Справа № 530/1345/14-ц
Номер провадження 2/530/644/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.10.2014 року Зіньківський
районний суд Полтавської області в
складі: головуючого - судді Должко С.Р.,
при секретарі Кравченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Зіньків справу за
позовом

ОСОБА_1 до Тарасівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, третя особа Реєстраційна
служба Зіньківського районного
управління юстиції Полтавської
області, ОСОБА_2 про визнання права
власності на житловий будинок з
допоміжними господарськими будівлями
в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський
районний суд Полтавської області з
позовом до Тарасівської сільської
ради, Зіньківського району,
Полтавської області, третя особа
Реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок з допоміжними господарськими
будівлями в порядку спадкування за
законом.

Треті особи, Відділ Держземагенства у
Зіньківському районі, Реєстраційна
служба Зіньківського районного
управління юстиції Полтавської
області, ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилися, але від них надійшли
клопотання в яких вони позов визнали,
просять суд розглянути справу у їх
відсутності.

Заслухавши представника позивача,
ОСОБА_3, який підтримав позовні вимоги,
зачитавши заяву відповідача, який
позовні вимоги визнав в повному обсязі,
розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази по справі, і давши їм
належну оцінку, суд знаходить, що
заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України «Правом
власності є право особи на річ (майно),
особа здійснює відповідно до закону за
своєю волею...»

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

У відповідності до ст.1218 ЦК України ,До
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
"спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину чи не
прийняти її".

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1
Першого протоколу Конвенції
тлумачиться дуже широко, охоплює цілу
низку інтересів економічного
характеру. За рішеннями Європейського
суду з прав людини «майном» в розумінні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне і обґрунтоване
очікування набуття майна або майнового
права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача -
ОСОБА_4, про що Автозаводським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Кременчуцького міського управління
юстиції Полтавської області було
видано свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2

Спадщина, яка відкрилася на час смерті,
ОСОБА_4 складається зі спадкового майна
- житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яким померлий володів
як голова колгоспного двору.

Згідно довідки Тарасівської сільської
ради на день смерті ОСОБА_4 до дня своєї
смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1, а
помер під час тимчасового перебування
в позивача, а саме в м. Кременчук,
Полтавської області.

В зв'язку з цим спадкоємців
передбачених статтею 1241 ЦКУ на
обов'язкову частку у спадщині
померлого немає.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного
кодексу України,- спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї, отже
позивач, ОСОБА_1 прийняв спадщину після
померлого ОСОБА_4.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Нотаріус відмовила, ОСОБА_1, у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок після смерті батька.
Про відмову у вчиненні нотаріальних
дій винесла постанову від 21.06.2014 року.
Підставою для відмови є відсутність
належним чином оформлених
правовстановлюючих документів
відповідно до норм закону, чинного на
час виникнення правовідносин.

Звернувшись в ПП Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» позивачу виготовили
технічний паспорт на будинок станом на
30 травня 2014 року. В технічному паспорті
позначено усі об'єкти нерухомого майна
за вказаною адресою, визначено їх
характеристику, стан та їх
інвентаризаційну вартість у розмірі
48055 грн.. В цілому житловий будинок
складається з позначених у технічному
паспорті об'єктів: житловий будинок
літ. А-1, сарай літ. В, сарай літ. Г,
трубопровід, літ. К, огорожа №1,2.

Факт того, що житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 мав статус
колгоспного двору підтверджується
довідкою Тарасівської сільської ради,
технічним паспортом на житловий
будинок станом на 30.05.2014 року
виготовлений в ПП «Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор», довідкою сільської
ради про земельну ділянку розміром 0.40
га на якій знаходиться житловий
будинок з будівлями та спорудами, яка
не приватизована і належить до земель
комунальної власності сільської ради.

Згідно роз'яснень Державної
реєстраційної служби України від 12.03.2013
№ 95-06- 15-13 «Щодо державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, збудоване
до 1992 року» для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 05.08.1992 року, документом, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство, зокрема Цивільний
кодекс України PCP (в редакції 1991 року),
Закон України PCP «Про власність» (в
редакції 1991 року).

Згідно норми ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

З цих підстав позов заявлено до
Тарасівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області - органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини та за місцем знаходження
об'єкта нерухомого майна, про право на
частку в якому заявлено цей позов.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,15,30, 57-61, 88,212-221 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тарасівської
сільської ради, Зіньківського району,
Полтавської області, третя особа
Реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок з допоміжними господарськими
будівлями в порядку спадкування за
законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
податковий номер картки платника
податків-фізичної особи НОМЕР_1,
жителем АДРЕСА_2, право власності на
житловий будинок, який розташований за
адресою АДРЕСА_1 та складається з
позначеного на плані технічного
паспорта на житловий будинок літерами
та цифрами: житлового будинку літ. А-1,
та допоміжних господарських будівель
та споруд: сарай літ. В, сарай літ. Г,
трубопровід, літ. К, огорожа №1,2 в
порядку спадкування за законом після
смерті батька, ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р. Должко