Справа № 361/4105/14-ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/5736/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 26 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травня 2014 року позивачка звернулася
до суду та просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дитини у розмірі ? частини
від його заробітку.

Мотивувала тим, що вона з відповідачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04
червня 2005 року, від якого мають доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що шлюбні відносини між нею
та відповідачем фактично припинені,
проживають вони окремо, хоч шлюб і не
розірвано.

Вказувала, що донька проживає разом з
нею та перебуває на її утриманні,
відповідач матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає та участі у
її вихованні приймати не бажає.

Рішенням суду позов задоволено
частково. Стягнено з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання дитини у розмірі 1/6 з усіх
видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, починаючи з 28
травня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Вказує, що доказів на підтвердження
того, що на утриманні відповідача
перебуває його непрацездатна мати він
суду не надав, крім відмітки про
реєстрацію місця проживання матері та
копії її паспорта.

Проте, суд першої інстанції, на її
думку, не прийняв до уваги матеріальне
становище дитини, її стан здоров'я.

Вказує, що суд першої не обґрунтував та
не послався на відповідні норми закону,
задовольняючи позов частково,
стягнувши з відповідача аліменти у
розмірі 1/6 всіх видів доходу.

Вважає безпідставним посилання суду на
положення ст. 182 СК України, як на
підставу визначення розміру аліментів,
оскільки суд врахував лише доводи
відповідача, наявність у нього
заборгованості за кредитним договором
та перебування на його утриманні його
непрацездатної матері, натомість
інтереси дитини судом враховано не
було.

Апеляційну скаргу слід задовільнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка перебуває з відповідачем з 04
червня 2005 року у зареєстрованому шлюбі.

Встановлено також, що від шлюбу
позивачка та відповідач мають доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того встановлено, що відповідач
перебуває на посаді фінансового
консультанта у ТзОВ «Клас Україна».

Встановлено, що за період із січня 2014
року по червень 2014 року відповідачу
нараховано заробітну плату у розмірі 74
426 грн. 29 коп.

Також за травень 2014 року нараховано
заробітну плату у розмірі 12 150 грн., за
червень 2014 року - 12 997 грн. 56 коп.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 08 квітня 2011 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір на придбання житла,
відповідно до якого відповідач отримав
грошові кошти у розмірі 270 000 грн.

Згідно довідки, виданої ПАТ
«Укрсоцбанк» 27 червня 2014 року, загальна
заборгованість відповідача за
вказаним кредитним договором
становить 271 636 грн. 12 коп.

Також встановлено, що на утриманні
відповідача перебуває його
непрацездатна мати ОСОБА_4

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, виходив з положень ст.
180 та ст. 181 ч. 1 та ст. 182 СК України.

При цьому, суд першої інстанції
врахував матеріальне становище
відповідача, стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, та
враховуючи те, що відповідач є
працездатною особою, але на його
утриманні перебуває непрацездатна
мати, суд прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача на користь
позивачки аліментів у розмірі 1/6 частки
від його заробітку.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на утриманні
відповідача перебуває його
непрацездатна мати.

Проте, на думку колегії, відповідачем
не надано належних доказів на
підтвердження того, що його мати дійсно
перебуває на його утриманні та
потребує постійного догляду і
матеріальної допомоги. Копія паспорту
матері відповідача та її пенсійного
посвідчення, поданих до суду першої
інстанції, не є належним та допустимим
доказом, які свідчили б про утримання
відповідачем матері.

Колегія також критично ставиться до
висновку суду першої інстанції щодо
наявності боргу відповідача за
кредитним договором як однієї із
обставин, яку слід враховувати при
визначенні розміру аліментів в
розумінні ст. 182 СК України, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
позивачка несе солідарну
відповідальність за вказаним
кредитним договором, та крім цього
наявність заборгованості не впливає на
обов'язок батьків по утриманню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Крім цього, колегією та судом першої
інстанції встановлено, що відповідач
офіційно працевлаштований та має
стабільний дохід у середньому розмірі
12 000 щомісячно.

За таких обставин, колегія не вбачає
підстав для часткового задоволення
позовних вимог, відповідачем не надано
належних доказів на підтвердження тих
обставин що в розумінні ст. 182 СК
України слід враховувати при
визначенні розміру аліментів.

На думку колегії, доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції, тому рішення суду
першої інстанції слід скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Суд першої інстанції в порушення ст. ст.
180, 182 СК України права та вимог ст. 212 ЦПК
України дійшов до помилкового висновку
про часткове задоволення позову,
оскільки не врахував того, що
відповідач є працездатною особою, має
достатній дохід та відповідачем
належним чином не доведено обставин
щодо його неспроможності, у силу його
матеріального становища та наявності
на утриманні інших осіб, сплачувати
аліменти у розмірі ? всіх видів доходів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Стягненню з відповідача на користь
держави підлягає судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп., як визначено
судом першої інстанції.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому згідно з
ст. 309 ЦПК України колегія задовольняє
апеляційну скаргу, оскаржуване рішення
скасовує та ухвалює нове про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 309 ч. 1, 316 ЦПК України
колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 26 серпня 2014
року скасувати, ухвалити нове, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживаючого 07400 АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ?
частки усіх видів його
доходів(заробітку), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 28
травня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Рішення суду в частині стягнення
судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: