Справа № 317/1242/14-ц
№/п 2/317/784/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м.
Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Гончаренко П.П.,

при секретарі: Зеленській
С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Запорізького районного суду
Запорізької області з позовною заявою
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором позики, в обґрунтування
позову зазначив, що 14 грудня 2013 року між
ОСОБА_1 в якості позикодавця, з одного
боку, та ОСОБА_2 в якості позичальника, з
іншого боку, укладений договір позики,
оформлений розпискою від 14.12.2013 року,
яка посвідчує передання йому грошової
суми та встановлює умови повернення
суми позики.

Позивач зазначає, що відповідно до умов
даної угоди, ОСОБА_2 отримав у власність
від ОСОБА_1 суму коштів у позику в
розмірі 40000,00 гривень, які відповідач
зобов'язався повернути в строк до 14.12.2014
року, але з обов'язком виплати позики
частинами у розмірі не менше 980,00 грн. до
14-го числа кожного місяця.

Проте, станом на 17.03.2014 року жодної
частини повернення позики
відповідачем не здійснено.

Також позивачем зазначено, що з метою
погашення боргу за договором позики,
оформленої розпискою від 14.12.2013 року,
він неодноразово звертався до
відповідача з проханням повернути хоча
б якусь частину суми позики, на що
постійно отримував відмови, які
пояснювалися «тимчасовою неможливістю
через скрутне матеріальне становище».
Але при кожній їхній зустрічі
позичальник обіцяв усе відшкодувати у
найкоротший термін та з додатковою
компенсацією за затримку виплати.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що
відповідачем жодного разу не було
сплачено позику в строк встановлений
розпискою від 14.12.2013 року тому
заборгованість ОСОБА_2 перед ним
складає 40000,00 грн.

Також позивач вказує, що у зв'язку з тим,
що відповідач прострочив виконання
грошового зобов'язання, тому він
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції а також
три проценти річних з простроченої
суми боргу.

Так, три проценти річних від суми боргу
за весь час прострочення виконання
зобов'язання складають 203,36 грн.

Сума заборгованості за час
прострочення виконання зобов'язання з
урахуванням індексу інфляції
становить 40240,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_2
повинен повернути йому суму основного
боргу у розмірі 40000,00 грн., три проценти
річних з простроченої суми у розмірі
203,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі
240,00 грн., а разом 40443,36 грн.

У зв'язку з вищевикладеним позивач
просить суд стягнути з відповідача
суму заборгованості в розмірі 40443,36 грн.
та судові витрати в розмірі 404,43 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
їх у повному об'ємі.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнала позовні вимоги
позивача частково в сумі 10000,00 грн., та
зазначила, що фактично отримано в
позику грошові кошти в розмірі 10000,00
грн.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, дослідивши надані
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
об'ємі на підставі встановлених
фактичних обставин справи та
відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Суд вивчивши матеріали справи
встановив, що 14 грудня 2013 року між
ОСОБА_1 в якості позикодавця, з одного
боку, та ОСОБА_2 в якості позичальника, з
іншого боку, був укладений договір
позики, оформлений розпискою від 14.12.2013
року, яка посвідчує передання ОСОБА_2
грошової суми та встановлює умови
повернення суми позики.

Відповідно до умов даної угоди, ОСОБА_2
отримав у власність від ОСОБА_1 суму
коштів у позику в розмірі 40000,00 гривень,
які відповідач зобов'язався повернути
в строк до 14.12.2014 року, але з обов'язком
виплати позики частинами у розмірі не
менше 980,00 грн. до 14-го числа кожного
місяця.

Станом на 17.03.2014 року жодної частини
повернення позики відповідачем не
здійснено.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням) то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором, або
законом, зокрема відшкодуванні збитків
та сплата неустойки (пені).

ОСОБА_1 ч. 1 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо позичальник
своєчасно гне повернув суму позики. Він
зобов'язаний сплати грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, згідно наданого суду розрахунку,
три проценти річних від суми боргу за
весь час прострочення виконання
зобов'язання складають 203,36 грн. Сума
заборгованості за час прострочення
виконання зобов'язання з урахуванням
індексу інфляції становить 40240,00 грн.

Враховуючи зазначені обставини, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню. Вважає за
можливе постановити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 11, 15, 18, 60, 205, 206, 212-
215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 611, 625, 629, 1049,
1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
НОМЕР_3 виданий Запорізьким РВ УМВС
України в Запорізькій області 03.12.1999
року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
паспорт: НОМЕР_4 виданий Комунарським
РВ УМВС України в Запорізькій області
07.08.2002 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) суму заборгованості в розмірі
40443,36 (сорок тисяч чотириста сорок три
гривні 36 копійок) грн.

Стягнути ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
НОМЕР_3 виданий Запорізьким РВ УМВС
України в Запорізькій області 03.12.1999
року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
паспорт: НОМЕР_4 виданий Комунарським
РВ УМВС України в Запорізькій області
07.08.2002 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 404,43
(чотириста чотири гривні 43 копійки) грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П.
Гончаренко