Справа № 190/1367/14-ц
Провадження 2/190/543/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2014 року
П'ятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді
Легкошерст Ю.В.,

за участю секретаря
Гук С.Р.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. П'ятихатки
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
авансового платежу за угодою про
наміри укладення в майбутньому
договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
авансового платежу за угодою про
наміри укладення в майбутньому
договору купівлі-продажу.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1. В січні 2014 року
домовився з відповідачами про купівлію
належної їм квартири за ціною 14 000
доларів США, що еквівалентно 120 000 грн.
Крім того між ними було досягнуто
домоволеності про те, що нотаріально
договір купівлі-продажу квартири буде
посвідчено в травні 2014 року. У зв'язку з
вказаним, ним в рахунок майбутнього
укладення договору купівлі-продажу
квартири відповідачці ОСОБА_4 було
передано 60 000 грн., а остання
власноручно написала розписку про
отримання вказаних коштів. Згодом
відповідачі запропонували йому до
травня 2014 року виплатити всю вартість
квартири, оскільки мають намір
придбати будинок, тому 08.02.2014 року
сплатив 20 000 грн., 15.05.2014 року сплатив
відповідачам 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014
року, 22.05.2014 року сплатив відповідачам
ще по 5 000 грн. Таким чином станом на
22.05.2014 року в рахунок майбутнього
укладення договору купівлі-продажу ним
було сплачено 105 000 грн.

Однак відповідачі в травні 2014
року укладати договір купівлі-продажу
квартири відмовились, посилаючись на
те, що власник будинку, який вони мали
намір купити, зможе продати їм будинок
лише в листападі 2014 року.

Тому просить стягнути з
відповідачів, як солідарних боржників
105 000 грн. сплаченого ним авансового
платежу за попередньою угодою про
наміри укладання в майбутньому
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи позивач
ОСОБА_1 надав додаткову позову заяву,
згідно якої просив стягнути з
відповідачів 10 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
понесені ним витрати на правову
допомогу в розмірі 1500 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі і на
підставах викладених в позовній заяві.
Крім того позивач ОСОБА_1 пояснив, що в
січні 2014 року з метою купівлі квартири
АДРЕСА_1 звернувся до відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В усній формі з
відповідачами домовились про продаж
належної їм квартири, проте
відповідачі попросили оційно оформити
договір купівлі-продажу в травні 2014
року, оскільки в даній квартирі була
приписа ще їх неповнолітня дочка, якій
в травні повинно було виповнитися 18
років, на що він дав згоду. Крім того,
між ними було досягнуто домовленості
щодо ціни квартири в розмірі 14 000
доларів США, вказані кошти він повинен
був виплачувати відповідачам на
протязі року. 60 000 грн. він сплатив в
січні 2014 році, про що ОСОБА_4
власноручно написала розписку. При
цьому також була присутня і ОСОБА_5 В
подальшому кошти за квартиру передавав
ОСОБА_4 Про укладення договору
купівлі-продажу квартири домовлявся з
обома відповідачами. 08.02.2014 року
сплатив відповідачам 20 000 грн., 15.05.2014
року - 10 000 грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року,
22.05.2014 року сплатив відповідачам ще по 5
000 грн. В травні 2014 року звернувся до
відповідачів з проханням офіційно
оформити договір купівлі-продажу, на що
отримав відмову з посиланням на те, що
їм в даний час нікуди переїжати, у
зв'язку з чим попросив їх повернути
отримані ними кошти в рахунок оплати
квартири, проте відповідачі кошти так і
не повернули. Діями відповідачів йому
було завдано також і моральної шкоди,
оскільки він змушений був витрачати
особистий час, гроші та звертатися до
суду для захисту свої порушених прав.
Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000
грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов визнав
частково та пояснив, що ОСОБА_4 разом з
ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1. В
січні 2014 року ОСОБА_4 прийняла рішення
продати вказану квартиру, а за отримані
кошти придбати житловий будинок. З
наміром придбати вказану квартиру до
неї звернувся ОСОБА_1. Квартиру
домоволилась продати за 14 000 доларів
США, проте оскільки позивач одразу усі
кошти сплатити не міг, через їх
відсутність, домоволись, що останній
кошти буде сплачувати в рахунок
вартості квартири частково на протязі
року, а після останньої виплати в
листопаді 2014 року вони нотаріально
укладуть договір-купівлі продажу
квартири. Перші 60 000 грн. в рахунок
оплати вартості квартири позивач їй
виплатив в січні 2014 року, 08.02.2014 року
сплатив 20 000 грн., 15.05.2014 року сплатив 10 000
грн., 03.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.05.2014 року
отримала ще по 5 000 грн. Загальна сума,
яку отримала ОСОБА_4 від позивача
складала 105 000 грн.. Проте в травні 2014
року, в порушення домовленості,
ОСОБА_1 почав вимагати від ОСОБА_4
оформити нотаріально договір
купівлі-продажу квартири або віддати
отримані нею кошти. Віддати отримані
кошти вона не могла, оскільки відділа
їх в рахунок оплати купівлі будинку.
Факт отримання коштів в розмірі 105 000
грн. ОСОБА_4 не заперечує, вказані кошти
отримувала вона, а не відповідач ОСОБА_5
та при домовленості з позивачем про
продаж квартири діяла лише від свого
імені. Не визнає вимоги позивача про
стягнення з неї моральної шкоди,
оскільки домовленість з приводу дати
переоформлення квартири порушив
позивач. Крім того, заперечує проти
стягнення з неї понесених позивачем
витрат на правову допомогу в розмірі 1500
грн.. На сьогоднішній день, у зв'язку з
неадекватною поведінкою позивача та
його рідних вирішити спір в
добровільному порядку не має
можливості.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення про отримання судової
повістки /а.с.61,76/, надала до суду заяву
про розгляд справи за її відсутності
/а.с.17/. Ухвалою суду від 08.10.2014 року явка
відповідача була визнана обов'язковою,
проте відповідач ОСОБА_5 ухвалу суду
проігнорувала, не скористалась правом
надання заперечень проти позову.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що позивач є його сином, в
січні 2014 року займались пошуком
квартири для сина. На дошці оголошень
знайшли об'яву про продаж квартири
АДРЕСА_1, зателефонувавши за вказаним
номером домовлись про зустріч на
вказаній квартирі. Коли прийшли
оглядати квартиру їх зустріла ОСОБА_4
та ОСОБА_5, квартиру показувала ОСОБА_5,
яка також говорила, що разом з
квартирою продають і гараж. Вказана
квартира сподобалась сину, тому і
вирішили її купити. Про купівлі-продажу
квартири син домвлялявся з обома
відповідачами. Між ними було досягнуто
згоди щодо ціни квартири в розмірі 14 000
доларів, крім того домовились, що кошти
в рахунок оплати квартири ОСОБА_1 буде
віддавати протягом року, а договір
купівлі-продажу оформлять належним
чином в травні 2014 року, оскільки з
відповідачами в квартирі була
прописана ще неповнолітня дочка
відповідачки ОСОБА_5, а тому щоб
уникнути юридичних проблем з
оформленням документів домовились
нотаріально оформити договір після
досягнення нею повноліття, тобто в
травні 2014 року. В рахунок оплати
вартості квартири ОСОБА_1 віддав ОСОБА_4
105 000 грн.. В травні 2014 року звернувся до
відповідачів з проханням оформити
договір купівлі-продажу, на що останні
повідомили їм, що договір укладуть
після повної сплати вартості квартири.
В липні 2014 року позивач намагався
віддати останні 15 000 грн. в рахнок
оплати квартири, проте відповідачі
укладати договір купівлі-продажу
відмовились, посилаючись на те, що їм
нікуди переїжати, оскільки в будинок,
який вони мали намір придбати можно
буде в'їхати лише в грудні 2014 року.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
показала, що позивач є її сином, в січні
2014 року син разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4
досяг домовленості про купівлю-продаж
квартири АДРЕСА_1, яка належить
відповідачам за 14 000 доларів.
Відповідно до даної домовленості кошти
в рахунок оплати квартири ОСОБА_1
повинен був вносити на протязі року, а
офрмити договір повинні були в травні
2014 року, після досягнення дитиною
ОСОБА_5 повноліття. 60 000 грн. сплатили в
січні 2014 року, розписку про отримання
коштів писала ОСОБА_4, при передачі
коштів була присутня і ОСОБА_5, в
подальшому кошти отримувала ОСОБА_4. В
травні 2014 року позивач звернувся до
відповідачів з проханням офрмити
договір купівлі-продажу квартири, на що
останні попросили зачекати до грудня,
оскільки їм нікуди було переїжати, так
як в будинок, який вони мали намір
купити можно було вселитися лише в
грудні. В липні 2014 року ОСОБА_1 мав намір
віддати останню частину коштів, проте
відповідачі належним чином оформити
договір купівлі-продажу відмовились, у
зв'язку з чим позивач попросив
повернути йому його кошти. Відповідачі
кошти не повернули, посилаючись на те,
що їх не мають, оскільки віддали в
рахунок оплати будинку який мали намір
придбати.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що позивач ОСОБА_1 є її
сусідом. В січні 2014 року до неї
звернулась мати позивача ОСОБА_9 з
проханням бути присутньою при передачі
коштів відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
рахунок майбутнього укладення
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. В її присутності позивач
передав відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5
кошти в розмірі 60 000 грн., розписку про
отримання коштів написала ОСОБА_4,
проте з розмов стрін вона зрозуміла, що
намір продати вказану квариру мають
обидві відповідачки, як ОСОБА_5 так і
ОСОБА_4. Оформити договір
купівлі-продажу домовились в вересні
2014 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
показала, що відповідач доводиться їй
сусідом. В липні 2014 року мати позивача
ОСОБА_9 попросила її бути присутньою
під час розмови з відповідачами з
приводу оформлення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Коли
прийшли до вказаної квартири, двері їм
відчинила ОСОБА_4, на запитання ОСОБА_9
коли буде укладено договір
купівлі-продажу відповідала, що вони
передумали продавати квартиру, а тому
оформляти договір купівлі-продажу не
будуть. У зв'язку з чим ОСОБА_9
попросила її повернути отримані кошти
сину ОСОБА_1, на що відповідачка
відповідала, що в даний час цих коштів
не має та написала розписку, що
зобов'язується повернути 105 000 грн., які
отримала в рахунок оплати квартири.

Вислухавши сторони, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
судом встановлені такі факи та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки
Дніпропетровського обласного
комунального підприємства
«П'ятихатське бюро технічної
інвентаризації» № 65 від 28.07.2014 року
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 /а.с.9/.

В січні 2014 року між сторонами
виникла домовленість про укладення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що
належить відповідачам на праві
приватної власності.

Згідно розписки ОСОБА_4 оримала
від позивача ОСОБА_1 в рахунок вартості
квартири АДРЕСА_1 105 000 грн., а саме 22.01.2014
року - 60 000 грн., 08.02.2014 року - 20 000
грн.15.05.2014 року - 10 000 грн., 03.04.2014 року,
10.04.2014 року, 22.05.2014 року - по 5 000 грн.
/а.с.77/. Факт отримання ОСОБА_4 105 000 грн. в
рахунок оплати вартості квартири
визнано представником відповідача в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу квартири
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Однак, сторонами договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
письмовій формі укладено не було, не
посвідчено нотаріально та не відбулася
державна реєстрація цього правочину
відповідно до приписів ст. 210 ЦК
України.

В травні 2014 року відповідачка
ОСОБА_4 власноручно написала розписку,
згідно якої зобов'язувалась повернути
позивачу ОСОБА_1 105 000 грн. отриманих нею
коштів в рахунок вартості квартири
/а.с.78/.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних договором платежів,
підтвердження зобовязання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів є
завдатком, вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає і способом платежу, і способом
забезпечення виконання зобовязання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення
завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми
завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовились
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
надавалися.

Як вбачається з вищевикладеного,
домовленість між сторонами, щодо
наміру купівлі-продажу квартири, - не є
договором, оскільки в письмовій формі
між сторонами не укладався,
нотаріально не посвідчувався та не
проходив державну реєстрацію, тобто
вимоги ст. 657 ЦК України не були
дотримані, а оскільки договору купівлі
- продажу квартири, який би за своєю
формою та змістом відповідав закону,
між сторонами укладено не було за вини
відповідачів, тому сплачені в рахунок
виконання договору гроші є авансом і
повинні бути повернуті позивачу в тому
розмірі, в якому вони передавалися, що і
дає підстави для задоволення позову в
цій частині.

Крім того, посилання представника
відповдача ОСОБА_3 на те, що
відповідачка ОСОБА_5 не є належним
відповідачем по справі, так як не брала
участі у даних взаємовідносинах з
позивачем, та те, що розписку про
отримання та повернення коштів в
розмірі 105 000 грн. була написана
відповідачем ОСОБА_4, суд не бере до
уваги та оцінює їх критично, так як
відповідачі являються близькими
родичами, діяли спільно за попередньою
домовленостю, переслідуючи одну мету,
про що свідчить також той факт, що вони
після одержання авансового платежу
мали намір за отримані кошти купити
інше домоволодіння, що також
підтверджується поясненнями свідків, а
тому авансовий платіж в розмірі 105 000
грн. підлягає солідарному стягненню з
обох відповідачів.

Що ж стосується вимог позивача про
стягнення з відповідачів моральної
шкоди, суд приходить до нступного.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори
про відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України.

Враховуючи, що позивачем не надано
достатніх належних і допустимих
доказів на підтвердження обставин
заподіяння йому моральної шкоди,
розміру грошового відшкодування та
беручи до уваги те, що розпискою, яка
регулює виниклі між сторонами по
справі правовідносини, не передбачено
відшкодування моральної шкоди, у
зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги
в цій частині задоволенню не
підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, тому з відповідачів
підлягають стягненню на користь
позивача сплачений судовий збір в сумі
1050 грн. та витрати на правову допомогу в
розмірі 1500 грн.

На підставі ст.ст. 570, 571 ЦК України
та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення авансового платежу за угодою
про наміри укладення в майбутньому
договору купівлі-продажу - задовльнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 105 000 грн. ( сто
п'ять тисяч гривень ) сплаченого авансу,
1050 грн. витрат по оплаті судового збору
та 1500 грн. витрат на правову допомогу.

В решті заявлених вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
П"ятихатський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Стороною яка не приймала участь в
судовому засіданні апеляційна скарга
може бути подана протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено
17.10.2014 року

Головуючий - суддя

Ю.В.Легкошерст