АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1 - й інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

09 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 07 серпня
2014 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_6 про визнання договору поруки
неукладеним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 07 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
суму боргу за договором позики в
розмірі 741 650,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
витрати по сплаті судового збору в сумі
3555,71 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання договору
поруки неукладеним відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
1-ї інстанції, представник ОСОБА_3
ОСОБА_5 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 07 серпня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального права,
без врахування всіх обставин, що мають
значення для розгляду справи. Зазначає,
що ОСОБА_3 договору позики з ОСОБА_6 не
підписував, позивачем відповідачу
будь-які грошові кошти за даним
договором позики не передавались.
Посилається на те, що в провадженні
слідчого відділу Деснянського РУ ГУ
МВС України в місті Києві перебувають
матеріали кримінального провадження
внесені до Єдиного реєстру досудових
розслідувань 21.11.2013 року за попередньою
правовою кваліфікацією ч.2 ст.192 КК
України. В рамках здійснення
досудового розслідування по даному
кримінальному провадженню було
призначено почеркознавчу експертизу,
проведення якої доручено експертам
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз, за
результатами якої було складено
висновок від 07.02.2014 року, яким
встановлено, що в договорі позики
підписи від імені ОСОБА_3 виконані
ОСОБА_3. Оскільки даний висновок
експерта є сумнівним, то прокуратурою
Деснянського району міста Києва було
призначено повтору комісійну судову
почеркознавчу експертизу, проведення
якої було доручено експертам
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру. За
результатами даної експертизи було
складено висновок в якому зазначено, що
беззаперечно встановити чи виконано
підпис в договорі позики ОСОБА_3 або
іншою особою не виявилося за можливе.
Так як, однозначно встановити чи
підписував ОСОБА_3 договір позики не
можливо, то до прокуратури
Деснянського району міста Києва було
подано клопотання про призначення
втретє комісійної судової
почеркознавчої експертизи та
технічної експертизи, проведення якої
доручити експертам Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса. Вказує на
те, що відповідно до принципів
процесуального права рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_3 підписував з ОСОБА_6
договір позики, а тому рішення суду 1-ї
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача суми
боргу по договору позики є
необґрунтованим та таким, що не
ґрунтується вимогах чинного
законодавства.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на те, що вони є
необґрунтованими, а рішення суду
повністю відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлявся у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2013 року між
ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_3
(позичальник) було укладено договір
позики, відповідно до умов якого,
позикодавець надає, а позичальник
приймає у позику гроші в сумі 815 000 грн.
Позика надається позичальнику без
відсотків. Вказана суму грошей
отримана позичальником від
позикодавця до укладення даного
договору повністю. Своїм підписом на
даному договорі позичальник свідчить,
що грошові кошти в сумі 815 000 грн.
отримав від позикодавця в повному
обсязі до укладення даного договору.

Позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю 815 000 грн. не пізніше 01.11.2013
року.

З наявної на договорі позики розписки
вбачається, що в рахунок погашення
заборгованості за договором позики від
30.08.2013 року, 10.09.2013 року ОСОБА_3 було
повернуто ОСОБА_6 8000 доларів США, що за
курсом 8,15 грн. за 1 долар США становить 73
350 грн.

Решту боргу за договором позики
ОСОБА_3 ні у строк встановлений в
договорі, ні в подальшому ОСОБА_6 не
повернув. Заборгованість відповідача
за договором позики становить 741 650
грн., в добровільному порядку умови
договору позики відповідач не виконує,
а тому позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення боргу в судовому
порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та
стягуючи з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі
741 650грн., суд 1-ї інстанції посилався на
те, що відповідачем не виконано умови
договору позики, не повернуто позивачу
борг за договором позики, а тому він
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, згідно зі ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей.
Договір позики вважається укладеним у
момент передання грошей.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Проте, відповідач ні в установлені в
договорі позики строки, ні в подальшому
борг за договором позики в сумі 741 650
грн. не повернув, а тому, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача
боргу за договором позики в сумі 741 650
грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
матеріали справи матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що ОСОБА_3
підписував з ОСОБА_6 договір позики, а
тому рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим та таким, що не
ґрунтується вимогах чинного
законодавства, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази
повинні бути належними та допустимими.
При цьому, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог, заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З дослідженого судом договору позики
від 30.08.2013 року вбачається, що він
підписаний ОСОБА_3, на даний час договір
позики є чинним, в судовому порядку
недійсним не визнаний, а тому
відповідач зобов'язаний його
виконувати.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що з наявних
в матеріалах справи висновків
експертиз, проведених в рамках
досудового розслідування по
кримінальному провадженню, не можливо
беззаперечно встановити чи виконано
підпис в договорі позики ОСОБА_3 або
іншою особою, з огляду на таке.

Висновки експертизи отримані в рамках
кримінального провадження, а тому
відповідно до положень ст.64 ЦПК України
є лише письмовим доказами у даній
цивільній справі. У зв'язку з цим такі
докази мають оцінюватись як письмовий
доказ і у разі його заперечення особа,
яка не визнає такий доказ, має довести
протилежне, у тому числі шляхом
звернення до суду з клопотання про
призначення відповідної експертизи.

З матеріалів справи не вбачається, що
відповідачем чи його представником
заявлялось клопотання про проведення
по даній цивільній справі
почеркознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судом обґрунтовано було стягнуто з
відповідача на користь позивача
витрати по сплаті судового збору в сумі
3555,71 грн. оскільки вони підтверджені
належними доказами.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
ОСОБА_3 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного
суду міста Києва від 07 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: