Справа № 286/4401/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Шадури Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Овручі справу за
позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Словечне» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу. Зазначає, що з
28.11.2011 року працювала у СТОВ «Словечне»,
25.05.2014 року її звільнили з роботи у
зв'язку із невиходом на роботу без
поважних причин - за п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Позивач вважає своє
звільнення незаконним тому, що вона
відпрошувалася з роботи, на що їй було
надано згоду.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечує,
посилається на те, що позивача
звільнено з роботи законно, хоча і при
оформленні документів допущено
технічні помилки.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, представника
відповідача, показання свідків,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Встановлено, що позивач з 28.12.2011 року
була прийнята на роботу до відповідача
доглядачем бр. №2 с. Антоновичі.

Наказом № 38-к від 21.05.2014 року позивача
було переведено різноробочою у бр. № 2
с. Антоновичі, а 25.05.2014 року наказом №
40а-к відповідач звільнив позивача з
роботи на підставі па. 4 ст. 40 КЗпП
України - у зв'язку з невиходом на
роботу без поважних причин.

Суд дослідив надані відповідачем
оригінали документів, з яких видно, що
14.04.2014 року завідуючим фермою № 2 с.
Словечне було складено доповідну про
те, що доглядач телят ОСОБА_1, 12, 13 квітня
2014 року не вийшла на роботу, група
маленьких телят залишилась без догляду
на протязі двох днів. Зазначені
обставини підтвердили свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які пояснили, що позивач не
відпрошувалася та не просила замінити
її.

Вказані дії позивача могли бути
підставою для звільнення, але 14 квітня
2014 року їй було надано відпустку за
період з 01.01.2013 по 31.12.13 р. продовженням
37 календарних днів, що стверджується
наказом № 30-к (а.с. 23).

21 травня 2014 року після відбуття
відпустки позивача було переведено з
посади доглядача різноробочою у
бригаду № 2 с. Антоновичі, підставою
цього стала доповідна зав. фермою бр. №
2 від 14.04.2014 року.

У відповідно із ч. 2 ст. 32 КЗпП вказане
переведення позивача на іншу роботу не
потребувало її згоди, оскільки її було
переміщено на тому самому
підприємстві, в інший структурний
підрозділ у тій самій місцевості у
межах кваліфікації. Протипоказань щодо
переміщення за станом здоров'я,
позивачем не надано.

Згідно доповідної бригадира № 2 с.
Антоновичі ОСОБА_6, позивач 21, 22, 23, 24
травня 2014 року не вийшла на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку прогулу ( в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Згідно із ст. 139 КЗпП працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

Доказів поважності відсутності на
роботі як 12, 13 квітня так і 21-24 травня 2014
року відповідачу і суду позивачем не
надано.

З огляду на це, судом не встановлено
порушень установлених правил при
переведенні позивача на іншу роботу
так і при її звільненні.

Також суд вважає, що технічні помилки
при оформленні документів щодо
звільнення позивача не можуть свідчити
про її звільнення без законних підстав.

Що ж стосується затримки видачі
трудової книжки, то як пояснила
представник відповідача, позивач
відмовлялася її отримувати , оскільки
не погоджувалася з цим.

З письмовою вимогою про видачу їй на
руки трудової книжки, позивач
звернулася лише 11.06.2014 року (а.с. 3).

Свідок ОСОБА_7 підтвердила у судовому
засіданні, що нею особисто було
передано позивачу документи.

Позовних вимог щодо затримки видачі
трудової книжки з вини власника,
позивач не заявляла, доказів щодо
неможливості працевлаштування у
зв'язку з цим суду не надала.

Вимоги позивача про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не підлягають задоволенню,
оскільки являються відповідальністю у
разі звільнення без законної підстави.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню і
вона не може бути поновлена на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового
збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 32, 40 КЗпП
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до СТОВ «Словечне» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу .

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана через Овруцький районний суд в
апеляційний суд Житомирської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Я. В. Кулініч