АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/16/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Іванов А.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. УХВАЛА
02 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Трюхана Г. М. при
секретаріАнкудінові О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 травня 2011 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про розподіл майна подружжя, -
в с т а н о в и л а :
У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_8 про розподіл
В обґрунтування свого позову
зазначала, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1986 року по 2009
рік , від якого мають двох дітей:
повнолітню доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1
та неповнолітнього сина ОСОБА_10,
За час спільного подружнього
проживання сторонами було придбано
майно, поділ якого вони самостійно
здійснити не можуть , внаслідок
постійних конфліктних ситуацій з цього
приводу. Що змусило ОСОБА_7 звернутися
за захистом своїх прав до суду з
проханням розділити спільне майно
Під час розгляду справи позовні вимоги
неодноразово змінювались в бік
У остаточній редакції позову /т.1 а.с.88-91/
- ОСОБА_7 просила ухвалити рішення, яким
поділити майно, набуте нею за час шлюбу
з ОСОБА_8, та яке є їх спільною сумісною
власністю , шляхом визначення
ідеальних часток у спільному майні та
визнання за нею права власності на 63/100
частини придбаного в шлюбі житлового
будинку з надвірними господарськими
будівлями і спорудами (гараж, літня
кухня, сараї, погріб, навіс, замощення,
водовідвід, вигрібна яма, огорожі,
ворота з хвірткою, оглядова яма) та
присадибної земельної ділянки 0,7231 га,
розташованими по АДРЕСА_1 Уманського
району, Черкаської області, врахувавши
її внесок в покупку, який є її особистою
приватною власністю, а також право
власності на ? частину автомобіля
«ГАЗ 2412», реєстраційний номер НОМЕР_2,
1990 року випуску і причепу
автомобільного, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2005 року випуску.
Вирішити питання про можливість
збільшення її частки в частині
спільного майна, а саме в житловому
будинку з надвірними спорудами і
земельною ділянкою, на підставі ч.3 ст.70
СК України на 4% (4/100) до 67/100, або ж до 2/3.
Стягнути з ОСОБА_8 сплачені судові
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 травня
2011 року позов задоволено частково.

Проведено розподіл спільного майна
подружжя та визнано за ОСОБА_7 право
власності на 63/100 частини житлового
будинку з надвірними господарськими
будівлями і спорудами, розташованими
по АДРЕСА_1 Уманського району,
Черкаської області.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
37/100 частини житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями і
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1
Уманського району, Черкаської області.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину автомобіля «ГАЗ 2412» д.н. НОМЕР_2,
1990 року випуску.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину причепа ПФ-1 «ФЕРМЕР» д.н.
НОМЕР_1, 2005 року випуску.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2
частину автомобіля «ГАЗ 2412» д.н. НОМЕР_2,
1990 року випуску.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2
частину причепа ПФ-1 «ФЕРМЕР» д.н.
НОМЕР_1, 2005 року випуску.

В частині позову щодо розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_1
Уманського району, Черкаської області -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7
судові витрати в сумі 1030 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в
розподілі земельної ділянки ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу,
обґрунтовуючи яку, зазначала, що судом
в не повній мірі з'ясовано обставини,
які мають значення для справи. Зокрема
звертала увагу на ту обставину, що
ухваливши рішення про виділення їй
частки в нерухомому майні і відмовивши
одночасно у визнанні права на частку
земельної ділянки, пропорційну її
частці в будинку, суд не вархував
положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК
України і таким чином позбавив її
володіння та користування належною їй
частиною житлового будинку та
надвірних споруд , які нерозривно
пов'язані з земельною ділянкою на якій
вони розташовані, а мирним шляхом
відповідач не погоджується вирішити
питання виділення їй частини
присадибної земельної ділянки на
території будинковолодіння,
розташоване по АДРЕСА_1 Уманського
району, Черкаської області, нерухомими
спорудами на якій сторони спільно
володіють за рішенням суду. Тому
апелянт просила змінити рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 12 травня 2011 року
в частині розподілу земельної ділянки,
необхідної для розміщення та
обслуговування 63/100 частини житлового
будинку, визнати за нею право власності
на земельну ділянку у розмірі частки
права власності у спільному майні -
будинку 63/100, яка знаходиться по АДРЕСА_1
Уманського району, Черкаської області.
/т.1 а.с.182-183/.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга повинна бути
відхилена, виходячи з наступного.

З досліджених колегією суддів
матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 2
листопада 1986 року уклали шлюб, який був
розірваний рішенням Уманського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2009
року /т.1 а.с.8/.

Під час проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
шлюбі за договором купівлі-продажу від
04 червня 1999 року на ім'я відповідача
ОСОБА_8 у колгоспу ім.Котовського
с.Поляненцьке , Уманського району,
Черкаської області сторонами було
придбано будинок з прибудинковими
спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1. /т.1
а.с.9-10/. При цьому питання про розмір
земельної ділянки, на якій був
розташований вказаний будинок з
прибудинковими спорудами при
укладенні даного договору,
врегульовано не було.

На підставі рішення виконавчого
комітету Полянецької сільської ради
№26 від 22.08.1996 року ОСОБА_8 передано у
приватну власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1

Відповідно до державного акта на право
приватної власності на землю серії ЧР
15-31-233 - власником земельної ділянки
площею 0,7231га по АДРЕСА_1 Уманського
району Черкаської області , з цільовим
призначенням «для ведення особистого
підсобного господарства» - є ОСОБА_8

Підставою для видачі на ім'я ОСОБА_8
даного державного акту є рішення
виконавчого комітету Полянецької
сільської ради №26 від 22.08.1996 року за
яким ОСОБА_8 безкоштовно передано у
приватну власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «Для
ведення особистого підсобного
господарства».

І зазначене вище рішення, і державний
акт, який посвідчує право власності на
спірну земельну ділянку набуту
відповідачем безоплатно внаслідок
приватизації , - на час розгляду справи
судом змінені чи скасовані не були , є
чинними і питання про визнання їх
незаконними в цілому чи в частині
позивачем не ставилося.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України ( який був чинним
на час набуття ОСОБА_8 права власності
на спірну земельну ділянку) - майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю.

Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК
України, який набрав чинності з 1 січня
2004 року.

Статтею 61 СК України встановлено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Речі для
професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України
від 15 лютого 2012 р. у справі N 6-98цс11, яка
була прийнята за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, рішення по якій
відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів, -
зазначено, що за змістом положень
статей 81, 116 ЗК земельна ділянка,
одержана громадянином під час шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
така земельна ділянка не є майном,
набутим подружжям під час шлюбу, а
отримана громадянином у власність
шляхом здійснення свого права на
приватизацію

Тому, виходячи з вказаних норм
матеріального та процесуального права
,- земельна ділянка площею 0,7231 га,
розподіл якої просила здійснити
позивач як спільного майна подружжя , -
не є майном, набутим подружжям ОСОБА_7
та ОСОБА_8 за час шлюбу, а тому не
підлягає поділу між ними, оскільки
відповідач безоплатно отримав її в
приватну власність у 2000 році з цільовим
призначенням «для ведення особистого
підсобного господарства» ,
використавши своє право громадянина на
приватизацію . Та враховуючи, що дані
правовідносини подружжя щодо спірної
земельної ділянки виникли у 2000 році, а
тому регулюються нормами Кодексу про
шлюб та сім'ю України, за якими
приватизована земельна ділянка не є
спільним майном подружжя та не
підлягає поділу.

Отже, за таких обставин, рішення суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_7
до ОСОБА_8 в частині розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_1
Уманського району Черкаської області -
є правильним .

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

А , враховуючи, що позивач по даній
справі ОСОБА_6 з позовними вимогами до
ОСОБА_8, про визнання за нею права
власності на частину земельної ділянку
за вказаною адресою необхідної для
розміщення та обслуговування 63/100
частини житлового будинку з надвірними
господарськими спорудами,
розташованими по АДРЕСА_1 Уманського
району Черкаської області , у зв'язку з
набуттям нею права власності на
будівлі та споруди в порядку, що
передбачений ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК
України, - не зверталася і дані вимоги
не були предметом розгляду суду першої
інстанції, то на стадії перегляду
рішення суду апеляційним судом , - з
указаних підстав не може бути вирішено
спір між сторонами з приводу даної
земельної ділянки та ухвалено
відповідне рішення . Про що в тому числі
ставить питання ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі.

Інших підстав ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі не вказала, а зазначені в
апеляційній скарзі докази не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для її
задоволення, оскільки носять
суб'єктивний характер і ґрунтуються на
неправильному трактуванні норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасована правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За встановлених обставин, підстав для
зміни чи скасування рішення суду
колегія суддів не вбачає , у зв'язку з
чим рішення суду першої інстанції
належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 12 травня 2011 року
- відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 травня
2011 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл майна
подружжя - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :