Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2203/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л, Франко В.А.

із секретарем: Лазаренко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зменшення розміру аліментів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 09 липня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів, що стягуються з
нього на користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5, зменшивши
з 1/4 до 1/8 частини всіх видів його
доходу.

В обґрунтування позову зазначав, що
рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11.07.2002 року
з нього на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_5 було стягнуто аліменти в
розмірі ? всіх видів заробітку. Однак,
він з 2010 року є інвалідом ІІ групи
загального захворювання, крім того,
після перенесеного інсульту в 2011 році
його стан здоров'я значно погіршився, в
зв'язку з чим змушений постійно
лікуватися та витрачати на лікування
багато коштів, що позбавляє його
можливості сплачувати аліменти на
утримання сина в розмірі, який
зазначений в рішенні Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 11.07.2002 року.

Посилаючись на вказані підстави,
просив задовольнити його позов.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 09.07.2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права і ухвалення
нового рішення про задоволення позову.
Зазначено, що рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи. Так,
суд дійшов хибного висновку, що він має
другу групу інвалідності з 01.11.2013 року.
Крім того, заборгованість по аліментам
не може бути підставою для відмови у
зменшенні розміру присуджених до
стягнення аліментів. Судом не було
взято до уваги ту обставину, що ним було
залишено відповідачці житловий
будинок в рахунок аліментів, який вона
продала.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача та його представника, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
представника відповідача, який згоден
з рішенням суду, вивчивши матеріали
справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що згідно рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11.07.2002 року
з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь
ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 в
розмірі 1/4 всіх видів заробітку,
щомісячно, але не менше 1/2
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, починаючи з 14.06.2002 року до
його повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до копії довідки МСЕК серії
10 ААВ №757302 від 01.11.2013 року, ОСОБА_3 при
повторному огляді присвоєно другу
групу інвалідності з 01.11.2013 року,
загального захворювання, інвалідність
встановлена до 01.11.2014 року (а.с.4, 21).

Згідно епікризів, виданих на ім'я
ОСОБА_3, останній знаходився на
стаціонарному лікуванні в
Кіровоградському обласному
кардіологічному диспансері в період: з
15.11.2010 року по 25.11.2010 року (епікриз №3800);
з 15.08.2011 року по 29.08.2011 року (епікриз №427);
з 02.09.2013 року по 12.09.2013 року (епікриз
№2769); з 03.03.2014 року по 13.03.2014 року
(епікриз №732); з 01.09.2014 року по 10.09.2014 року
(епікриз №2894) (а.с.5-9, 44, 64).

Згідно розрахунків заборгованості по
аліментам з 01.12.2007 року по 30.06.2014 року
ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам
в загальній сумі 33350,20 грн. (а.с.25-26).

Згідно довідки про отримання допомоги
від 03.07.2014 року ОСОБА_4 перебуває на
обліку в управлінні праці та
соціального захисту населенні і їй з
01.08.2006 року по 30.04.2014 року призначено
тимчасову державну допомогу дитині
(а.с.27-28).

Відповідно до довідок №110 від 01.07.2014
року та №150 від 01.10.2014 року, виданої
виконкомом Василівської сільської
ради Бобринецького району, ОСОБА_4
зареєстрована та проживає на території
сільської ради, тимчасово не працює
(а.с.23, 66).

Син сторін - ОСОБА_6 навчається в 9 класі
Василівської ЗШ 1-3 ступеня, що
підтверджується довідкою за вих. № 129
(а.с.24).

Згідно довідки №790 від 22.07.2014 року,
виданої Бобринецькою ЦРЛ, ОСОБА_6
перебуває на диспансерному обліку у
лікаря офтальмолога Бобринецької ЦРЛ з
приводу захворювання очей і в 2012-2013
роках двічі на рік проходив курси
стаціонарного лікування в
Кіровоградській обласній дитячій
лікарні (а.с.68).

Відповідно до копій епікризів син
сторін - ОСОБА_6 в періоди з 06.02.2012 року
по 16.02.2012 року, 29.08.2012 року по 08.09.2012 року,
з 11.02.2013 року по 21.02.2013 року, 12.08.2013 року
по 22.08.2013 року, та з 15.08.2014 року по 26.08.2014
року перебував на лікуванні в глазному
відділенні Кіровоградської обласної
дитячої лікарні (а.с.69-73).

Стаття 192 СК України передбачає, що
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції послався на те, що
позивачем не доведено зміну
матеріального стану, не підтверджено
доказами витрати в розмірі 30-50 % від
його доходу на лікування, тому зробив
висновки про відсутність підстав для
зменшення розміру аліментів,
присуджених рішенням Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 11.07.2002 року.

Такі висновки суду не відповідають
обставинам справи, зроблені без
належної оцінки наданих сторонами і
досліджених судом доказів, суперечать
вимогам сімейного законодавства.

Судом не було враховано, що протягом
останніх трьох років стан здоров»я
ОСОБА_3 значно погіршився, знизилась
його працездатність, позивач став
інвалідом П групи за загальним
захворюванням, що впливає на його
можливість отримувати доходи та
підтримувати своє матеріальне
становище.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Позивачем на підтвердження погіршення
стану його здоров'я та зміни в зв'язку з
цим його матеріального стану суду було
надано епікризи та довідку МСЕК про
призначення 2 групи інвалідності, що
має істотне значення.

Погіршення стану здоров'я платника
аліментів підлягає врахуванню судом
як підстава для зміни розміру
аліментів.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3
"Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" розмір аліментів
на одну дитину, за жодних обставин, не
може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2
ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

За урахуванням викладеного
колегія суддів вважає, що відповідно до
п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави
для його скасування рішення суду
першої інстанції через
невідповідність його висновків
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову та
зменшення розміру аліментів, які
стягуються з ОСОБА_3 до 1/6 частині його
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність
підстав стягнення з нього аліментів на
утримання сина, тому що ним в рахунок
аліментів було передано ОСОБА_4
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, не можуть бути взяті
до уваги, оскільки сторони в порядку
вимог ч. 1 ст. 190 СК України не укладали
нотаріально посвідченого договору про
припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно (житловий
будинок). Крім того, відповідно до
наданої ОСОБА_4 копії свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
25.07.2000 року (а.с.67) цей будинок вона
отримала у спадщину після смерті
ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 09 липня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів задовольнити
частково.

Зменшити розмір аліментів, що
стягуються за рішенням Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 11 липня 2002 року з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини усіх
видів його заробітку (доходу) на 1/6
частину усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з набрання
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області законної сили
і до повноліття дитини.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: