22-ц/775/1426/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Гаврилової Г.Л.

суддів Сорока Г.П., Попової
С.А.

при секретарі Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «
Маріупольський металургійний комбінат
імені Ілліча» про стягнення сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 21
липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивачка
звернулась до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з
позовом про стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації у зв'язку з порушенням
строків її виплати за період з березня
2003 року по грудень 2010 року в сумі 4270,52
грн. Посилалась на те, що з 28.05.1986 року
по 20.12.2010 року перебувала у трудових
відносинах з відповідачем. За час її
роботи при виплаті заробітної плати
відповідачем не проводилася
індексація, передбачена діючим
законодавством, внаслідок чого
порушені її права на оплату праці, які
мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства провести
нарахування та виплату належних їй
сум. Крім того, просила стягнути з
відповідача середній заробіток за
затримку виплати належних сум при
звільненні з 21 грудня 2010 року по 24
березня 2014 року в розмірі 138494,01 грн.
Також вважає, що діями відповідача їй
спричинена моральна шкода, яку вона
оцінила у 1000 грн. та просила стягнути
з відповідача на її користь витрати на
правову допомогу в розмірі 609 грн.

Рішенням Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
21 липня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«ММК імені Ілліча» на користь ОСОБА_1
індексацію заробітної плати з
компенсацією заборгованості за період
з березня 2003 року по липень 2006 року
включно в сумі 1070,60 грн., з утриманням
ПАТ "ММК ім. Ілліча" з цієї суми
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті,
суму середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 2200 грн., моральну шкоду в
розмірі 200 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 14,62 грн. Стягнуто з
ПАТ «ММК імені Ілліча» в дохід держави
судовий збір в сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі позивачка
просить рішення суду змінити в частині
стягнення відшкодування за час
затримки розрахунку при звільненні,
передбаченого ст.117 КЗпП України та
стягнути з відповідача відшкодування
за час затримки розрахунку при
звільненні за весь час з дня звільнення
по день постановлення рішення суду,
змінити рішення суду в частині
стягнення правової допомоги та
стягнути витрати на правову допомогу у
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Позивачка, належним чином повідомлена
про час та місце розгляду справи до
суду не з'явилась, клопотань до
апеляційного суду не надала, що у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справі за її
відсутність.( а.с. 76)

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Романенко А.В.,
який просив скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка з
28.05.1986 року по 20.12.2010 року перебувала у
трудових відносинах з ПАТ "ММК ім.
Ілліча", що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці (а.с.9-11).

За вказаний період позивачці
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата, без урахування вимог
законодавства щодо індексації її
розміру у випадку перевищення порогу
інфляції, що підтверджується довідкою
ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а. с. 47).

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_1 суд виходив з доведеності
підстав для стягнення індексації по
заробітній платі за період з березня 2003
року по липень 2006 року, яка не була
своєчасно сплачена позивачці, що тягне
за собою відповідальність відповідача
у вигляді сплати працівникові
компенсації за затримку виплати цих
сум недоплаченої частини заробітної
плати; доказів щодо наявності підстав
для стягнення індексації заробітної
плати з компенсацією за несвоєчасність
цієї виплати після липня 2006 року
позивачем не надано. Ухвалюючи рішення
про стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на
користь ОСОБА_1 середнього заробітку,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачці підлягала виплаті заробітна
плата за затримку розрахунку при
звільненні за період з 21 грудня 2010 року
по 21 липня 2014 року в сумі 117028 грн., і
тому, з урахуванням обставин справи та
норм права, визначив розмір
середнього заробітку до стягнення 2200
грн. Оскільки відбулося порушення
трудових прав позивачки щодо
отримання додаткових виплат у вигляді
індексації та компенсації заробітної
плати, частково підлягають задоволенню
її вимоги про відшкодування моральної
шкоди та витрат на правову допомогу

З таким висновком суду не можна не
погодитись.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
оплату праці» в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Відповідно до п.п. 2.2.7 Інструкції
із статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13 січня 2004 року № 5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми
виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати.

Відповідно до ст. 34 Закону
України «Про оплату праці» компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати провадиться відповідно до
індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року №1078.

Згідно зі ст. 1 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
громадян» індексація грошових доходів
населення - встановлений законами та
іншими нормативно-правовими актами
України механізм підвищення грошових
доходів населення, що дає можливість
частково або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

У відповідності з положеннями ч.5
ст.2 цього Закону індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі ст. 4 даного Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу
споживчих цін для індексації грошових
доходів населення провадиться
наростаючим підсумком, починаючи з
місяця введення в дію цього Закону. Для
проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, у якому індекс споживчих цін
перевищив поріг індексації, зазначений
у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін. У разі якщо грошові
доходи населення підвищено з
урахуванням прогнозного рівня
інфляції випереджаючим шляхом, при
визначенні обсягу підвищення грошових
доходів у зв'язку із індексацією
враховується рівень такого підвищення
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 1
Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 цього ж Закону
передбачено, що компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати (далі -
компенсація) провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Під
доходами у цьому Законі слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони
одержують на території України і які не
мають разового характеру: пенсії;
соціальні виплати; стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення)
та інші.

Відповідно до ст. 3 даного Закону
компенсація обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться).

У разі порушення законодавства
про оплату праці в частині її виплати
працівник має право звернутись до суду
з позовом про стягнення належної йому
індексації заробітної плати без
обмеження будь-яким строком згідно із
ч. 2 ст. 233 КЗпП України та відповідно до
рішення Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, вирішуючи спір,
повно, всебічно та об'єктивно перевірив
доводи сторін, надані ними докази, дав
їм належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність факту порушення
законодавства в частині невиплати
позивачці індексації заробітної плати
в сумі 527,04 грн. за період з березня 2003
року по липень 2006 року. Невиплата суми
індексації в зазначеному розмірі
стала підставою для стягнення з
підприємства на користь позивача
компенсації у зв'язку з порушенням
строків її виплати, розмір якої за
період з березня 2003 року по липень 2006
року становить 543,56 грн.

В рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

В основу рішення суд
обґрунтовано поклав розрахунок
заборгованості з індексації та
компенсації заробітної плати, наданий
ПАТ «ММК ім.. Ілліча», оскільки в ньому
наведені основні показники, з яких було
обраховано коефіцієнт індексації,
зокрема, вказівка базових місяців, з
яких було обраховано суму індексації.

У відповідності з вимогами
ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін; сторони мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК
України; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір і що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Також апеляційний суд вважає
необґрунтованими посилання в
апеляційній скарзі позивачки на те, що
судом невірно визначена сума
середнього заробітку, яка підлягає
стягненню з підприємства на її користь
позивача, у зв'язку з затримкою
розрахунку, враховуючи наступне.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідач не заперечує, що в день
звільнення ОСОБА_1 працювала, і тому
підприємство повинно було провести з
нею повний розрахунок. Проте,
індексація заробітної плати та
компенсація за несвоєчасно виплачену
заробітну плату в сумі 1070,60 грн. в день
звільнення позивачці виплачені на
були.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Як правильно встановлено судом,
позивачка була звільнена 21 грудня 2010
року, цей день був для неї останнім
робочим (не вихідним) днем, а тому
відповідач мав з позивачкою провести
розрахунок в день звільнення, але не
виконав вимоги закону в цій частині. З
21 грудня 2010 року по день ухвалення
рішення припадає 972 робочих дні.

Частково задовольняючи позовні
вимоги про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, суд виходив з того, що
позивачці не були виплачені усі
належні їй при звільненні суми, тому
вона має право на стягнення на її
користь середнього заробітку за весь
період затримки розрахунку по день
постановлення судом рішення,
визначивши розмір середнього
заробітку з урахуванням вимог п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці».

Разом з цим, позивачем
пред'являлись вимоги про стягнення
індексації та компенсації за період з
01.03.2003 року по грудень 2010 року у розмірі
4270,52 грн. Судом фактично позовні вимоги
задоволені частково: за період з 01.03.2003
року по липень 2006 року у розмірі 1070,60
гривнень.

Отже, судова колегія погоджується з
висновками суду про часткове
задоволення позову про стягнення
середнього заробітку у розмір 2200
гривень, оскільки суд при цьому
врахував спірну суму, на яку та мала
право, частку, яку вона становить в
заявлених вимогах , істотність цієї
частки у порівнянні із середнім
заробітком.

При цьому, колегія суддів вважає, що
суд, стягуючи на користь позивачки
середній заробіток за час затримки
виплати індексації в розмірі 2200 грн.
дотримався вимог статті 117 КЗпП
України, роз'яснень п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», вимог розумності і
справедливості, а тому рішення суду і в
цій частині скасуванню не підлягає.

Задовольняючи частково позов,
суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув на користь позивачки частково
моральну шкоду та витрати на правову
допомогу пропорційно задоволеним
вимогам, а тому підстав для скасування
рішення і в цій частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303,307,308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
21 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді