Провадження у справі 2/201/3044/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Поддєлковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним
позовом до суду в обґрунтування якого
зазначили, що 19 грудня 2012 року вони
придбали у ОСОБА_3 у рівних частинах
житловий будинок літ. Б-2, земельну
ділянку та нежитлові будівлі - сараї за
адресою: АДРЕСА_1. Право власності
виникло на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та договору купівлі-продажу
нежитлових будівель - сараїв від 19.12.2012
року. Також позивачами 19 грудня 2012 року
було придбано у ОСОБА_4 у рівних
частинах житловий будинок літ. А-2 та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.
Право власності виникло на підставі
договору купівлі-продажу житлового
будинку та договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 19.12.2012 року. Для
більш ефективного використання майна
позивачами було розпочато
реконструкцію житлового будинку.
Згідно технічного паспорту виконаного
на житловий будинок літ. Б-17 за адресою:
АДРЕСА_1 має загальну площу 8535,4 кв.м.,
житлову площу 4734,0 кв.м., тому позивачі
просили визнати за ними в рівних
частках право власності на житловий
будинок літ. Б-17 по АДРЕСА_1, загальною
площею 8535,4 кв.м., житловою площею 4734,0
кв.м.

Позивачі у судове засідання не
з'явились, надали суду заяву з
проханням справу розглядати без їх
участі, просили позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав заяву з
проханням справу розглянути без його
участі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 19 грудня 2012
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_3
у рівних частинах житловий будинок літ.
Б-2, земельну ділянку та нежитлові
будівлі - сараї за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності виникло на підставі
договору купівлі-продажу житлового
будинку, договору купівлі-продажу
земельної ділянки та договору
купівлі-продажу нежитлових будівель -
сараїв від 19.12.2012 року. Також позивачами
19 грудня 2012 року було придбано у ОСОБА_4
у рівних частинах житловий будинок літ.
А-2 та земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1-а. право власності виникло на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку та договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
19.12.2012 року. Для більш ефективного
використання майна позивачами було
розпочато реконструкцію житлового
будинку.

Станом на теперішній час реконструкція
житлового будинку виконана в повному
обсязі. Згідно технічного паспорту
виконаного на житловий будинок літ. Б-17
за адресою: АДРЕСА_1, має загальну площу
8535,4 кв.м., житлову площу 4734,0 кв.м.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу
України влаcнику майна належить право
володіти, користуватися та
розпоряджатися власним майном за
власним розсудом, та вчиняти по
відношенню до свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Особа, яка виготовила, (створила)
річ зі своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна) . Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Оцінивши надані докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню. При цьому суд враховує, що
відповідачем не надано суду жодних
заперечень проти позову та доказів, які
б спростовували правомірність
позовних вимог.

Таким чином, суд вважає необхідним
визнати право власності за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ? частині на житловий будинок
літ. Б-17 по АДРЕСА_1, загальною площею
8535,4 кв. м., житлова площа 4734,0 кв.м.,
оскільки жодних заперечень від ДМР
суду не надано.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
покласти їх на відповідача, як на
сторону проти якої постановлено
рішення.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному
обсязі.

Визнати право власності за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ? частині на житловий будинок
літ. Б-17 по АДРЕСА_1, загальною площею
8535,4 кв. м., житловою площею 4734,0 кв.м.

Стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
Дніпропетровської міської ради по 1827
гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська .

Суддя

В.В.Трещов