Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Сумська» про стягнення процентів за
договором позики, трьох процентів
річних та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від

15 травня 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 23 липня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Сумська» про
стягнення процентів за договором
позики, трьох процентів річних та
відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 20 серпня 2010
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений
договір позики, згідно умов якого

ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 грошові кошти у
сумі еквівалентній 74 000 доларів США, а
ОСОБА_6 написала розписку про отримання
грошей із зазначенням мети позики - для
приватизації приміщення по

АДРЕСА_1. Строк повернення грошових
коштів сторони погодили за першою
вимогою ОСОБА_4

З метою забезпечення прийнятих на себе
зобов'язань щодо повернення позиченої
суми ОСОБА_6 у розписці також зазначила
про своє зобов'язання щодо передачі у
власність ОСОБА_4 частини приміщення по
АДРЕСА_1. Строк повернення грошових
коштів відповідач не вказала, оскільки
між сторонами була усна домовленість.

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
ОСОБА_6 з вимогою щодо виконання взятих
на себе зобов'язань за договором
позики, проте, остання в порушення умов
зазначеного договору взяті на себе
зобов'язання не виконала.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від

3 грудня 2013 року з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 стягнуто суму боргу за
договором позики від 20 серпня2010 року у
розмірі 591 482 грн.

Зазначали, що на час складання розписки
відповідно до закону та установчих
документів ОСОБА_6 діяла від власного
імені та інтересах товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Сумська», директором якої вона на той
час була.

Посилаючись на викладені обставини
просили солідарно стягнути з ОСОБА_6 та
товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Сумська» на
користь ОСОБА_4 проценти за договором
позики за період з

1 листопада 2010 року по 3 грудня 2013 року у
розмірі еквівалентному 18 627,27 доларів
США, що згідно з офіційним курсом НБУ
станом на

15 квітня 2014 року становить 219 140,32 грн,
три проценти річних за у розмірі
еквівалентному 6 860,71 доларів США, що
згідно з офіційним курсом НБУ станом на
15 квітня 2014 року становить 80 712,96 грн та
стягнути солідарно з ОСОБА_6 та
товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Сумська» на
користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну
шкоду в розмірі 25 000 грн кожному, а також
судові витрати.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від

15 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
проценти за договором позики від 20
серпня 2010 року в розмірі 199 607,85 грн, три
проценти річних від простроченої суми
за порушення грошового зобов'язання в
розмірі 80 015,77 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 липня

2014 року рішення суду першої інстанції
змінено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
проценти за договором позики від 20
серпня 2010 року в розмірі 109,568,50 грн, три
проценти річних від простроченої суми
за порушення грошового зобов'язання в
розмірі 45 355,80 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд правильно
виходив із того, що початком перебігу
періоду, за який позикодавець ОСОБА_4
мав право на отримання від
позичальника ОСОБА_6 передбачений ст.
1048 ЦК України, проценти за користування
позикою і передбачених ст.. 625 ЦК
України 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання, є сплив
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем позову про стягнення
боргу.

Доводи касаційної скарги, що суд не
вірно встановив правовідносини сторін
спростовуються рішенням про стягнення
боргу з договором позики.

Рішення суду відповідає вимогам ст. ст.
625, 1048,

ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова