АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа № 22-ц/796/4855/2014
інстанції: Антипова Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів:
Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
житлово-будівельного кооперативу
"Домобудівник-7" про стягнення
компенсації за невикористані
відпустки, компенсації за затримку
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою
житлово-будівельного кооперативу
"Домобудівник-7" на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 29 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з травня 2007 року вона працювала в
ЖБК "Домобудівник-7" на посаді
бухгалтера та наказом ЖБК
"Домобудівник-7" № 3/2012 від 1 грудня 2012
року була звільнена із займаної посади
за власним бажанням. Проте, в порушення
вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не
здійснив виплату всіх належних їй
коштів при звільненні. З огляду на
наведене та з урахуванням уточнень
позовних вимог, позивач просила
стягнути з відповідача невиплачену
частину компенсації за 54 календарних
дні невикористаних відпусток в розмірі
762 грн. 37 коп.; середній заробіток за
весь час затримки з виплатою
заробітної плати з 3 грудня 2012 року по 25
лютого 2013 року включно в розмірі 2788 грн.
52 коп.; суми належної до виплати
звільненому працівникові за час
затримки виплат коштів при звільненні
за кожен прострочений календарний день
невиплати в повному обсязі після 25
лютого 2013 року, в розмірі 1794 грн. 56 коп.;
моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 29 липня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ЖБК "Домобудівник-7" на користь ОСОБА_1 762
грн. 37 коп. невиплаченої частини
компенсації за 54 календарних дні
невикористаних відпусток, середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати з 3 грудня 2012 року по 25
лютого 2013 року включно в сумі 2788 грн. 52
коп., 1794 грн. 56 коп. - суми належної до
виплати звільненому працівникові за
час затримки виплат коштів при
звільненні за кожний прострочений
календарний день невиплати в повному
обсязі після 25 лютого 2013 року та
моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а
всього стягнуто 6345 грн. 45 коп. Стягнуто
з ЖБК "Домобудівник-7"на користь держави
229 грн. 40 коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ЖБК
"Домобудівник-7", посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить змінити
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Скаржник зазначає,
що суд першої інстанції не надав оцінку
факту неможливості нарахування та
виплати відповідачем позивачу
належних їй при звільненні сум саме
через навмисне перешкоджання з боку
позивача. Розрахунок компенсації за
свою невикористану відпустку вчасно не
виконала сама бухгалтер ОСОБА_1,
оскільки це входило до її обов'язків, а
не до обов'язків відповідача. А тому
саме з вини позивача ця компенсація не
була виплачена. Суд першої інстанції не
надав належної оцінки розрахунку
позивачем своєї середньої заробітної
плати, який був виконаний саме з
урахуванням грошової суми
невикористаної відпустки. Крім того,
позивач не надав суду жодних доказів на
підтвердження своїх моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків, які б вимагали від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Представник ЖБК "Домобудівник-7" -
Коркушко Л.К. в суді апеляційної
інстанції підтримала апеляційну
скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вважала, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що з 3 травня 2007 року
ОСОБА_1 працювала в ЖБК "Домобудівник-7"
на посаді бухгалтера. Наказом ЖБК
"Домобудівник-7" № 3/2012 від 1 грудня 2012
року ОСОБА_1 була звільнена із займаної
посади за власним бажанням на підставі
ст. 38 КЗпП України з 1 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату працю"
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" , а також за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого1995
року.

Установлено, що відповідач виплатив
позивачу всі належні їй при звільненні
суми (1030 грн. 50 коп. компенсації за 34 дні
невикористаної відпустки та 324 грн. 40
коп. заробітної плати за листопад 2012
року) лише 26 лютого 2013 року, тобто з
порушенням строків, встановлених ст. 116
КЗпП України.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами,
установивши факт затримки розрахунку з
працівником при звільненні, дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_1 в частині
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при звільненні
з 3 грудня 2012 року по 25 лютого 2013 року
включно в розмірі 2788 грн. 52 коп.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно зі ст. 237№ КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичний особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

При цьому обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди виникає лише за умови,
що моральні страждання працівника, або
втрата ним нормальних життєвих
зв'язків, або необхідність додаткових
зусиль для організації свого життя
стали наслідками порушення законних
прав працівника.

Крім того, при відшкодуванні моральної
шкоди необхідно встановлювати винні
дії відповідача.

Оскільки відшкодування моральної
шкоди безпосередньо пов'язано із
вирішенням основних позовних вимог про
порушення трудових прав позивача, то
суд першої інстанції, встановивши факт
понесеної моральної шкоди внаслідок
несвоєчасної виплати позивачу
належних сум при звільненні, виходячи з
принципу розумності і справедливості,
дійшов вірного висновку про наявність
правових підстав для частково
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в сумі
1000 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ЖБК
"Домобудівник-7" невиплаченої частини
компенсації за 20 календарних днів не
використаних відпусток в розмірі 762
грн. 34 коп. та суми належної до виплат
звільненому працівникові за час
затримки виплат коштів при звільненні
за кожний прострочений календарний
день невиплат в повному обсязі після 25
лютого 2013 року в розмірі 1794 грн. 56 коп. з
огляду на наступне.

Як убачається з розрахунку, наданого
ЖБК "Домобудівник-7" (І том, а. с. 219-221; ІІ
том, а. с. 6-10), компенсацію в розмірі 762
грн. 37 коп. за 20 днів невикористаних
відпусток позивач ОСОБА_1 отримала ще в
листопаді 2012 року. Таким чином, на
момент звільнення ОСОБА_1 залишилися
некомпенсованими 34 дні невикористаної
відпустки. Залишок невиплаченої
компенсації за невикористану
відпустку на момент звільнення
становив 1264 грн. 12 коп. Вказану суму з
вирахуванням 45 грн. 27 коп. ЄСВ та 181 грн.
85 коп. ПДФО, а всього 1030 грн. 50 коп., було
виплачено позивачем відповідачу 26
лютого 2013 року, що підтверджується
платіжним дорученням № 17 від 26 лютого
2013 року (І том, а. с. 227).

Колегія суддів погоджується з
вищевказаним розрахунком, оскільки він
відповідає вимогам закону.

Таким чином, ураховуючи, що станом на 26
лютого 2013 року відповідач здійснив
виплату позивачу всіх необхідних сум
при звільнені, відсутні підстави для
задоволення позову щодо стягнення з
відповідача компенсації за 54
календарні дні не використаних
відпусток в розмірі 762 грн. 34 коп., а
відтак не підлягають задоволенню
позовні вимоги стосовно стягнення з
відповідача на користь позивача суми
належної до виплат звільненому
працівникові за час затримки виплат
коштів при звільненні за кожний
прострочений календарний день
невиплат в повному обсязі після 25
лютого 2013 року в розмірі 1794 грн. 56 коп.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд залишив поза увагою вказані
обставини та дійшов помилкового
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в цій
частині.

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду
в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову в цій частині.

У іншій частині судове рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права
на підставі всебічної, повної,
об'єктивної і безпосередньої оцінки
досліджених у справі доказів.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскільки підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції в повному обсязі відсутні,
тому апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу
житлово-будівельного кооперативу
"Домобудівник-7" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 29 липня 2014 року в
частині стягнення з
житлово-будівельного кооперативу
"Домобудівник-7" на користь ОСОБА_1 762
грн. 34 коп. невиплаченої частини
компенсації за 54 календарні дні не
використаних відпусток; 1794 грн. 56 коп. -
суми належної до виплат звільненому
працівникові за час затримки виплат
коштів при звільненні за кожний
прострочений календарний день
невиплат в повному обсязі після 25
лютого 2013 року скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач