АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2230/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Марцішевська
О. М. Доповідач в апеляційній
інстанції Магда Л. Ф. УХВАЛА
02 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагди Л. Ф.суддівМіщенка С.
В. , Сіренка Ю. В. при
секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 18 червня 2014 року у справі позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за договором позики,
вивчивши матеріали справи, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 27 травня 2014 р. звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за договором
В позовній заяві зазначав, що 6 травня
2014 р. між ним та відповідачами був
укладений договір позики, що
підтверджується розпискою від 6 травня
2014 р. про отримання коштів, згідно з
яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у борг
грошові кошти в сумі 38 150 доларів США та
196 400грн. Відповідно до умов укладеного
договору відповідачі зобов'язалися
позику повернути по першій вимозі
Однак, на неодноразові звернення до
відповідачів, починаючи з 9 травня 2014 р.,
останні не реагують, позику не
повертають, тому позивач звернувся до
суду з вимогою до відповідачів про
повернення позичених коштів і просив
суд стягнути в солідарному порядку з
відповідачів кошти в сумі 38 150 доларів
США, що еквівалентно 438 725 грн. та 196 400
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 18 червня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_8
заборгованість за договором позики в
сумі 38 150 доларів США, що еквівалентно 450
170 грн. та 196 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові
витрати в розмірі 3 654 грн. по 1 827 грн. з
кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу в
якій просять про його скасування та
ухвалення по справі нового рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на те, що рішення суду
необгрунтоване, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема в апеляційній скарзі
зазначається, що вони не отримували від
позивача вимогу про повернення суми
позики, що передбачено розпискою, а
отже у суду не було підстав для
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянтів
та їх представника, які підтримали
апеляційну скаргу, заперечення проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 та
його представника, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга повинна бути
відхилена виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із положеннями ст. 1047 цього
Кодексу договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що відповідачі 6 травня 2014
р. видали позивачеві розписку про
отримання позики в розмірі 38 150 доларів
США та 196 400 грн., які зобов'язалися
повернути на його першу вимогу.

За твердженням ОСОБА_8, починаючи з 9
травня 2014 р., він неодноразово особисто
та в телефонному режимі звертався до
відповідачів з вимогою про повернення
суми позики, на що останні не реагували,
перестали відповідати на його
телефонні дзвінки, що спонукало його
звернутися 27 травня 2014 р. з такою
вимогою до суду.

Під час розгляду справи в суді 11 червня
2014 р. позивачем відповідачам були
направлені транзитні телеграми з
вимогами повернення боргу, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями про їх відправку,
які також залишилися без належного
реагування.

Тому суд обгрунтовано прийшов до
висновку про підставність вимог ОСОБА_8
і ухвалив рішення про задоволення його
позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
звернення до суду з даним позовом
ОСОБА_8 письмової вимоги відповідачам
про повернення боргу не направляв, а
отже не виконав умови договору і не
набув право на звернення до суду з
позовом про стягнення суми боргу,
колегія суддів не може прийняти до
уваги.

Згідно із розпискою, наданою
відповідачами позивачу, якою
підтверджується факт отримання ними
позики, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зобов'язалися
повернути позичені кошти на першу
вимогу ОСОБА_8

Оскільки, договір позики укладений між
сторонами у вигляді розписки, виданої
позичальниками позикодавцю, то в ній не
визначено яку форму: усну чи письмову
повинна мати ця вимога.

Звернення до суду з вимогою до
відповідачів про повернення суми
позики також не суперечить вимогам ч. 1
ст. 1049 ЦК України про пред'явлення
вимоги по поверненню боргу.

Крім того, в матеріалах справи
містяться докази направлення
позивачем відповідачам 11 червня 2014 р.
телеграм з вимогами про повернення сум
позики.

Та обставина, що судом винесено рішення
про стягнення сум боргу до закінчення
тридцятиденного строку, який
встановлений ч. 1 ст. 1049 ЦК України для
повернення позичальниками суми боргу,
не являється підставою для скасування
правильного по суті рішення суду,
зважаючи на те, що і станом на час
розгляду справи в апеляційному суді,
відповідачі борг не сплатили, хоча з
часу вручення їм письмових вимог
пройшло вже більше трьох місяців, і
проти повернення суми позики
заперечують, посилаючись на
недотримання позивачем порядку
пред'явлення до них вимог та не
оспорюючи його вимоги по суті.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Виходячи з наведеного колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
рішення суду. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити, рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 червня
2014 року у справі позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за договором позики
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :