У Х В А Л А

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділ у натурі частини житлового
будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду Донецької
області від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому
просила поділити в натурі належний їм
будинок АДРЕСА_1 та виділити
належну їй Ѕ частки вказаного будинку
згідно з висновком експерта, яка б
складалася із кухні № 2-1, кімнати № 2-2,
помешкання № 2-3, сараю літ. «Б»,
вбиральні літ. «В», душа літ. «Д», навісу
літ. «Е», що становить 34/100
частини будинку; визнати за ОСОБА_4
право власності на іншу частину
спірного будинковолодіння, яка б
складалася із коридора № 1-1, котельні №
1-2, кухні № 1-3, кімнати № 1-4, кімнати № 1-5,
гаража літ. «Б», погреба літ. «Г», навісу
літ. «Ж», навісу літ. «З», вбиральні літ.
«И», що становить 66/100 частини спірного
будинковолодіння; стягнути з
відповідача різницю невідповідності у
вартісному вираженні частин
будинковолодіння у розмірі 24 191 грн 50
коп. та зобов'язати відповідача
демонтувати незаконно та самовільно
зведені перегородки на всій території
будинковолодіння.

Посилалась на те, що в добровільному
порядку не може дійти згоди з
відповідачем щодо користування
вказаним будинковолодінням, яке є
спільним сумісним майном подружжя.
Крім того, відповідач незаконно
встановив огорожі на території двору
будинковолодіння, які перешкоджають їй
використовувати та обслуговувати
частину будинку, що виділена їй у
власність.

Рішенням Петровського районного
суду м. Донецька від 13 березня 2014 року
позов задоволено частково.

Виділено в натурі із спільної
часткової власності ОСОБА_3 Ѕ
частини будинковолодіння АДРЕСА_1, яка
складається із кухні № 2-1, кімнати № 2-2,
помешкання № 2-3, а також
надвірних забудов: сараю літ. «Б»,
вбиральні літ. «В», душа літ. «Д», навісу
літ. «Е».

Виділено в натурі із спільної
часткової власності ОСОБА_4 Ѕ
частини будинковолодіння АДРЕСА_1, яка
складається із кімнати № 1-4, кімнати №
1-5, коридора № 1-1, котельні №
1-2, кухні № 1-3, а також надвірних
забудов: гаража літ. «Г»,
погреба літ. «Г», навісу літ. «Ж», навісу
літ. «З», вбиральні літ. «І».

У решті позову відмовлено.

Право спільної сумісної власності
на будинковолодіння АДРЕСА_1 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинено.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 10 квітня 2014 року
рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 13 березня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 різницю вартості часток
будинковолодіння у розмірі 24 191 грн 50
коп.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати за
свій рахунок огорожу № 3 (згідно з
технічною документацією), розташовану
на земельній ділянці площею 378 кв. м
двору будинковолодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду просить скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
рекомендацій, викладених в
експертно-технічному висновку від 31
травня 2013 року № 06/3/13 про порядок
поділу спірного приміщення із
відступленням від ідеальних часток
співвласників. При цьому, на думку суду,
вирішення спору у такий спосіб
найбільш враховуватиме інтереси
сторін та не позбавляє кожного
можливості належно користуватися
своєю частиною будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивачки різниці вартості
часток у будинковолодінні та
зобов'язання відповідача демонтувати
незаконно зведеної перегородки на всій
території будинковолодіння, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачка
у цій частині вимог не довела обставин,
на які посилалась як на обґрунтування
таких вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про задоволення
позову, апеляційний суд виходив із
того, що варіант поділу спірного
будинку в натурі, який встановлений в
експертно-технічному висновку від 31
травня 2013 року № 06/3/13, передбачає
відхилення від розміру часток кожного
із співвласників, у зв'язку з чим
відповідач має сплатити грошову
компенсацію позивачці, ідеальна частка
якої зменшилась. Крім того,
встановлена відповідачем огорожа № 3
перешкоджає позивачці використовувати
та обслуговувати частину будинку, що
виділена їй у власність.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають встановленим обставинам
та ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що згідно з
рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 22 серпня 2012 року ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є співвласниками у рівних
частках житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, позивачка,
посилаючись на приписи ст. 364 ЦК України
та у зв'язку із неможливістю вирішити
спір у позасудовому порядку, просила
виділити в натурі належну їй Ѕ частини
спірного житлового будинку відповідно
до висновку експерта від 31 травня 2013
року № 06/3/13.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою
26 ЦК України з урахуванням інтересів
усіх її учасників. Володіння,
користування і розпорядження
частковою власністю здійснюються за
згодою всіх співвласників, а за
відсутності згоди спір вирішується
судом. Незалежно від розміру часток
співвласники при здійсненні
зазначених правомочностей мають рівні
права.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності, в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників
про поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів
суди повинні виходити з положень ст. ст.
183, 367 ЦК України, відповідно до яких
виділ частки в натурі
(поділ будинку) може мати місце за
наявності технічної можливості
виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли в результаті
виділу співвласнику передається
частина приміщень, яка перевищує за
розміром його частку, суд повинен
вирішити питання про стягнення з нього
відповідної грошової компенсації та
зазначити в рішенні фактичні ідеальні
частки в праві власності на будинок
після його поділу.

Проводячи поділ спірного будинку у
спосіб, визначений експертно-технічним
висновком від 31 травня 2013 року № 06/3/13,
суди врахували, що такий порядок
передбачає виділення у користування
співвласників конкретних жилих
приміщень з відступленням від їх
ідеальних часток, унаслідок чого у
користування позивачки виділяються
приміщення, площа яких менша ніж
належна їй на праві власності частка у
цьому будинковолодінні.

Разом із тим, стягуючи з відповідача
на користь позивачки 24 191 грн 50
коп. компенсації у зв'язку зі зміною
ідеальних часток у праві власності,
апеляційний суд не зазначив у рішенні
фактичні ідеальні частки сторін у
праві власності на будинок після його
поділу.

У той же час таке не може бути
підставою для скасування ухваленого
рішення суду апеляційної інстанції,
оскільки зазначений недолік може бути
усунуто шляхом роз'яснення судового
рішення.

Інші доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують і на законність
ухваленого ним рішення не впливають.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального права,
а доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на
рішення суду, суд касаційної інстанції
відхиляє скаргу і залишає рішення суду
без змін.

З огляду на викладене колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук