Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Девіс» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Девіс» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
31 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 28
вересня 2010 року її було звільнено з
роботи за згодою сторін на підставі п. 1
ст. 36 КЗпП України, про що свідчить
протокол загальних зборів колективу
від 28 вересня 2010 року № 1 та наказ від 28
вересня 2010 року № 6. На порушення вимог
ст. 116 КЗпП України товариство з
обмеженою відповідальністю «Девіс»
(далі ТОВ «Девіс») повного розрахунку з
позивачем не провело, тому просила
стягнути з відповідача заборгованість
із заробітної плати в розмірі 5373 грн. 23
коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 30794 грн. 68 коп. та 15 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 31 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
«Девіс» на користь ОСОБА_1
заборгованість із заробітної плати в
розмірі 3625 грн. 46 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 30 794 грн. 68 коп.
та 500 грн. на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 8 квітня 2014
року рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 31 жовтня 2013 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
скасовано, у задоволенні цих вимог
відмовлено. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 серпня 2014 року
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 8 квітня 2014
року у частині відмови у позові про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
скасовано, справу у цій частині позову
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 8 квітня 2014
року у частині відмови у позові про
стягнення моральної шкоди скасовано, у
цій частині залишено в силі рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 31 жовтня 2013
року.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 8 квітня
2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції товариство з обмеженою
відповідальністю «Девіс» подало
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на незаконність судового рішення про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
із-за порушення норм матеріального та
процесуального права, неповного
встановлення обставин справи, просило
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - судом
не взято до уваги що з березня 2011 року
по грудень 2011 року позивачка
знаходилась на обліку в центрі
зайнятості і отримувала допомогу по
безробіттю із внесків які в фонд
зайнятості перераховує ТОВ «Девіс» і
водночас вимагає допомогу по
безробіттю за цей же період, починаючи
з грудня 2010 року заборгованість по
заробітній платі виплачувалась
частково протягом 2010-2013рр.

В запереченні ОСОБА_2, який представляє
інтереси ОСОБА_1, просить відхилити
апеляційну скаргу відповідача як
необгрунтовану та безпідставну і
залишити без змін рішення суду про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
підтримали апеляційну скаргу.

Від директора ТзОВ «Девіс» Булиніної
М.І. надійшло письмове клопотання про
відкладення розгляду на інший термін у
зв'язку з наміром підшукати
представника (адвоката).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто у відсутності
представника відповідача, яка
повідомлена про час і місце розгляду
справи, а клопотання про відкладення
розгляду справи відхилено як
необгрунтоване, оскільки Булиніна М.І.
представляла інтереси товариства в
суді першої та апеляційної інстанції і
з дня отримання судової повістки, 20
вересня 2014 року, мала достатньо часу
для укладення угоди з представником.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала з відповідачем у трудових
відносинах, які було припинено 28
вересня 2010 року на підставі ст. 36 п. 1 ч. 1
КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний при звільненні працівника
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Суд визнав, що з боку відповідача мало
місце порушення вимог ч. 1 ст. 47 та ст. 116
КЗпП України, яке тривало по день
звернення до суду з позовом 19 серпня 2013
року.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Таким чином, законом прямо
встановлено відповідальність
роботодавця за порушення строків
розрахунку при звільненні працівника
та межі (строки) її застосування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
частині 5 пункту 25 постанови від 24.12.1999р.
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП.

При вирішенні позову суд керувався
роз'ясненнями, що містяться в пункті 25
вищезазначеної постанови, а тому на
підставі ст. 117 КЗпП прийшов до вірного
висновку, що підлягає стягненню на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку.
Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

З досліджених письмових доказів суд
дійшов висновку про доведеність
підстав для відповідальності
відповідача за затримку повного
розрахунку при звільненні за період з 29
вересня 2010 року по 19 серпня 2013 року та
стягнення з нього на користь позивача
суми середнього заробітку за вказаний
період в розмірі 3625 гривень згідно
розрахунку заборгованості та
інформації про середню заробітну плату
позивача.

З таким висновком суду колегія суддів
не може повністю погодитись, оскільки
наведений в рішенні розрахунок суми
середнього заробітку за період з 29
вересня 2010 року по 19 серпня 2013 року та
наданий позивачем розрахунок викликає
сумніви в частині розміру
середньомісячного заробітку та
періоду відповідальності товариства
за затримку розрахунку при звільненні.

Скасовуючи рішення апеляційного суду в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку суд касаційної інстанції
зазначив, що апеляційний суд усупереч
наведеним нормам закону не врахував, що
проведення своєчасного розрахунку при
звільненні є обов'язком роботодавця, що
повний розрахунок із ОСОБА_1 був
проведений 22 серпня 2013 року шляхом
перерахування коштів на підставі
платіжного доручення, і відповідач
цього не заперечував.

Отже, товариство повинно виплатити
позивачці С.П. її середній заробіток за
затримку повного розрахунку при
звільненні за період з 29 вересня 2010
року по 22 серпня 2013 року.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абз. 3 п.
2 Порядку, середньомісячна заробітна
плата за час вимушеного прогулу
працівника обчислюється виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто, що
передують дню звільнення працівника з
роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1
відбулося 28 вересня 2010 року, середня
заробітна плата позивача повинна
обчислюватися з виплат, отриманих нею
за попередні два місяці роботи, а саме
за липень і серпень 2010 року.

Згідно розрахунку середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 за останні два
календарні місяці роботи, що
передували звільненню позивача,
становить (липень 2010р. - 888,00 грн. +
серпень 2010р.-888,00 грн.)= 1776,00 грн., а
середньоденна заробітна плата при
п'ятиденному робочому тижні 1776,00 : (22+21) =
43 роб. день становить 41,30 грн.

Згідно розрахунку норм тривалості
робочого часу на 2010-2013 рр. при
п'ятиденному робочому тижні кількість
робочих днів становила:

- з 29 вересня 2010 року - 68 робочих
днів, середній заробіток 41,30 грн. х 68
робочих днів = 2808,40 грн.;

- у 2011 році - 250 робочих днів,
середній заробіток 43,32 х 250 = 10325,00 грн.;

- у 2012 році - 251 робочий день,
середній заробіток за рік 43,32 х 251 = 10366,30
грн.;

- по 22 серпня 2013 року - 159 робочих
днів, середній заробіток з 1 січня

2013 року по 22 серпня 2013 року 4130 х 159 = 6566,70
грн., а всього середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
позивача за період з 29 вересня 2010 року
по 22 серпня 2013 року становить 30066 грн. 40
коп., які необхідно стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1.

З огляду на викладене та на підставі ст.
309 ЦПК України апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити
частково, рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 31 жовтня 2013
року в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні змінити, стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Девіс», код 135984482,
юридична адреса: м. Мукачево, вул. Миру,
18/2, Закарпатської області, на користь
ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 29 вересня 2010
року по 22 серпня 2013 року в розмірі 30066
грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну товариства з обмеженою
відповідальністю «Девіс» задовольнити
частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 31 жовтня 2013 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Девіс», код 135984482,
юридична адреса: м. Мукачево, вул. Миру,
18/2, Закарпатської області, на користь
ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 29 вересня 2010
року по 22 серпня 2013 року в розмірі 30066
грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: