Справа № 347/615/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2035/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М. Б. М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
ОСОБА_11 про усунення перешкод в
користуванні під'їзною дорогою за
апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення
Косівського районного суду від 14
серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду
від 14 серпня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
ОСОБА_11 про усунення перешкод в
користуванні під'їзною дорогою.

Зобов'язано ОСОБА_11 не чинити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 перешкод в
користуванні заїзною дорогою, яка
знаходиться в с. Соколівка, участок
Нижній Мокрий, Косівського району
шляхом знесення господарської споруди
(дерев'яного навісу), що влаштовано на
проїзній дорозі, побутового сміття та
інших предметів, привівши дорогу в стан
приданий для користування нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
дороги біля його господарства ніколи
не було, а була тільки пішохідна стежка,
якою дійсно користуються жителі
участка Нижній Мокрий. Цією стежкою він
нікому не забороняв користуватись.
Стежка проходить майже біля самого
потічка, тобто по прибережній зоні.
Такі обставини справи були
підтверджені багатьма свідками,
зокрема головою Соколівської
сільської ради та висновками судової
будівельно-технічної експертизи
№015/ЗТ-14. Дорогу ніхто не облаштовував,
кошти на її будівництво не виділялись і
кошторис на це не складався. Таким
чином, позивачі не довели, що заїзна
дорога дійсно існує в натурі. Суд,
задовольнивши позовні вимоги, не
врахував, що для того щоб усунути
перешкоди в користуванні дорогою
треба, щоб дорога існувала. Так само
незрозумілий висновок суду про
зобов'язання прибрати побутове сміття
та інші предмети, оскільки невідомо, що
саме суд мав на увазі.

Також, позивачі пропустили строк
позовної давності, оскільки, як
встановив суд першої інстанції,
дерев'яний навіс встановлено більше 10
років, що свідчить про пропуск строку
позовної давності і позивачі не
просили його поновити.

Суд необґрунтовано не врахував
висновки судової будівельно-технічної
експертизи №015/ЗТ-14. Допитаний експерт
ОСОБА_13, який проводив експертизу,
пояснив, що згідно Генерального плану
с. Соколівка на земельній ділянці, якою
користується відповідач, взагалі не
передбачена стежка або заїзна дорога.
При цьому, заїзна дорога не існувала та
не існує, оскільки за господарством
безпосередньо біля стежки знаходиться
електричний стовп по якому проходить
струм. Влаштування заїзної дороги
безпосередньо біля потічка в
прибережній зоні суперечить нормам
ДБН. З висновку експерта також
вбачається, що облаштування стежки
шириною 1,50-1,70 м. ущемляє інтереси
землекористувача ОСОБА_14, земельна
ділянка якої знаходиться біля
господарства відповідача. Судовий
експерт також зазначив, що самовільне
захоплення частини заїзної дороги
відсутнє, а дерев'яний навіс тільки
частково виходить за межі земельної
ділянки ОСОБА_11 на захисну зону, а не на
дорогу, як вказано в рішенні суду. На
даний час вільний прохід є і він не
перекритий. Експерт ОСОБА_13 вказав, що
згідно Генерального плану забудови та
розвитку с. Соколівка, таку дорогу
запроектовано в іншому місці, а саме
від центральної дороги села між
житловими будинками.

Крім того, до матеріалів справи була
долучена технічна документація на
будівництво житлового будинку, видана
в 1989 році на ім'я ОСОБА_15, де спірна
заїзна дорога не вказується, а
зазначено стежку біля потічка, яка
проходить і на даний час. В
будівельному паспорті вказано
влаштування заїзду і зазначено, що він
має бути зроблений до його земельної
ділянки.

Таке рішення суду по суті ущемляє його
права, як законного землекористувача і
забудовника.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_11 не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
між сторонами існує спір відносно
користування дорогою загального
користування, яка знаходиться в с.
Соколівка, участок Нижній Мокрий,
Косівського району. ОСОБА_11 чинить
перешкоди позивачам в користуванні
спірною дорогою, він самовільно
здійснює забудову земельної ділянки,
яка фактично йому ще не належить на
праві власності, тим самим не даючи
змоги жителям участку Нижній Мокрий
користуватися проїздом, в тому числі і
позивачам. Іншого шляху крім спірної до
належних позивачам домоволодінь поки
що не має.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 проживають на
участку Нижній Мокрий в с. Соколівка,
Косівського району. На вказаному
участку села знаходиться більше 20
будинковолодінь. Між даним участком та
земельної ділянкою, яка знаходиться в
законному користуванні ОСОБА_11
проходить пішохідна стежка, яка
сполучає участок Нижній Мокрий з селом.

Позивачі наполягають на тому, що
участок Нижній Мокрий з селом сполучає
дорога, а відповідач влаштував посеред
дороги оборіг для складання сіна, чим
унеможливив їм проїзд до житлових
будинків та земельних ділянок, якими
вони користуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 та ст.4 ЦПК
України кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

До повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить: а) розпорядження землями
територіальних громад; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; д) організація
землеустрою; є) здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону, ч.1 ст.12 ЗК України.

Виходячи зі змісту частин 1 і 3 ст. 83 ЗК
України - землі, які належать на праві
власності територіальним громадам
міст, є комунальною власністю. А до
земель комунальної власності, які не
можуть передаватись в приватну
власність, належать: а) землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо); д) земельні ділянки, які
використовуються для забезпечення
діяльності органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до статті 39 Земельного
кодексу України, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм
регіональних та місцевих правил
забудови.

Разом із тим, відповідно до ст. 16 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності",

планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
територій, їх оновлення та внесення
змін до них.

Згідно із ч.1 ст. 9 вказаного Закону
детальний план у межах населеного
пункту уточнює положення генерального
плану населеного пункту та визначає
планувальну організацію і розвиток
частини території. Відповідно до п. 9 ч. 4
ст. 19 Закону детальний план території
визначає порядок організації
транспортного і пішохідного руху.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції належним чином врахував
висновок судової будівельно-технічної
експертизи та інші докази здобуті в
ході розгляду даної справи.

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№015/ЗТ-14, складеного експертом ОСОБА_13
11.04.2014 року, облаштування заїзної
дороги, як і пішохідної стежки, на
участок Нижній Мокрий в с. Соколівка не
відповідає Генеральному плану
забудови села, нормам, стандартам та
порядку відводу, процедурі виділення
та влаштування дороги чи
проходу-стежки, шириною 1,50-1,70 м.
Процедура обґрунтування та порядок
проектування відводу - не проведено.
Експерт зазначив, що в наявності є
пішохідна стежка, яка проходить біля
будинковолодіння ОСОБА_11 При цьому,
залишається 1,50-1,70 м. захисної зони по
якій при необхідності можуть проходити
жителі участку.

У висновку також зазначено, що на
захисній зоні, яка проходить по участку
Нижній Мокрий в с. Соколівка ОСОБА_11
частково встановлено дерев'яну шопу
(більше 10 років), що частково виходить
за межі ділянки наданої для
будівництва та обслуговування
будівель і споруд, тому люди вільно
проходять через подвір'я відповідача,
проти чого останній не заперечує.
Розглядаючи питання можливого
облаштування нової заїзної дороги на
участок Нижній Мокрий без порушень
норм прибережної захисної смуги, слід
дотримуватись вимог ДБН та
розробленого і обґрунтованого
проектнодослідними організаціями
Генерального плану забудови та
розвитку села - де таку дорогу дійсно
запроектовано (а.с.63).

Як вбачається із генерального плану с.
Соколівка, Косівського району, на ньому
присутня інформація про наявність
дороги загального користування до
участку Нижній Мокрий. При цьому, ця
дорога проходить поруч із
будинковолодінням та земельною
ділянкою, яка знаходиться в
користуванні ОСОБА_11

Фактично на даний час у місці,
передбаченому проектом, дорога
загального користування відсутня.

Позивачі звертались із відповідною
заявою до Соколівської сільської ради
з вимогою вирішення питання про
влаштування автомобільної дороги до
участку Нижній Мокрий та тим, що
ОСОБА_11, побудувавши господарські
споруди, блокує користування такою
дорогою. Земельна комісія розглянула
дане звернення та встановила, що
ОСОБА_11 на місці дороги, передбаченої
Генеральним планом, незаконно
побудував оборіг і літню кухню, чим
залишив багатьох жителів присілка
заїзду до своїх господарств (а.с.9).

Таким чином, надані докази дають
підстави для висновку, що відповідач
загородив дорогу загального
користування, яка передбачена у
викопіюванні з генерального плану с.
Соколівка, Косівського району.

Оскільки незаконним загородженням
дороги порушується право позивачів на
користування земельною ділянкою
загального користування (дорогою),
відповідно суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що вимога
розгородити самовільно зайняту дорогу
загального користування підлягає до
задоволення.

На думку колегії суддів, подана
апелянтом технічна документація на
будівництво житлового будинку, не
спростовує той факт, що поруч із
земельною ділянкою, яка знаходиться в
користуванні відповідача, передбачена
дорога загального користування
відповідно до проекту планування с.
Соколівка.

З матеріалів справи вбачається, що у
правомірному користуванні відповідача
знаходиться земельна ділянка площею 0,08
га, яка згідно рішення Соколівської
сільської ради від 03.04.1988 року надана
для будівництва і обслуговування жилих
і господарських споруд. Актом відводу
наділу в натурі меж земельної ділянки і
розбивки будівель від 19.06.1989 року
земельну ділянку означено на
місцевості і вказано графічно в
технічному паспорті на забудову. Таким
чином, земельна ділянка знаходиться у
правомірному користуванні ОСОБА_15 без
оформлення права власності.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№015/ЗТ-14 від 11.04.2014 року, всі житлові та
господарські будівлі окрім однієї,
побудовані ОСОБА_11, знаходяться в межах
наданої земельної ділянки площею 0,08 га.
Єдина господарська будівля, яка
виходить за межі земельної ділянки є
оборіг, який частково знаходиться в
межах земельної ділянки, а частково на
прибережній смузі потічка, тобто на
землі, яка належить Соколівській
сільській раді (а.с.69). Тобто,
користування дорогою при наявності
такої господарської будівлі являється
неможливим.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
архітектурну діяльність" будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів. Статтею 28 вказаного
Закону визначено, що власники та
користувачі об'єктів архітектури
зобов'язані отримувати в установленому
законодавством порядку дозвіл на
виконання робіт, пов'язаних із
реконструкцією, реставрацією чи
капітальним ремонтом об'єкта
архітектури.

Згідно ст.22 Закону України "Про основи
містобудування" забудова земельних
ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт. Право на забудову
(будівництво) виникає щодо земельних
ділянок, визначених для містобудівних
потреб містобудівною документацією,
місцевими правилами забудови. Право на
забудову (будівництво) полягає у
можливості власника, користувача
земельної ділянки здійснювати на ній у
порядку, встановленому законом,
будівництво об'єктів містобудування,
перебудову або знесення будинків та
споруд. А пункт 3 ст.25 зазначеного
Закону передбачає, що особи, винні у
виконанні будівельних чи
реставраційних робіт без дозволу та
затвердженого у встановленому порядку
проекту або з відхиленням від нього,
несуть відповідальність, передбачену
чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Стаття 126,
частина 1 названого Кодексу встановлює,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 Цивільного
кодексу України визначено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Отже, за даних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що будівництво
господарської споруди (дерев'яного
навісу) було здійснено відповідачем
без отримання належних дозволів на
таке будівництво та без виготовлення
відповідних проектів на будівництво, а
самозахоплення таким будівництвом
частини під'їзної дороги до участку
Нижній Мокрий перешкоджає позивачам у
належному користуванні під'їзною
дорогою.

Доречним виглядає рішення суду і в
частині зобов'язання відповідача
прибрати побутове сміття та інші
предмети з дороги, оскільки це
дозволить повністю її розблокувати.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Косівського районного
суду від 14 серпня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута