У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Рівнеобленерго» до ОСОБА_3 про
стягнення збитків, завданих порушенням
правил користування електричною
енергією, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Рівнеобленерго» на рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 24 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 23 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ
«Рівнеобленерго») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
22 квітня 2010 року комісією товариства
було виявлено факт порушення ОСОБА_3
правил користування електроенергією
по АДРЕСА_1, а саме самовільне
підключення будівельного майданчика
багатоквартирного будинку до
електромереж, про що того ж дня
складено відповідний акт. Ураховуючи
викладене та посилаючись на те, що він
добровільно не відшкодував завдані
збитки, позивач просив стягнути з
відповідача збитки у розмірі 4 225 грн.

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 24 лютого
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 23 травня 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ «Рівнеобленерго»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ
«Рівнеобленерго» просить скасувати
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності того, що об'єкт, до якого
здійснено самовільне підключення,
знаходиться на земельній ділянці
відповідача та саме ним проведено таке
підключення.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком, зазначивши також про подані
позивачем докази вини відповідача не є
достовірними та переконливими.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 22 квітня 2010 року
комісією ПАТ «Рівнеобленерго» було
виявлено факт порушення правил
користування електроенергією, зокрема
самовільне підключення будівельного
майданчика багатоквартирного будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, до
електромереж, про що того ж дня
складено відповідний акт, який
підписано представниками
енергокомпанії та відповідача (його
батьком).

Пред'являючи позов, ПАТ
«Рівнеобленерго» посилалось на те, що
земельна ділянка, площею 0,10 га,
розташована по АДРЕСА_1, на якій
проводиться будівництво та розміщено
самовільно підключений до
електромереж вагончик, належить ОСОБА_3
і саме він повинен відшкодувати
позивачеві завдані збитки.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України підставою для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди є правопорушення, що
включає як складові елементи: шкоду,
протиправне діяння особи, котра її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Апеляційний суд у порушення наведених
норм права не звернув уваги на те, що у
деліктних правовідносинах діє
презумпція завдавача шкоди, згідно з
якою вина відповідача презюмується,
якщо він не доведе відсутності своєї
вини. З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні
збитків позивачу.

Пославшись на недоведеність позивачем
своїх вимог, у тому числі вини
відповідача. суди порушили вимоги ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України та
поклали обов'язок доведення підстави
позову (вини відповідача) на позивача,
що є недопустимим.

Також, пославшись на те, що подані
позивачем докази не є достовірними та
переконливими, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 57-59, 212, 303, 315 ЦПК
України не навів для цього правових
обґрунтованих підстав.

Крім того, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернув
уваги та не дав належної правової
оцінки листу виконавчого комітету
Костропільської міської ради від 21
січня 2014 року, в якому йдеться про
затвердження 19 листопада 2007 року
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, площею 0,10 га, по
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 87).

Отже, відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 316 ЦПК України доводів сторін
по суті позовних вимог не перевірив;
фактичні обставини справи, від яких
залежить правильне вирішення спору,
належним чином не встановив; не
визначився які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені,
правовідносини між сторонами не
визначені, судове рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Рівнеобленерго» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської
області від 23 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська