АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Середа К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року, колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М.,
Іванченка М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди, завданої
незаконним накладенням арешту на
майно, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до держави Україна в
особі Державної казначейської служби
України, в якому просив стягнути з
державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_2 45 900,00 грн. у відшкодування
збитків (втрачений дохід), 3 000,00 грн.
моральної шкоди, 3 000,00 грн. витрат на
правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_2, будучи власником транспортного
засобу марки MERCEDES-BENZ, модель 108 CDI,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2000 року випуску, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3,
протиправно був позбавлений
можливості користуватись своєю
власністю внаслідок незаконного
накладення арешту на даний автомобіль,
в результаті чого втратив дохід у
розмірі 45 900,00 грн., який би він міг
отримати у випадку виконання взятих на
себе договірних зобов'язань. Ухвалою
слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 25.02.2013
(була отримана тільки 15.06.2013) накладення
арешту на майно було визнано
необґрунтованим, арешт було скасовано.
Також позивач, посилаючись на ч. ч. 5, 6
ст. 4, ст. 13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», п. 9 Постанови
Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
представник позивача подав апеляційну
скаргу в якій просив про його
скасування з постановленням нового
рішення про задоволення позову.

В скарзі вказував на не вірне
застосування норм матеріального права
та не відповідність висновків суду
обставинам справи. Суд встановивши
неправомірність накладення арешту на
його майно, дійшов помилкового
висновку, що Законом передбачено право
на відшкодування шкоди за рахунок
держави, лише у випадку незаконного
накладення арешту в рамках
кримінального провадження. Враховуючи,
що арешт накладався органом досудового
слідства позивач вважає, що він має
право на відшкодування шкоди завданої
незаконним накладенням такого арешту.

До апеляційного суду сторони не
з`явились, про день і час розгляду
справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд,
першої інстанції виходив з того, що
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» не передбачено
відшкодування шкоди державою
внаслідок незаконного накладення
арешту в рамках цивільної справи.

Колегія суддів в повній мірі з таким
висновком погодитись не може, тому, що
суд не повно встановив обставини
справи, не вірно застосував норми
матеріального права, та порушив
процесуальні норми.

Так, відповідно до вищеназваного
Законуправо на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадку
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали суду про призначення нового
розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником транспортного засобу -
автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель 108 CDI,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу.

13.01.2013 року о 2 год 00 хв. вищевказаний
автомобіль, яким керував батько ОСОБА_2
- ОСОБА_4, був затриманий та вилучений
співробітниками ДАІ м. Хмельницького,
що підтверджується копією акту № 000046
огляду затриманого транспорту, що
передається на тимчасове зберігання
від 13.01.2013 (а.с. 11).

Підставою для затримання автомобіля
стала постанова старшого слідчого ОВС
СУ м. Житомира Вихристюка О.О. № 10/6971/2
від 19.09.2012 про накладення арешту, що
підтверджується випискою
Хмельницького ДАІ про підстави
затримання транспортного засобу (а. с.
12-13).

Ухвалою слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира Галасюк Р.А.
від 25.02.2013 у справі № 296/1735/13-к
клопотання гр. ОСОБА_2 про скасування
арешту майна задоволено, скасовано
арешт, накладений постановою старшого
слідчого ОВС СУ м. Житомира Вихристюка
О.О. № 10/6971/2 від 19.09.2012 стосовно
обтяження рухомого майна, а саме:
автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель 108 CDI,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, який
належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.
20).

Звертаючись з позовом до відповідача,
позивач посилається саме на дане
судове рішення, як на підставу для
застосування положень Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Позивач зазначає, що арешт на належний
йому на праві власності автомобіль був
накладений незаконно постановою
старшого слідчого ОВС СУ м. Житомира
Вихристюка О.О. № 10/6971/2 від 19.09.2012. Дана
постанова слідчого виносилась під час
дії КПК України 1960 року, за яким порядок
накладення арешту на майно був
врегульований положеннями ст. ст. 125, 126
КПК України 1960 року.

Так, відповідно до ст. 125 КПК України 1960
року слідчий за клопотанням цивільного
позивача або з своєї ініціативи
зобов'язаний вжити заходів до
забезпечення заявленого в
кримінальній справі цивільного позову,
а також можливого в майбутньому
цивільного позову, склавши про це
постанову; в справах про злочини, за які
кримінальним законом передбачена
конфіскація майна, слідчий
зобов'язаний вжити необхідних заходів
до забезпечення виконання вироку в
частині можливої конфіскації майна,
склавши про це постанову.

Частинами 1, 2, 4 ст. 126 КПК України 1960 року
було визначено, що забезпечення
цивільного позову і можливої
конфіскації майна провадиться шляхом
накладення арешту на вклади, цінності
та інше майно обвинуваченого чи
підозрюваного або осіб, які несуть за
законом матеріальну відповідальність
за його дії, де б ці вклади, цінності та
інше майно не знаходилось, а також
шляхом вилучення майна, на яке
накладено арешт; майно, на яке
накладено арешт, описується і може бути
передане на зберігання представникам
підприємств, установ, організацій або
членам родини обвинуваченого чи іншим
особам; арешт майна і передача його на
зберігання оформляються протоколом,
який підписується особою, що проводила
опис, понятими і особою, яка прийняла
майно на зберігання. До протоколу
додається підписаний цими особами опис
переданого на зберігання майна.

Інших випадків накладення арешту на
майно на досудовому слідстві КПК
України 1960 року не було передбачено.

В свою чергу, як вбачається з ухвали
слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 25.02.2013,
слідчим суддею з пояснень, викладених
ОСОБА_2 у клопотанні про скасування
арешту майна, було встановлено, що
арештований автомобіль був придбаний
ОСОБА_2 у кредит згідно кредитного
договору № НМІВА800000030 від 29.04.2008, який
укладений між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» і в подальшому був
переданий в заставу банку в
забезпечення виконання ним умов
кредитного договору. Однак заявник
вказував, що даний

кредит було погашено і автомобіль
виведений банком з реєстру обтяжень
рухомого майна, у зв'язку з чим будь-які
зобов'язання між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» відсутні, а тому його
права у відповідності до ст. 41
Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК
України на даний час порушені
необгрунтованим арештом його майна.

На думку колегії суддів позивач не
довів незаконність накладення арешту.

Ні районному суду, ні на вимогу
апеляційного суду позивачем не була
надана постанова слідчого, якою
накладався арешт. Позивач повідомив
апеляційному суду, що всі наявні в
нього докази він подав і вказану
постанову надати апеляційному суду він
не може.

Відсутня вказана постанова і в
матеріалах Королівського районного
суду м. Житомира , який скасовував
арешт, що підтверджується копією
матеріалів витребуваних апеляційним
судом з цього суду.

Таким чином і районний і апеляційний,
суд був позбавлений можливості
встановити, у зв`язку з чим така
постанова виносилась, а також чи
виносилась вона в рамках кримінальної
справи, та чи виносилась вона з метою
захисту інтересів позивача за
цивільним позовом поданим в рамках
кримінальної справи чи з інших підстав.

Сам по собі факт скасування арешту за
цією постановою в лютому 2013 року не
свідчить про те, що слідчий в вересні 2012
року діяв не правомірно, оскільки як
зазначалось вище скасовувався арешт, у
зв`язку з погашенням кредиту .

Звертаючись з позовом про
відшкодування шкоди, позивач не
залучив до участі в справі той орган ,
посадову чи юридичну особу, яка на його
думку вчинила незаконні дії, які
призвели до завдання шкоди.

Позов поданий до держави в особі лише
Державної казначейської служби
України, не може бути задоволений, так
як позивач позбавив можливості державу
в особі органу, який на думку позивача
вчинив неправомірні дії, подавати суду
докази на спростування висунутих до
держави вимог.

З матеріалів справи також вбачається,
що і суд в порушення вимог ч. 2 ст. 35 ЦПК
України, не вчинив дії для залучення до
розгляду справи особи, яка будучи
державним органом чи посадовою особою ,
на думку позивача своїми
неправомірними діями завдала шкоду.

Вказані процесуальні недоліки не
можуть бути усунуті на стадії
апеляційного розгляду.

Таким чином з вищевикладеного слідує,
що в задоволенні позову необхідно
відмовити через його недоведеність, а
не через те, що Законом «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» не передбачено
право на відшкодування шкоди державою
завданої незаконним накладенням
арешту в цивільних справах,, так як
позивач посилався на постанову
слідчого про арешт його майна, який міг
діяти лише в рамках кримінальних а не
цивільних правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Печерського районного суду в даній
справі необхідно змінити в частині
підстав відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року змінити в
частині підстав для відмови в
задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Судді: