У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав споживача
та застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав
споживача, застосування наслідків
недійсного (нікчемного) правочину,
відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 22 лютого
2014 року він уклав з відповідачем
договір фінансового лізингу,
відповідно до якого відповідач взяв на
себе зобов'язання придбати у власність
- автомобіль ЗАЗ Forza, зазначений у п.1.1
договору та специфікації, що є додатком
№ 3 до договору і передати йому предмет
лізингу у користування на строк та на
умовах, передбачених договором.

При здійсненні
підприємницької діяльності відповідач
залучає кошти для придбання товару у
лізинг, проте всупереч вимог ст. 34
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг» здійснює свою
діяльність без відповідної ліцензії.
Вважає таку діяльність відповідача
незаконною, такою, що полягає у
приховуванні інформації щодо
відсутності ліцензії для здійснення
фінансових послуг. Вважає, що
відповідач здійснює нечесну
підприємницьку практику, яка вводить
споживача в оману. Крім того, договір
фінансового лізингу не був відповідно
до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України
нотаріально посвідченим, а тому є
нікчемним.

Посилаючись на ст. 216 ЦК
України просив суд стягнути з ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс» на
його користь сплачені на виконання
недійсного (нікчемного) правочину -
договору фінансового лізингу від 22
лютого 2014 року кошти в сумі 9 867 грн 70
коп. та 2 000 грн на відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди
(а. с.1-2).

Рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 червня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з його
безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, керуючись положеннями
Закону України «Про фінансовий
лізинг», врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходили з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження тих обставин, що договір
фінансового лізингу, укладений між
сторонами із застосуванням нечесної
підприємницької практики, а також
доказів на підтвердження підстав для
визнання умов договору
несправедливими в силу вимог Закону
України «Про захист прав споживачів».

Крім того, судом правильно встановлено,
що нотаріальне посвідчення, укладеного
між сторонами договору фінансового
лізингу в силу положень Закону України
«Про фінансовий лізинг» та параграфа 6
глави 58 ЦК України не є обов'язковим,
тому підстави для визнання його
нікчемним з підстав передбачених ч. 1
ст. 220 ЦК України, відсутні.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 18
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 11
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук