на свою користь майнову шкоду,
заподіяну внаслідок безпідставного
призначення його матері лікарського
терапевтичного засобу «Україн», у
розмірі 16 786 грн 80 коп., а також моральну
шкоду, яку він оцінив у 50 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 29 січня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з КУ «ЗОКЛ»
на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у
розмірі 16 786 грн 80 коп.,
моральну шкоду в розмірі 35 000 грн та
вартість судово-медичної експертизи в
сумі 14 604 грн 10 коп. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі КУ «ЗОКЛ» просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи вимоги порушенням судом норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону висновки
суду апеляційної інстанції в повній
мірі не відповідають.

Судами встановлено, що з 12 жовтня 2009
року до 26 жовтня 2009 року мати
позивача ОСОБА_4 знаходилася на
лікуванні в умовах стаціонару у
відділенні нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» з
діагнозом кістозна пухлина лівої
лобової області. 16 жовтня 2009 року їй
було проведено операцію по видаленню
пухлини.

З 06 листопада 2009 року до 03 грудня 2009
року хвора знаходилася на лікуванні в
обласному центрі клінічної імунології
та алергології КУ «ЗОКЛ»,
де проходила курс терапії із
застосуванням лікарського препарату
«Україн». Встановлений діагноз:
імунодефіцітний стан, змішана форма.
Виписана з лікарні 04 грудня 2009 року.

Перед випискою їй було зроблено
МРТ-обстеження органів малого тазу,
обстеження головного мозку не
здійснювалося.

18 січня 2010 року ОСОБА_4 госпіталізована
до обласного центру клінічної
імунології та алергології на базі КУ
«ЗОКЛ» з діагнозом імунодефіцитний
стан, паранеопластична форма.

29 січня 2010 року хвора була відпущена
додому з лікарні на період вихідних
днів у стані середньої тяжкості, а 31
січня 2010 року каретою швидкої допомоги
була доставлена в КУ «ЗОКЛ», та у
зв'язку з різким погіршенням стану
відразу доставлена до блоку
інтенсивної терапії та реанімації
відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ».

01 лютого 2010 року ОСОБА_4 було проведено
контрольне МРТ-обстеження головного
мозку. За поясненнями позивача він
наполягав на проведенні повторної
операції.

02 лютого 2010 року лікарі-нейрохірурги
відповідача відмовилися від
повторного оперативного втручання,
посилаючись на його недоцільність з
огляду на стан хворої та наявність
численних метастаз у головному мозку.

04 лютого 2010 року лікарями блоку
інтенсивної терапії та реанімації
відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ»
ОСОБА_4 зроблено ін'єкцію лікарського
препарату «Україн», після чого остання
ввійшла в коматозний стан, у якому
знаходилася до настання смерті 12
лютого 2012 року.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
посилаючись на положення ст. ст. 1166, 1167
та 1172 ЦК України виходив з того, що
позивачу з вини КУ «ЗОКЛ» завдана
майнова шкода у вигляді понесених
витрат на придбання медикаментів,
зокрема, безпідставно призначеного
ОСОБА_4 препарату «Україн», тому з
відповідача підлягає стягненню
майнова шкода у розмірі 16 786 грн 80 коп.
та моральна шкода в розмірі 35 000 грн. А
також вартість судово-медичної
експертизи в сумі 14 604 грн 10 коп.

Із висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції визначений ст. 315 ЦПК України,
в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленій ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, в судовій ухвалі
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, в іншому разі буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала,
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

У ст. 1166 ЦК України міститься
законодавче визначення деліктної
відповідальності за шкоду, завдану
майну та підстави її виникнення. Так,
для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення, а саме: а)
наявність шкоди; б) протиправна
поведінка заподіювача шкоди; в)
причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою заподіювача;
г) вина. Перераховані підстави
визнаються загальними, оскільки їх
наявність необхідна для всіх випадків
відшкодування шкоди, якщо інше не
передбачено законом. Якщо закон змінює,
обмежує або розширює коло підстав,
необхідних для покладення
відповідальності за завдану шкоду, то
мова йде про спеціальні підстави
відповідальності, що характеризують
особливості тих чи інших
правопорушень.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма
вказівка на протиправність поведінки
заподіювача шкоди як обов'язкову
підставу деліктної відповідальності.
Протиправна поведінка в цивільних
правовідносинах означає порушення
особою вимог правової норми, що полягає
в здійсненні заборонених дій, або в
утриманні від здійснення наказів
правової норми діяти певним чином
(бездіяльність).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Разом з тим, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 303, 315 ЦПК України наведених вимог
закону не врахував; обставини справи,
що мають значення для правильного
вирішення справи належним чином не
з'ясував, зокрема, не звернув уваги, що
висновками судово-медичних експертиз,
наявними в матеріалах справи, не
встановлено, що смерть ОСОБА_4
спричинена протиправними діями
лікарів; не звернув уваги, що за
відсутності преюдиційного доказу вини
працівників КУ «ЗОКЛ» посилання
позивача на їх вину та заперечення
відповідача щодо цього підлягають
перевірці судом на загальних підставах
і дійшов передчасного висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин справ, постановлена
ним ухвала підлягає скасуванню
відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК
України із направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунальної установи
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
Запорізької обласної ради
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 29 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

І.К. Парінова

І.М. Фаловська