АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7399/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г.А. Доповідач - Пищида
М.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: - Пищиди М.М.,

Суддів: - Деркач Н.М.,
Осіяна О.М.

при секретарі: - Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_6 про визнання
договору недійсним та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що між нею та
відповідачем 02.04.2012 року був укладений
договір № 2/4 - 12 на виконання дизайну
приміщення. Відповідачка отримала
аванс у розмірі 16 000 тис. грн. , але в
договорі вказала суму 1 375 доларів США.

Жодних дій, спрямованих на виконання
цього договору відповідачкою виконано
не було.

Оскільки цей договір був виданий
відповідачкою в підтвердження
отримання тільки авансового платежу
відповідно до предмету договору, інші
умови договору сторонами не
узгоджувались і не відповідають ні
закону, ні волевиявленню позивача, ні
її інтересам, просила визнати цей
договір недійсним та стягнути з
приватного підприємства ОСОБА_6
матеріальну та моральну шкоду у
розмірі 38000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року за позовом ОСОБА_7 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_6 про визнання
договору недійсним та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
задоволено частково.

Договір №2/4-12 укладений 02.04.2012 року між
ОСОБА_7 і ОСОБА_6, предметом якого є
виконання дизайну приміщення визнати -
недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
еквівалент 1375 доларам США - 16362, 50грн.

В задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процессуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що між ОСОБА_7 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6,
02.04.2012 року був укладений договір №2/4-12,
предметом якого є виконання дизайну
приміщення та оплата авансу у розмірі
1375 доларів США і 1000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
недодержання сторонами або стороною в
момент вчинення правочину вимог,
встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, має наслідком визнання
правочину недійсним.

Відповідно до цих вимог закону,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди, а саме в ньому мають бути
зазначені: предмет договору, основне
зобов?язання, порядок виконання
зобов?язання, зміст та обсяг
відповідальності, оплатність чи
безоплатність послуг , права й
обов?язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов договору.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6.11.2009 року,
підставою недійсності правочину,
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до ст. ст. 192-193, 524 ЦК
України законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні,
тому п.п.2.1; 2.2 Договору не відповідають
положенням ЦК України, оскільки
відповідач не має відповідної ліцензії
на проведення валютних операцій.

Згідно ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Пункт 6.3 спірного договору обмежує
право позивача на його розірвання та
не відповідає закону.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_7, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про визнання недійсним
договору, оскільки сторони в належній
формі не досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі
правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Таким чином, районний суд, відповідно
до вимог зазначеної норми права,
стягнув на користь позивача суму по
договору - авансовий платіж.

Суд першої інстанції повно, всебічно
та обєктивно зясувавши всі обставини
справи, дійшов до висновку, що причини,
з яких позивач пропустив строк,
встановлений для прийняття спадщини,
можуть бути визнані поважними,
оскільки в силу обєктивних причин не
встиг цього зробити.

Висновки суду відповідають вимогам
закону і підтверджуються матеріалами
справи.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінки, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами до
переоцінки доказів і не згоди з
висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: