Справа № 583/2912/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в складі :

головуючого
Мовчан Н.В.,

за участю секретаря
Статівки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1,

до Охтирської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

про визнання недійсними державного
акту та договору купівлі-продажу,
витребування майна, -

встановив:

04.08.2014р. ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Охтирської міської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 418646, площею 0,1000 га, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 виданий 23.01.2008р.
Охтирською міською радою на ім'я ОСОБА_2
та визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
20.12.2011р., укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, витребувати у ОСОБА_3 зазначену
земельну ділянку та повернути
користувачу ОСОБА_1 Свої вимоги мотивує
тим, що рішенням Апеляційного суду
Сумської області від 24.07.2014р. визнано
незаконним та скасовано п.32 рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. «Про затвердження технічної
документації із землеустрою та
приватизацію земельних ділянок» про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання ОСОБА_2 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1. 23.01.2008р. ОСОБА_2
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 418646, площею 0,1000 га, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. Оскільки підстави набуття
права власності ОСОБА_2 на зазначену
земельну ділянку, скасовані рішенням
суду, що набрало законної сили, тому
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
повинен бути визнаний недійсним. Окрім
цього, 20.12.2011р. укладено договір
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
відповідно до якого право власності
перейшло до ОСОБА_3 Оскільки рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. є недійсним, договір
купівлі-продажу не відповідає вимогам
закону, а земельна ділянка підлягає
поверненню позивачці, як законному
користувачу.

В судовому засіданні позивачка та її
представники позовні вимоги
підтримали повністю, просили
задовольнити з підстав викладених у
позові, додатково пояснили, що рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. скасоване, а отже, державний акт
та договір купівлі-продажу є
недійсними.

Представник Охтирської міської ради в
судовому засіданні позов не визнав,
просив відмовити в задоволенні,
пояснивши, що скасування рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. не є підставою для скасування
державного акту, що права позивачки не
порушені, а позов є безпідставним,
оскільки перелік підстав припинення
права власності на земельну ділянку
міститься в статті 140 ЗК України і він є
вичерпним. Разом з цим, пославшись на
рішення Конституційного Суду України
7-рп від 16 квітня 2009р., зазначив, що
скасування рішення міської ради не
тягне за собою скасування державного
акту на землю

ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
та пояснив, що земельна ділянка не
забудована, але є огорожа.

Крім пояснень в судовому засіданні,
відповідачі: Охтирська міська рада та
ОСОБА_3 подали до суду письмові
заперечення, в яких зазначають, що на
момент видачі державного акту дана
земельна ділянка знаходилась у віданні
Охтирської міської ради як земля
запасу. Окрім цього, вказали, що
скасування рішення Охтирської міської
ради, на підставі якого було видано
державний акт на право власності, не є
підставою припинення права власності
на земельну ділянку.

ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав, що
позов підлягає задоволенню, оскільки
державний акт на право власності на
землю ОСОБА_2 виданий з порушенням
законодавства і прав позивача по
справі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, надавши оцінку
доказам по справі, дійшов висновку, що
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення 18 сесії 5 скликання Охтирської
міської ради № 458 від 14.02.2008року, ОСОБА_2
отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
підтверджується копією державного
акта від 23 липня 2008р.(а.с.9)

Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 20.12.2011
року продала ОСОБА_3, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим номером 3479. (а.с.10)

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 24.07.2014р. скасовано рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 26.07.2013р. по справі
№ 583/1852/13-ц та винесено рішення, яким
визнано незаконним та скасовано п.32
рішення Охтирської міської ради № 458
від 14.02.2008р. « Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та приватизацію земельних ділянок» про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання ОСОБА_2 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1. (а.с.5-8)

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 125,
частини першої статті 126 ЗК України (у
редакції від 01 січня 2008 року, яка була
чинною на момент прийняття міською
радою рішення) право власності ОСОБА_2
на земельну ділянку виникло з моменту
отримання нею державного акта та його
державної реєстрації.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Частиною першою статті 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Оскільки зазначені норми
встановлювали нерозривний зв'язок між
виникненням права власності на
земельну ділянку з обов'язковим
одержанням її власником державного
акта, який посвідчував його право
власності, то суд на підставі
зазначених норм вважає, що наявні
підстави для визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 на
підставі недійсного рішення міської
ради, тому позов в цій частині підлягає
задоволення.

Висновок про те, що держаний акт на
право власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення органу, на підставі
якого такий акт видано, міститься й у
постановах Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та
від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Посилання представника Охтирської
міської ради на те, що перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку міститься в статті 140 ЗК
України і що він є вичерпним, суд оцінює
критично, оскільки статтею 140 ЗК
України встановлено перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку для випадків, коли право
власності набуто в установленому
законом порядку. Однак, при розгляді
даної справи встановлено, що рішенням
Апеляційного суду Сумської області від
24.07.2014р., яке набрало законної сили та на
даний час не скасоване, визнано
незаконним та скасовано п.32 рішення
Охтирської міської ради № 458 від
14.02.2008р. в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1, що є підставою стверджувати,
що ОСОБА_2 набула право власності на
земельну ділянку на підставі
незаконного розпорядження органу
місцевого самоврядування.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки та витребування її у
ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК
України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про
визнання правочину недійсним може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

В пункті 26 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від
16.04.2004р. «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» роз'яснено,
що судам необхідно мати на увазі, що
купівля-продаж, рента, дарування,
застава, самовільний обмін земельних
ділянок землекористувачами, у тому
числі орендарями, а також угоди,
укладені власниками землі з порушенням
встановленого для них порядку
придбання або відчуження земельних
ділянок, відповідно до статті 210 ЗК
України повинні визнаватися
недійсними - із наслідками,
передбаченими відповідними статтями
ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України,
наслідком недійсності правочину є
застосування двосторонньої реституції
незалежно від добросовісності сторін
правочину.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України
передбачено, що загальні наслідки
недійсності правочину застосовуються,
якщо законом не встановлені особливі
умови їх застосування або особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України
передбачено засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
власнику надано право витребувати
майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком правочину, укладеного з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна із
незаконного володіння.

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 24.07.2014р., встановлено, що
Охтирська міська рада, прийнявши
рішення про передачу у приватну
власність ОСОБА_2, порушила право
ОСОБА_1 на користування земельною
ділянкою, тому відповідно до ч. ч.3 ст. 61
ЦПК України встановлено факт, що ОСОБА_1
є користувачем спірної земельної
ділянки.(а.с. 8)

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору купівлі - продажу є
обґрунтованими, тому підлягають
задоволенню, а позовні вимоги в частині
витребування майна не підлягають
задоволенню, оскільки таке право
захисту надане виключно власнику
майна, яким ОСОБА_1 не являється.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з
відповідачів на користь позивача
сплачені нею судові витрати
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.116, 125, 126, 152, 155 ЗК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №418646, площею 0,1000га, яка
розташована по АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий 23 липня 2008року на ім'я ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
20 грудня 2011року, укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером 3479.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Охтирської міської ради
Сумської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судові витрати по 162 (сто
шістдесят дві) гривні 40 копійок з
кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
Сумської області протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 23
вересня 2014року

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
Н.В. Мовчан