Номер провадження: 22-ц/785/8163/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» на рішення Любашівського
районного суду Одеської області від 29
липня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 -
«Про стягнення заборгованості», -

ВСТАНОВИЛА:

08.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із зазначеним
позовом, по якому просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 33287,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилався на те, що відповідно до умов
кредитного договору № ОDАОRХО 07760017 від
04.09.2006 року відповідачу був наданий
кредит на платіжну картку в сумі 1909,22
грн. зі сплатою 12 % на рік за
користування кредитом (на суму залишку
заборгованості за кредитом), з терміном
остаточного погашення кредиту - 04.09.2007
року. У порушення умов кредитного
договору відповідач не виконала свої
зобов'язання, у зв'язку з чим станом на
22.04.2014 року відповідач має
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 33287,56 грн.

Позивач просив слухати справу у
відсутність представника, позовні
вимоги підтримав повністю, про що була
надана відповідна заява позивача.

Відповідач подала до суду заяву,
відповідно до якої просила справу
розглянути у її відсутність, позов не
визнала, вказуючи на сплив позовної
давності.

Рішенням Любашівського районного суду
Одеської області від 29.07.2014 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» було відмовлено.

08.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

Відповідно до умов кредитного договору
№ ОDАОRХО 07760017 від 04.09.2006 року ОСОБА_2
був наданий кредит на платіжну картку в
сумі 1909,22 грн. зі сплатою 12 % на рік за
користування кредитом (на суму залишку
заборгованості за кредитом), з терміном
остаточного погашення кредиту - 04.09.2007
року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки. Відповідно
до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідач згідно заяви просить
застосувати сплив позовної давності.

Як видно із зазначеного кредитного
договору, кінцевий термін повернення
та сплати всіх виплат визначено 04.09.2007
року, тобто 05.09.2012 року сплив загальний
строк позовної давності.

Про поважність причини пропущення
позовної давності, позивач не заявляв.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.
Спеціальна позовна давність в один рік,
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права про особу, яка
його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було подано до суду позов
08.05.2014 року, а кредитний договір між
сторонами укладений 04.09.2006 року.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу, що позивачем питання про
продовження судом строку позовної
давності із зазначенням причин
поважності пропуску строку у позовній
заяві або окремій заяві перед районним
судом не ставилося. Документів, які б
свідчили про переривання або зупинення
перебігу строку позовної давності до
матеріалів цивільної справи не
додавалося.

Крім того, кредитний договір між банком
та відповідачем є споживчим і тому на
нього розповсюджуються положення
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється: вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якої минув.

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» передбачено,
що при застосуванні положення п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення п. 7 ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та вимоги ЦК України щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що відповідно до п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ПриватБанка, передбачено
збільшення строку позовної давності
стосовно стягнення заборгованості,
відсотків, пені тривалістю 5 років.

Але зазначені умови надання споживчого
кредиту не підписані ОСОБА_2, в
матеріалах справи відсутні належні
письмові докази того, що відповідач
була ознайомлена з зазначеними
умовами.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідно із наданого позивачем
розрахунку заборгованості відповідача
вбачається, що відповідач сплатила
банку 4259,18 грн.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим не
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк» -
відхилити.

Рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 29 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

15.10.2014 року
м. Одеса