У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва «Хрещатик» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3, про заборону
використання квартири не за
призначенням, зобов'язання звільнити
квартиру від обладнання салону та
офісу, надання доступу для огляду,
зобов'язання привести квартиру в
первинний стан до поверхового плану
будинку та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про заборону використання
квартири не за призначенням,
зобов'язання звільнити квартиру від
обладнання салону та офісу,
зобов'язання відновити планування
квартир та відшкодування майнової та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 23 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва «Хрещатик» (далі - КП «Хрещатик»)
звернулось до суду з указаним позовом,
в якому просило заборонити ОСОБА_1,
ОСОБА_2 використовувати квартири
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 не
за призначенням, зобов'язати звільнити
квартири від обладнання косметичного
салону та офісного обладнання,
зобов'язати відповідачів надати
працівникам КП УЖГ «Хрещатик» доступ
до квартир для огляду та з'ясування які
саме перегородки перенесені або
демонтовані та зобов'язати
відповідачів поновити планування
квартир відповідно до поверхового
плану забудови будинку або надати
проектно-дозвільну документацію на
проведення ремонтних робіт з
перепланування приміщень квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідачі є власниками квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.
Зазначав, що при проведенні обстеження
зазначених квартир було виявлено, що
вони переплановані та об'єднані в одне
приміщення. Крім того, квартири
використовуються не за призначенням,
оскільки там функціонує косметичний
салон, що підтверджується актом від 7
грудня 2009 року. Вказував, що документи
щодо прийняття в експлуатацію даних
квартир після перепланування у
власників квартири відсутні, при
проведенні відповідачами будівельних
робіт з перепланування жилих
приміщень, було пошкоджено квартири
інших мешканців будинку та
функціонування косметичного салону
також створює їм незручності для
проживання.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в
якому просила стягнути з відповідачів
на її користь моральну шкоду у розмірі
100 тис. грн., майнову шкоду у розмірі 27 702
грн, витрати за проведені експертизи у
розмірі 16 024 грн 02 коп. та заборонити
відповідачам використання квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 не
за призначенням, зобов'язати звільнити
квартиру від обладнання салону та
офісу, зобов'язати відновити
планування квартир.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
відповідачами проводилась перебудова
належних їм квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
одне приміщення з порушенням закону, що
призвело до руйнування її квартири
АДРЕСА_1, в якій з'явились тріщини на
стелі та стінах, частково лопнула
кахельна плитка на кухні та у ванній
кімнаті на стінах і підлозі. Зазначала,
що відповідачі при проведенні
ремонтних робіт в квартирах знесли
несучу капітальну стіну між цими
квартирами і замість неї влаштували
широку арку, що з'єднує обидві квартири;
демонтували верхній шар
міжповерхового перекриття, а замість
нього поклали двотаврові балки; чим
порушили звукоізоляцію; перенесли та
встановили над житловою кімнатою
санвузол, кухню і стояки
водопостачання; у квартирі влаштували
сауну. Вказували, що з початком
функціонування в квартирах
відповідачів косметичного салону, було
порушено її спокій та нормальне життя,
вона чула постійний шум зливу води,
гуркіт каблуків, грюкання дверима,
голосні розмови. Внаслідок дій
відповідачів їй спричинена
матеріальна шкода, яка полягає у
проведенні ремонтно-будівельних робіт
по усуненню пошкоджень і відновлення
попереднього технічного стану
квартири, яке існувало до її
руйнування. Розмір майнової шкоди,
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 18
вересня 2013 року, складає 27 702 грн.
Зазначала, що крім матеріальної шкоди
їй спричинена моральна шкода, яка
полягає у протиправному пошкодженні її
майна, втраті спокою, суттєвому
погіршенні стану здоров'я.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову КП «Хрещатик»
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 у відшкодування
майнової шкоди 27 702 грн, у відшкодування
моральної шкоди 20 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 майнової та моральної
шкоди скасовано та ухвалено у цій
частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13 851
грн майнової шкоди, 10 тис. грн.
моральної шкоди та 8 101 грн 51 коп.
судових витрат, а всього стягнуто 31 952
грн 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13 851
грн майнової шкоди, 10 тис. грн.
моральної шкоди та 8 101 грн 51 коп.
судових витрат, а всього стягнуто 31 952
грн 51 коп.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог про
зобов'язання відповідачів відновити
квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1 відповідно до проектної
документації, наданої бюро технічної
інвентаризації м. Києва, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в цій частині.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються і в силу ст. 335 ЦПК України
не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову в частині
зобов'язання відповідачів відновити
планування квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_1, відповідно до
поверхневого плану будинку, виходив із
того, що перепланування вказаних
квартир в одне приміщення здійснено з
дотриманням вимог законодавства.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції в цій частині.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з заявами щодо
отримання дозволу на виконання робіт
із переобладнання та перепланування
квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1 не звертались, погоджена
проектна документація на
перепланування вказаних квартир
відсутня; дозвіл на встановлення
додаткового обладнання в квартирах
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не надавався; введення
в експлуатацію перепланованих квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 Печерською районною у
м. Києві держаною адміністрацією не
погоджувалось (а.с. 73 т. 1).

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Статтею 1 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» встановлено суть
робіт з реставрації та пристосування,
до складу яких не входять роботи з
переобладнання, перепланування,
реконструкції з капітальним ремонтом
або зміни цільового призначення
приміщень.

Судами установлено, що за переліком
будівельних робіт, проведених
відповідачами, вони фактично виконали
роботи з переобладнання,
перепланування, реконструкції з
капітальним ремонтом або зміни
цільового призначення своїх квартир,
що порушило несучу спроможність
капітальної стіни та підтверджується
висновком експертизи (а.с. 105, 106, 123, 245-249
т. 3).

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України
обов'язковою умовою проведення
переобладнання і перепланування жилих
будинків (квартир), що перебувають у
приватній власності, є отримання
дозволу на це виконавчого комітету
відповідної місцевої ради депутатів.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" від 30 березня
2012 року № 6, відповідно до вимог статті
376 ЦК України право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (статті 391 ЦК України), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 ЦК України
та стаття 391 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто суд зобов'язаний на забезпечення
здійснення прав сторін запропонувати
сторонам подати або за їх клопотанням
витребувати, зокрема, висновки органів
державного архітектурно-будівельного
контролю, пожежної і санітарної
інспекцій та інших відповідних органів
про допустимість пов'язаних із цим
поділом переобладнань і перепланувань,
дані про дозвіл виконавчого комітету
місцевої ради на переобладнання і
перепланування квартир НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.

Апеляційний суд, не врахувавши
наведених норм матеріального і
процесуального права, у порушення
вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України,
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не
перевірив, не надав належної оцінки
тому, що декларація, яка міститься в
матеріалах справи, стосується робіт
щодо реставрації з пристосуванням
квартир відповідачів, натомість проект
перепланування та переобладнання
квартир відсутній, та дійшов
передчасного висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
відповідачів відновити квартири
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1
відповідно до проектної документації,
наданої бюро технічної інвентаризації
м. Києва.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції в частині
позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання
відповідачів відновити квартири
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1
відповідно до проектної документації,
наданої бюро технічної інвентаризації
м. Києва, підлягає скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
23 квітня 2014 року в частині позовних
вимог ОСОБА_3 про зобов'язання
відповідачів відновити квартири
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1
відповідно до проектної документації,
наданої бюро технічної інвентаризації
м. Києва, скасувати.

Справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопти

М.Є. Червинська

В.А. Черненко