У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до приватного
підприємства «Кіровоградптахопром»,
публічного акціонерного товариства
«Кіровоградобленерго» про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та за зустрічним позовом
приватного підприємства
«Кіровоградптахопром» до ОСОБА_6 про
встановлення сервітуту, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до
приватного підприємства
«Кіровоградптахопром» (далі - ПП
«Кіровоград-птахопром»), публічного
акціонерного товариства
«Кіровоградобленерго»
(далі - ПАТ
«Кіровоградобленерго») про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що йому на праві
приватної власності належить земельна
ділянка, яка розташована по вул.
Ярошенка, 4 в м. Кіровограді, проте
повноцінно здійснювати володіння та
розпорядження своєю власністю він не
має можливості, з огляду на проходження
через його земельну ділянку лінії
електропередач ПЛ-10кВ, відпайка від оп.
65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, яка перебуває на балансі
у ПП
«Кіровоградптахопром». Позивач просив
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, шляхом
зобов'язання ПП «Кіровоградптахопром»
та ПАТ «Кіровоградобленерго»
винести лінію ПЛ-10 кВ відпайки від оп. 65
ПЛ-10кВ Ф-22Ю із його земельної ділянка.

У жовтні 2013 року ПП
«Кіровоградптахопром» звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6
про встановлення постійного
безоплатного земельного сервітуту на
право технічного обслуговування та
експлуатації лінії електропередачі
ПЛ-10 кВ за адресою: АДРЕСА_1,
обґрунтовуючи свої вимоги
категоричним небажанням позивача за
первісним позовом ОСОБА_6 виносити
лінію за межі своєї ділянки за власний
рахунок та встановлювати будь-який
сервітут.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 18 лютого 2014 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_6 його земельною ділянкою,
зобов'язавши ПП
«Кіровоградптахопром» винести лінію
ПЛ-10 кВт відпайки оп. 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю із
земельної ділянки, розташованої у
АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ПАТ «Кіровоградобленерго»
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою відмовлено. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ПП «Кіровоградптахопром» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 квітня
2014 року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ПП
«Кіровоградптахопром» задоволено.
Встановлено ПП «Кіровоградптахопром»
постійний безоплатний земельний
сервітут на право технічного
обслуговування та експлуатації лінії
електропередач ПЛ-10 кВ за адресою:
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі, посилаючись
на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення первісних позовних вимог,
суд першої інстанції, виходив з того, що
власник земельної ділянки на якій
розміщено збудовано опору лінії
електропередач напругою 10 кВ відпайка
від оп. 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, не погоджував його
розміщення на своїй ділянці і таке
розміщення накладає суттєві обмеження
у використанні власником своєї
земельної ділянки. Відмовляючи в
задоволенні зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем за зустрічним
позовом неправомірних дій відповідача
ОСОБА_6, які б надали необхідності
встановлення постійного земельного
сервітуту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні первісного
позову, апеляційний суд виходив з
положень ч. 4 ст. 18 Закону України «Про
електроенергетику», зокрема, що
перенесення повітряної високовольтної
лінії електропередач можливо провести
за погодженням ОСОБА_6 за його власний
рахунок, за наявної технічної
можливості і у відповідності до
затвердженої проектно-кошторисної
документації. Таке погодження з боку
ОСОБА_6 відсутнє. Задовольняючи
зустрічний позов, апеляційний суд
посилався на положення ч. 5 ст. 24 Закону
України «Про електроенергетику»,
зауваживши, що для виконання позивачем
за зустрічним позовом покладених на
нього вимог, передбачених
законодавством, з метою забезпечення
інших споживачів електроенергією та не
порушення їх прав на безперебійне
отримання електроенергії підприємству
необхідний вільний доступ до опори на
земельній ділянці.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду повністю не можна з
таких підстав.

Рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради народних
депутатів № 667 від 02 серпня 1993 року
ОСОБА_6 надано у приватну власність
земельну ділянку під будівництво
індивідуального житлового будинку і
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 6).

11 жовтня 1993 року Управлінням по
містобудівництву, архітектурі,
землеустрою та землекористуванню м.
Кіровограда ОСОБА_6 видано дозвіл № 566
на індивідуальне будівництво
житлового будинку та надвірних
будівель по вул. Ярошенка, 4 в м.
Кіровограді (а.с. 7).

Відповідно до державного акта на право
приватної власності на землю серія КР
№ 00009517 від 30 березня 1999 року, ОСОБА_6 на
підставі рішення сесії
Кіровоградської міської ради від 23
грудня 1998 року № 162 належить на праві
приватної власності земельна ділянка
площею 1029,8 кв.м в межах згідно з планом,
яка розташована за згаданою адресою
(а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_6 неодноразово звертався
з листами та вимогами щодо перенесення
лінії електропередач, яка проходить
через його земельну ділянку.

24 листопада 2008 між ВАТ
«Кіровоградобленерго» та
ПП «Кіровоградптахопром»
укладено договір про постачання
електроенергії №74 М.

Відповідно до акта розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін, межа балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін встановлюється на контактах
приєднання ПЛ-10 кВт на опорі № 65 ПЛ-10 кВ
Ф-22Ю. Зі змісту вказаного акта
вбачається, що на балансі ПАТ
«Кіровоградобленерго» знаходиться
ПЛ-10 кВ Ф-22Ю «ТП-557-ТП-594», а на балансі ПП
«Кіровоградптахопром» знаходиться
ПЛ-10 кВ від опори № 65 до ТП-217 (а.с. 43-53).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 152 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Одним із видів земельних сервітутів є
право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій (п. «в» ч. 1 ст. 99 ЗК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки (ч. 2 ст. 402 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про
електроенергетику» у разі спорудження
або реконструкції будівель, доріг,
мостів, інших об'єктів архітектури
роботи з перенесення повітряних і
підземних електричних мереж, теплових
мереж та інших об'єктів
електроенергетики виконуються
власником цих об'єктів
електроенергетики за рахунок
замовників будівництва або
реконструкції будівель, доріг, мостів,
інших об'єктів архітектури відповідно
до затвердженої проектно-кошторисної
документації.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
землі енергетики та правовий режим
спеціальних зон енергетичних об'єктів»
для будівництва, розміщення та
експлуатації об'єктів передачі
електричної або теплової енергії
земельні ділянки всіх форм власності,
за договором з власником чи
користувачем земельної ділянки,
можуть використовуватися також
шляхом встановлення постійних або
строкових земельних сервітутів без
зміни цільового призначення цих
земельних ділянок. Відчуження
земельних ділянок, що перебувають у
власності громадян та юридичних осіб,
для будівництва об'єктів енергетики
може здійснюватися в порядку та на
умовах, визначених Законом України
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності».

Згідно ст. 17 Закону України «Про землі
енергетики та правовий режим
спеціальних зон енергетичних об'єктів»
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для розміщення
об'єкта енергетики, для якого
встановлюється спеціальна зона,
погоджується лише із власниками чи
постійними користувачами земельних
ділянок, що знаходяться в межах
зазначеної зони. Право постійного
користування на земельні ділянки,
надані для обслуговування об'єктів
передачі електричної енергії, може
посвідчуватися одним державним актом у
межах населеного пункту, території
району, області, Автономної Республіки
Крим.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні первісних позовних вимог,
в порушення ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК
України, на вказані положення закону
уваги не звернув та дійшов
передчасного висновку щодо відмови в
усуненні перешкод позивачу в
користуванні та розпорядженні
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
власника лінії електропередач винести
її за межі цієї земельної ділянки.
Зауваживши, що перенесення лінії
електропередач можливе лише за рахунок
замовника, а позивач ОСОБА_6 від таких
дій категорично відмовляється, не
з'ясувавши належним чином на якій
правовій підставі була споруджена
лінія електропередач, чи було
попереднім власником погоджено її
будівництво та введення до
експлуатації в установленому законом
порядку, оскільки такі дані щодо
будівництва спірної лінії
електропередач в матеріалах справи
відсутні.

Апеляційний суд не звернув уваги, що
приписом №01/30-07-030 від 29 жовтня
2012 року, виданим Державною інспекцією з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної і теплової
енергії в Кіровоградській області ПП
«Кіровоградптахопром» зобов'язано в
тому числі відновити проектну
документацію на ПЛ-10 кВ відпайка від оп.
65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю (а.с. 64), проте
матеріали справи не містять даних щодо
виконання даного припису.

Водночас, суд апеляційної інстанції
пославшись на положення ч. 5 ст. 24 Закону
України «Про електроенергетику»,
залишив поза увагою, що відповідач ПП
«Кіровоградптахопром» відповідно до
договору про постачання електричної
енергії від 24 листопада (а.с. 43) є
споживачем, а отже останній не підпадає
під дію цього закону, як
енергопостачальник або
електропередавальна організація.

За вказаних обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення
суду першої інстанції, оскільки в
порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України,
суд першої інстанції належним чином не
з'ясував обставин справи, не надав
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, не перевірив ким було
побудовано спірну лінію
електропередач, не звернув уваги на
договори купівлі-продажу лінії
електропередач та акти
прийому-передачі (а.с. 93-94, 95-96), а також
паспорт ЛЕП 10кВ відпайка від оп. №65,
Ф-22Ю (а.с. 97), в якому відсутнє
найменування будівельно-монтажної
організації, яке здійснювало його
будівництво, не сприявши в порушення ч.
4 ст. 10 ЦПК України встановленню
даних обставин справи, які мають
суттєве значення для її вирішення, а
саме ким, коли та на якій правовій
підставі здійснювалось будівництво
ЛЕП та чи введена вона в експлуатацію в
установленому законом порядку.

Враховуючи, що зустрічні позовні
вимоги є похідними від первісних
позовних вимог, рішення судів в цій
частині також підлягає скасуванню.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 18 лютого 2014 року
та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області від 30 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук