Дата документу 09.10.2014
Справа № 334/9033/14-ц
Провадження № 2/334/3317/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Козлової Н.Ю.

при секретарі - Єфремовій Д.Ю.,

за участю представника позивача
Суберляка Д.В.,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя
особа: ТОВ „Аржексталь" про передачу
предмета іпотеки в управління
іпотекодержателя

встановив:

Позивач в особі Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом про передачу предмета іпотеки,
а саме: не житлового приміщення
АДРЕСА_1, в управління Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» в якому зазначив, що
відповідно до укладеного договору №
ZPONLOK02546 від 22.10.2012 року, ТОВ „Аржексталь"
отримало кредит у розмірі 736 000,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 27,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 21.10.2013
року. З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між банком та ОСОБА_3 22.10.2012
року укладено договір іпотеки, який
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької обл. ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за N11234.
Відповідно до умов договору іпотеки
відповідач передав в іпотеку належне
йому майно, а саме: не житлове
приміщення АДРЕСА_1.

В порушення умов кредитного договору,
відповідач свої зобов'язання виконав
частково, у зв'язку з чим, банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. 10.12.2013 року суд виніс рішення,
яким було звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме на не житлове
приміщення АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного приміщення Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк».

На теперішній час позивач бажає
реалізувати своє право на управління
предметом іпотеки, тому просить суд
передати в управління Публічного
акціонерного товариства комерційного
банк; «ПриватБанк» нерухомість, щодо
якої 10.12.2013 року по справі № 334/8952/13
винесено рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме: на
нежитлове приміщення АДРЕСА_1, на
період до його реалізації або повного
виконання умов кредитного договору №
ZPONLOK02546 від 22.10.2012 року та зобов'язати
ОСОБА_3, на період до реалізації
предмету іпотеки або повного виконання
умов кредитного договору № ZPONLOK02546 від
22.10.2012 року повністю звільнити від
будь-яких осіб та їх майна предмета
іпотеки, а саме: не житлове приміщення
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача наполягаючи на фактах,
викладених у позовній заяві та з
посиланням на ст..34 Закону України „Про
іпотеку", просив суд задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні проти прозову
заперечував, вважаючи його
безпідставним та необґрунтованим. В
обґрунтування своїх заперечень
представник відповідача надав суду
копію витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 21.01.2014
року, з якого вбачається, що право
власності на не житлове приміщення
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 скасовано на підставі
рішення суду від 13.01.2014 року.

З цих підстав, представник відповідача
вважає, що вимога банку про
зобов'язання відповідача ОСОБА_3
звільнити від будь-яких осіб та їх
майна не житлове приміщення АДРЕСА_1,
такою, що не відповідає нормам Закону. А
вимога позивача щодо передачі
приміщення в управління банку на
період до його реалізації є
передчасним, оскільки банк не
скористався своїм правом виконати
рішення суду від 10.12.2013 року про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

На підставі вищевказаного представник
відповідача просив суд відмовити
позивачу у позові.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи
вислухавши пояснення та дослідивши
письмові докази, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Законом припускається можливість
застосування судової форми захисту
цивільних справ та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту та розуміння цієї
норми Закону слід розуміти, що при тому
існувало порушення цього права.
Представник позивача у судовому
засіданні намагався довести суду, що
саме діями відповідача було порушені
його права та інтереси.

По встановленим ЦПК України нормам
(ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставі
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

У судовому засіданні доведено та
підтверджено належними доказами, що
22.10.2012 року між ПАТ комерційний банк
«Приватбанк» та ТОВ „Аржексталь"
укладено кредитний договір № ZPONLOK02546
за умовами якого ТОВ „Аржексталь"
отримало кредит у розмірі 736 000,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 27,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 21.10.2013
року. З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між ПАТ комерційний банк
«Приватбанк» та ОСОБА_3 22.10.2012 року
укладено договір іпотеки, який
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької обл. ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за N11234.

Відповідно до умов договору іпотеки
відповідач ОСОБА_3 передав в іпотеку
належне йому на праві власності майно,
а саме: не житлове приміщення АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням умов кредитного
договору, банк звернувся до
Ленінського районного суду з позовом
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: на не житлове
приміщення АДРЕСА_1.

Згідно рішення Ленінського районного
суду від 10.12.2013 року вимоги банку
задоволені у повному обсязі.

Таким чином, банк отримав право на
задоволення своїх вимог як
іпотекодержателя.

З огляду на викладене, суд вважає, що
при зверненні до суду з відповідним
позовом позивач припустився
невірного способу захисту своїх прав,
посилаючись на норми Цивільного
кодексу України ( ст..526,527, 530) та ст..34
Закону України „Про іпотеку", оскільки
з цих підстав прийнято рішення суду,
яке підлягає виконанню.

Довести суду обставини щодо
неможливості виконання рішення суду
від 10.12.2013 року представник позивача
не зміг. А посилання представника
позивача на той факт, що відповідач
ОСОБА_3 використовує предмет іпотеки
або має там особисті речі або винаймає
дане приміщення іншим особам не
знайшло свого підтвердження в ході
судового розгляду.

Проте було доведено, що згідно з
витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 21.01.2014 року право
власності на не житлове приміщення
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 скасовано на підставі
рішення суду від 13.01.2014 року. Даний факт
свідчить, що відповідач ОСОБА_3 не є
власником не житлового приміщення
АДРЕСА_1, а значить вимога банку щодо
зобов'язання ОСОБА_3 вчинити певні дії
є безпідставною.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного, суд
вважає, що заявлені банком позовні
вимоги не ґрунтуються на законі, а тому
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11,58,60,61, 64, 212,213 ЦПК
України, ст. 13, 14, 14,15,16 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя
особа: ТОВ „Аржексталь" про передачу
предмета іпотеки в управління
іпотекодержателя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Козлова Н.Ю.