Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3150/14
Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 22 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бердянського МВ
УМВС України в Запорізькій області про
виселення ,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бердянського МВ
УМВС України в Запорізькій області про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення,
позбавлення права користування
житловим будинком, зняття з
реєстраційного обліку. В обгрунтування
позову зазначав, що 28 листопада 2012 року
між ним та ОСОБА_3 було укладено договір
позики, відповідно до якого він передав
у власність ОСОБА_3 832 000 гривень, що
еквівалентно 104 000 доларів США.
Додатковою угодою до договору позики
від 21.12.2012 року внесено зміни, позику
встановлено в розмірі 920 000 грн., що
еквівалентно 115 000 доларів США та
встановлено строк договору до 01.12.2013
року. У забезпечення договору позики
між ним та ОСОБА_3 укладено договір
іпотеки від 21.12.2012 року, предметом якого
було визначено житловий будинок
АДРЕСА_1. Умови договору позики від
28.11.2012 року, зі змінами внесеними
додатковою угодою від 21.12.2012 року, у
встановлений строк ОСОБА_3 належним
чином не виконані, сума позики не
повернута, тому у відповідності до
п.6.5.1. договору іпотеки від 21.12.2012 року,
для задоволення вимог
іпотекодержателя, 13.03.2014 року було
здійснено реєстрацію права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 за ним,
ОСОБА_4 Відповідачі у добровільному
порядку відмовлялися звільнити
житловий будинок та подати заяву до
органу реєстрації про зняття з
реєстрації місця проживання, чим
чинили йому перешкоди в користуванні
власністю. Відповідачі відмовляли
йому в доступі до будинку. У зв'язку з
мешканням та реєстрацією у будинку
відповідачів він не має можливості
використовувати його для власного
проживання та проживання членів його
сім'ї. Просив усунути йому перешкоди у
здійсненні права власності шляхом
виселення відповідачів із житлового
будинку АДРЕСА_1, позбавити їх права
користування житловим будинком
АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою.

Ухвалою Бердянського
міськрайонного суду від 22.05.2014 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Бердянського МВ УМВС України в
Запорізькій області про позбавлення
права користування ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 житловим будинком АДРЕСА_1 та
зняття ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
реєстраційного обліку за адресою:
будинок АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

У судовому засіданні
позивач та його представник вимоги
підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились
без поважних причин. На підставі ч.5 ст.74
ЦПК України позивачу були видані
судові повістки про виклик
відповідачів у судове засідання, яке
відбудеться 22.05.2014 року і позивач взяв
на себе зобов'язання вручити їх
відповідачам. ОСОБА_4 повернув до суду
повістки про виклик у судове засідання
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у яких зроблена
помітка про те, що вони відмовились
отримати повістки, що за ст.76 ч.8 ЦПК
України є належним їх повідомленням і
не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився без поважних
причин, про слухання справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується розпискою про
отримання повістки.

Рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 травня 2014 року позовні
вимоги задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права; неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справив апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог , заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 331 ЦК України
право власності на нерухоме майно
вникає з моменту державної реєстрації.

За ст.319 ч.1 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.15, п. 4 ч.2 ст.16,
ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном, будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який враховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Підставою для задоволення
позову власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст.383 ЦК
України, ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися житлом на
власний розсуд.

Обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Договором іпотеки від 21.12.2012
року, який укладено між
іпотекодержателем ОСОБА_4 та
іпотекодавцем ОСОБА_3 забезпечувались
вимоги іпотекодержателя, що витікають
з договору позики, укладеного між
іпотекодержателем та іпотекодавцем та
посвідченого приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 28.11.2012 року та додаткової
угоди до договору іпотеки, посвідченої
20.12.2012 року приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, за умовами якого
іпотекодавець зобов'язується перед
іпотекодержателем повернути грошові
кошти у сумі 920 000 гривень, що
еквівалентно 115 000 доларів США за
комерційним курсом валют на час
розрахунку в строк не пізніше 01.12.2013
року. У відповідності до цього договору
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання іпотекодавцем своїх
зобов'язань за договором позики
отримати задоволення за рахунок
житлового будинку АДРЕСА_1. Пунктом 6.5.1
договору передбачено, що згідно ст. 37 ЗУ
«Про іпотеку» іпотекодержатель на
власний розсуд може набути право
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання зобов'язань іпотекодавцем за
договором позики. У цьому випадку
договір є правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки (а.с.7-9).

Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності ОСОБА_4
є власником житлового будинку з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, об'єкта
житлової нерухомості, який
розташований АДРЕСА_1. Право власності
виникло на підставі договору іпотеки,
серія та номер: 2517, виданий 21.12.2012 року,
видавник ОСОБА_7 нотаріус Бердянського
міського нотаріального округу
Запорізької області (а.с.10).

Таким чином, судом
встановлено, що ОСОБА_4 на законних
підставах набув право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1.

За повідомленнями УДМС
України в Запорізькій області від
07.05.2014 року та 13.05.2014 року місце
проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3
зареєстровано в АДРЕСА_1.

Листом від 15.04.2014 року
ОСОБА_4 просив відповідачів усунути
йому перешкоди у здійсненні права
власності шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку за адресою:
будинок АДРЕСА_1, який було направлено
цінним листом та отримано
відповідачами (а.с.11), але останні не
звільняючи спірне житлове приміщення,
порушують право власності позивача, що
підтверджується поясненням свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_8

За таких обставин суд
прийшов обґрунтованого висновку, що
позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням апелянт
вказує на те, що судом першої інстанції
не дотримано вимоги процесуальних норм
в частині повідомлення відповідача про
судове засідання, не враховано
обставину смерті позивача ОСОБА_4,
вказує на неповний склад осіб, які
повинні брати участь у справі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За змістом частин 1, 3, 5, 6 ст. 74 ЦПК
України судові виклики здійснюються
судовими повістками про виклик. Судова
повістка про виклик повинна бути
вручена з таким розрахунком, щоб особи,
які викликаються, мали достатньо часу
для явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова
повістка-повідомлення - завчасно.
Стороні чи її представникові за їх
згодою можуть бути видані судові
повістки для вручення відповідним
учасникам цивільного процесу. Особи,
які беруть участь у справі, а також
свідки, експерти, спеціалісти і
перекладачі можуть бути повідомлені
або викликані в суд телеграмою, факсом
чи за допомогою інших засобів зв'язку,
які забезпечують фіксацію
повідомлення або виклику.

Порядок вручення судових повісток
встановлено ст.76 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України у
разі відмови адресата одержати судову
повістку особа, яка її доставляє,
робить відповідну помітку на повістці
і повертає її до суду. Особа, яка
відмовилася одержати судову .повістку,
вважається повідомленою.

Матеріали справи свідчать, що
відповідачі повідомлялися судом в
порядку передбаченому ЦПК України,
проте судові повістки не отримували.
Окрім того ,відповідачі повідомлялися
телеграмами, які також не отримувалися
відповідачами.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК
України судові повістки відповідачам
були вручені позивачу, ту у зв'язку з
відмовою адресатів (за винятком
ОСОБА_5.) їх отримати, у відповідності до
ч. 8 ст. 76 ЦПК України були зроблені
відповідні помітки.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України
встановлений обов'язок осіб, які беруть
участь у справі, добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов'язки.

В даному випадку відповідач (апелянт)
очевидно зловживає своїми
процесуальними правами.

Не відповідає фактичним обставинам
справи і цивільний стан позивача
ОСОБА_4, оскільки відповідно до
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
виданим 15.06.2012р. відділом ДРАЦС по м.
Бердянську реєстраційної служби
Бердянського МРУЮ Запорізької області,
- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№ 817.

Щодо складу осіб, які брали участь у
справі вважаю за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

21.12.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір іпотеки, за яким
забезпечено вимоги ОСОБА_4
(іпотекодержателя) (далі -Договір), що
витікають з договору позики,
укладеного 28.11.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до п.п. 4.1.4. п. 4 Договору
іпотекодавець зобов'язаний не
реєструвати місце проживання будь-яких
осіб у предметі іпотеки без отримання
згоди іпотекодержателя.

У зв'язку з порушеннями вимог Договору,
позивач не знав про нових осіб, які були
зареєстровані в предметі іпотеки.

Згідно домової книги житлового будинку
АДРЕСА_1 на момент укладення Договору в
предметі іпотеки були зареєстровані
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Тобто в даному випадку, порушення вимог
Договору з боку Іпотекодавця, призвело
до нових позовних вимог, які можливо
вирішити в іншій справі у
відповідності до цивільного
законодавства.

Щодо правових підстав позову необхідно
зазначити, що п. 6 Договору регулює
порядок звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно п.п. 6.5.1. п. 6 Договору у
відповідності до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»
цей договір є договором про
задоволення вимог Іпотекодержателя, на
підставі якого останній на власний
розсуд може у відповідності до ст. 37 ЗУ
«Про іпотеку» набути право власності
на предмет іпотеки в рахунок виконання
зобов'язань Іпотекоджавцем за
договором позики.

Згідно ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»
Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на ерухоме майно, яке
є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У частинах 2 і 3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»
встановлено певний порядок дій
Іпотекодержателя: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено у ч. З ст. 109 ЖК
Української РСР.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення у разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української
РСР, ст. ст. 39,40 Закону виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться у порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Статтями 319, 386, 391 ЦК України
передбачено право власника на
безперешкодне користування власністю,
вимагання усунення будь-яких перешкод.

Право власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст.
150 ЖК України, які прямо передбачають
право власника використовувати своє
житло на власний розсуд.

Зважаючи на викладене, судова
колегія приходить до висновку, що судом
першої інстанції з'ясовані всі
обставини справи, які мають істотне
значення для правильного вирішення
спору, дана належна оцінка письмовим
доказам у сукупності з доводами сторін,
висновки суду відповідають обставинам
справи, доводи апелянта не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 травня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: