справа №176/1213/13-ц
провадження №2/176/122/14
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2014 р.
Жовтоводський міський суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді
Павловської І.А.,

при секретарі Ніколенко М.В.,

за участі представника
позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Жовті
Води цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про усунення перешкод в
користуванні власністю, визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом та виключення з місця
реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся із позовом до Жовтоводського
міського суду, де просить ухвалити
судове рішення, яким усунути перешкоди
з боку ОСОБА_2 у користуванні і
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 і
визнати відповідачку такою, що
втратила право користування
зазначеною квартирою з виключенням її
з реєстраційного обліку місця
проживання за даною адресою (а.с.2-5).

При цьому, позивач посилається на те, що
з 03 вересня 2011 року перебував у шлюбі
із ОСОБА_2, який розірвано на підставі
рішення Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 29
вересня 2012 року.

Перебуваючи у фактичних шлюбних
відносинах із останньою, надав дозвіл
на зареєстрацію відповідача за
адресою АДРЕСА_1, що належить йому на
праві приватної власності. Після
народження їх спільної доньки ОСОБА_16,
а саме ІНФОРМАЦІЯ_7, дитина також
зареєстрована у вказаному житловому
приміщенні. Однак, ні з часу реєстрації
місця проживання, ні після реєстрації
шлюбу, відповідачка за вказаною
адресою фактично не проживала та не
користувалася даним житловим
приміщенням, при цьому жодним чином
перешкоду у користуванням квартирою їй
ніхто не чинив.. Добровільно знятися з
реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_2
не бажає. За таких обставин, вважає, що
порушуються його права і інтереси, як
власника, тому просить захистити їх
відповідно ст.321, 391 ЦК України.

Позивач, належним чином повідомлений
про день та час розгляду справи, в
судове засідання не з'явився, причин
неявки суду не повідомив. Однак, під час
судового засідання, що відбулось
раніше, повністю підтримуючи позовні
вимоги, зазначав на необхідності їх
задоволення. Вказував, що дійсну
перебуваючи із відповідачем у
фактичних шлюбних відносинах, не
заперечував проти її реєстрації у
належній йому на праві приватної
власності квартирі АДРЕСА_1, однак за
вказаною адресою вони не проживали
взагалі, оскільки дана квартира є
однокімнатною і з метою надання їм
комфортніших умов для проживання, його
мати запропонувала проживати у
належній останній квартирі за адресою
АДРЕСА_3, де вони мешкали постійно із
дитиною. З 01 листопада 2011 року подружні
відносини між ними припинені і ОСОБА_2
разом із дитиною переїхала взагалі за
іншою адресою, хоч залишається
зареєстрованою у його квартирі. При
цьому, усі витрати із утримання
помешкання йому доводиться нести
самому. Також вказав, що жодних
перешкод будь-коли не чинив
відповідачу у користуванні даним
житлом, однак із відповідними вимогами
остання до нього не зверталась і
взагалі про бажання проживати у
ньому мови не вела.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1,
що діє відповідно договору про надання
юридичних послуг та представництво
інтересів №36/04-ЦС від 19 квітня 2013 року
у судовому засіданні вимоги позовної
заяви ОСОБА_6 підтримала у повному
обсязі та надала пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Відповідач та її представник - адвокат
ОСОБА_3, що діє відповідно договору про
надання правової допомоги від 01 квітня
2014 року, у судовому засіданні позов не
визнали та у його задоволенні просили
відмовити. Відповідно до їх пояснень
та письмових заперечень, не проживання
у спірній квартирі ОСОБА_2 зумовлено
поважними причинами, а саме, що
залишення спірної квартири є
вимушеним, через розірвання шлюбу з тих
підстав, що позивач зловживав
спиртними напоями, вчиняв сварки,
здійснював на відповідачку
психологічний і моральний тиск. Окрім
того, позивач забрав ключі від квартири
та виставив її разом з дитиною на
вулицю, позбавивши її вільного доступу
до житла, це відбулося в літку 2012 року.
Після чого, відповідачка почала
скитатися по змінним квартирам і у яких
досі проживає. У спірній квартирі ніхто
не мешкає. Свого власного житла вона не
має.

Також відповідач зазначила до дійсно
до часу звернення ОСОБА_4 до суду із
даним позовом, із вимогою про надання
можливості проживати у квартирі і
чинення перешкод з боку остання у
користуванні даним правом нікуди не
зверталась.

Представник третьої особи
Жовтоводського МС ГУДМС України в
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явився в письмовій
заяві останній просив розглянути дану
справу без представника
Жовтоводського МС ГУДМС України в
Дніпропетровській області згідно норм
чинного законодавства .

Вислухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь-яких
порушень його права хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України
члени сім`ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України
визначено, що член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з
власником житла не позбавляє колишніх
членів сім'ї права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
квартири і колишнім членом його сім'ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 ЖК України щодо плати за
користування жилим приміщенням і за
комунальні послуги.

За змістом ст. 72 ЖК України
дозволяється в судовому порядку
визнати особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
один рік.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі купівлі-продажу квартири від
17.06.2005 року посвідченого приватним
нотаріусом Жовтоводського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області
ОСОБА_8(а.с.12).

Право власності на вищезазначену
квартиру зареєстровано у
встановленому законом порядку КП
Жовтоводське МБТІ на ім'я позивача, про
що також свідчить технічний паспорт
виготовлений станом на 22.08.2005 року
(а.с.10-11, 12 об.).

09 вересня 2008 року у вищезазначеній
квартирі, за згодою позивача,
зареєстрована відповідач ОСОБА_2, із
якою позивач на той час перебував у
фактичних подружніх відносинах (а.с. 10).
Після народження їх спільної доньки
ОСОБА_16, дитину також зареєстровано у
належній позивачу квартирі. Однак,
ОСОБА_2 не проживає у даному житловому
приміщення більше року, не
користується ним і не займається його
утриманням.

З 03 вересня 2011 року позивач перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який
розірваний на підставі рішення
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 29
вересня 2012 року ( а.с. 15).

При цьому, позивач разом із
відповідачем та їхньою донькою,
проживали разом в квартирі належній
матері позивача - ОСОБА_9 за адресою
АДРЕСА_3, про що не заперечувала і сама
відповідачка та підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 в судовому засіданні.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_10,
вбачається, що остання, починаючи із
квітня 2013 року і до теперішнього часу,
винаймає житло, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, власником якого
являється позивач і саме з ним
досягнуто домовленості, щодо основних
умов найму житлового приміщення. При
цьому, відповідача вона не знає і
раніше ніколи не бачила, жодного разу у
найману нею квартиру ОСОБА_2 не
навідувалась. Також зазначила, що з
часу її проживання у вказаній квартирі
замки від вхідної двері ніхто не
змінював.

Свідок ОСОБА_11, у судовому засіданні
пояснила, що відповідача вона також не
знає і раніше не ніколи не бачила, а з
позивачем знайома, оскільки з жовтня 2012
року і до квітня 2013 року винаймала в
нього житло, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. На момент її вселення у
квартиру приміщення було жилим і крім
меблів у ній нічого не знаходилося.
Також вказала, що за час її проживання у
даному житловому приміщенні зі
скаргами та вимогами допустити до
квартири ніхто не звертався.

Із пояснень свідка ОСОБА_12 судом
встановлено, що починаючи з грудня 2011
року, вона перебуває у цивільному шлюбі
із позивачем. Відповідачку особисто
вона не знає, але раніше її бачила із
ОСОБА_4 Також зазначила, що їй відомо,
про майно яке належить позивачу на
праві приватної власності, у тому числі
і щодо житлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, де чоловік зареєстрований
разом із колишньою дружиною ОСОБА_2 та
їхньою малолітньою донькою ОСОБА_16. Чи
проживала відповідачка коли-небудь у
вказаній квартирі їй не відомо, як і не
відомо чи зверталася коли-небудь вона з
вимогою до позивача надати їй
можливість в ній проживати. Також
пояснила суду, що раніше у вказаній
квартирі мешкала мати позивача, вони ж
із позивачем деякий час проживала у
квартирі АДРЕСА_3, належній матері
останнього.

Із дослідженого в судовому засіданні
протоколу судового засідання від 14
травня 2014 року Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області про допит в якості свідка
ОСОБА_14, вбачається, що позивач і
відповідачка близько року з 2008 по 2009
роки проживали разом в квартирі
АДРЕСА_1. Дана квартира належала ОСОБА_4,
коли ОСОБА_2 переїхала до нього в м.
Жовті Води він зареєстрував її за
вказаною адресою, як у подальшому і їх
спільну дитину. Однак, під час
вагітності відповідача, сторони за
усною домовленістю із матір'ю ОСОБА_4
стали проживати у двохкімнатну
квартиру по АДРЕСА_3, де мешкали
близько 3-років. У подальшому між ними
стали виникати сварки у зв'язку із
неналежною поведінкою позивача і його
мати забрала ОСОБА_2 проживати за
адресою квартира АДРЕСА_1, тобто вона
знову почала проживати в цій квартирі
з 2012 року (приблизно 2 місяці), згодом
вона знайшла собі інше житло, де стала
мешкати. ОСОБА_4 забрав у колишньої
дружини ключі, та наполіг на тому щоб
вона виїхала з квартири. Ірина виїхала
з дитиною, а згодом і мама ОСОБА_4
повернулась проживати у свою квартиру.
На сьогоднішній день ОСОБА_2 проживає в
найманих квартирах.

Таким чином, після розірвання шлюбу між
сторонами відповідач також не
проживала у належній позивачу
квартирі, не виявляла відповідного
бажання, не зверталась до колишнього
чоловіка із відповідною вимогою чи то
будь-яких органів за сприянням у
здійсненні права користування житлом.
При цьому, заява на адресу
Жовтоводського ЕОМВД України, копія
якої надана суду, свідчить про те, що
ОСОБА_2 лише після звернення позивача
із даним позовом до суду, надала
відповідну заяву (а.с. 126).

Доводи відповідача, про агресивне
ставлення до неї ОСОБА_4, його
зловживання алкогольними напоями,
психічний і фізичний тиск, що
позбавляли її можливості проживати за
адресою, де вона зареєстрована разом із
дитиною, не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні,
оскільки крім ОСОБА_2, її представника,
дані обставини зазначаються лише
свідком ОСОБА_14, що перебуває у дружніх
відносинах із ОСОБА_2 і може свідчити
на її користь. До того ж, до
правоохоронних органів із приводу
зазначених фактів, як і з приводу того
що позивач позбавив її можливості
користуватись житловою площею, ОСОБА_2
не зверталась

Оскільки відповідач, не являючись
власником житла, і членом сім'ї
власника, не проживає і не користується
квартироюАДРЕСА_1, що належить позивачу
на праві приватної власності більше
року, та наявність реєстрації за
вказаною адресою перешкоджає позивачу
вільно користуватись та
розпоряджатись належним останньому
житлом, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_4 щодо усунення
йому перешкоди у користуванні спірною
квартирою є обґрунтованими і
підлягають задоволенню і ОСОБА_2 слід
визнати такою що втратила право
користування належним позивачу на
праві приватної власності жилим
приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин,
які б свідчили, що позивач та/або
будь-які інші особи коли-небудь
перешкоджали відповідачу в
користуванні квартирою, та/або що з
цього питання відповідач звертався до
суду або до правоохоронних органів (до
звернення ОСОБА_4 до суду із даним
позовом) судом не встановлено. Крім
того, судом не встановлено обставин,
які б свідчили, що відповідно до
пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за
відповідачем зберігається спірне жиле
приміщення понад одного року.

Однак, згідно зі ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
рішення суду про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, є підставою для зняття з
реєстрації місця проживання особи.

За таких обставин, суд вважає без
підставною вимогу позивача, щодо
зобов'язання Жовтоводського міського
сектору державної міграційної служби
України в Дніпропетровській області
виключити ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку місця проживання за вказаною
адресою

Керуючись ст. 41 Конституції
України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України, ст.ст. 88, 169, 213-215,
294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України
в Дніпропетровській області про
усунення перешкод в користуванні
власністю, визнання особи такою, що
втратила право користування житлом та
виключення з місця реєстрації -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженку смт. Смоліне
Маловисківського району
Кіровоградської області, такою що
втратила право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженку смт. Смоліне
Маловисківського району
Кіровоградської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий
збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривен 70 копійок.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Дніпропетровської області у
десятиденний строк з дня її
проголошення, через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
суду, можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду
І.А.
Павловська