Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ8 жовтня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоСитнік
О.М.,суддів: за участю представника
позивача Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І., Басій К.С.,Завгородньої І.М.,
Маляренка А.В., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
9 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 10 липня 2014 року,в с т а н о
в и л а :У березні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 30 грудня 2005 року між
банком та відповідачем укладено
договір, за яким останній отримав
кредит у розмірі 25000 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 67,92 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Посилаючись на те, що
відповідач належним чином не виконував
умови кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 30 листопада 2012 року
утворилась заборгованість у розмірі 76
147 гривень 12 копійок, яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі 23
702 гривні 18 копійок, заборгованості за
процентами за користування кредитом 48
342 гривні 70 копійок, а також штрафів
відповідно до п. 8.6 Умов та Правил
надання банківських послуг: 500
гривень-штраф (фіксована частина), 3 602
гривні 24 копійки-штраф (проценти
складова). Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 17 липня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено. Ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції. Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 9 квітня 2014 року,
залишеним без мін ухвалою апеляційного
суду Київської області від 10 липня 2014
року, позов задоволено. Ухвалено
стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 76 147
гривень 12 копійок. Вирішено питання про
стягнення судового збору. У касаційній
скарзі ОСОБА_6 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і ухвалити
нове рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права. Заслухавши
доповідь судді-доповідача,
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідно до пункту 9.12
розділу І Умов і Правил надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною кредитного договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання і якщо протягом цього
строку жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на той самий строк.
Встановивши, що відповідач належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором, строк дії
кредитного договору на час подання
банком позовної заяви не закінчився, у
зв'язку із чим не вбачав підстав для
застосування позовної давності та
дійшов висновку про стягнення з
відповідача на користь банку
заборгованості за кредитним договором.
Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.Судами
встановлено, що 30 грудня 2005 року між
банком та відповідачем відповідно до ч.
1ст. 634 ЦК України укладено кредитний
договір шляхом приєднання, за яким
останній отримав кредит у розмірі 25 000
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 67,92 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. За змістом заяви клієнта від 30
грудня 2005 року та пункту 2 розділу
І Умов і Правил надання банківських
послуг строк дії кредитного ліміту
відповідає строку дії картки. При цьому
кредитним лімітом (кредитом, кредитною
лінією) є розмір грошових коштів,
наданих банком клієнту на строк,
визначений у договорі, на умовах
платності та зворотності (повернення).
Порядок погашення заборгованості
визначено щомісячними платежами в
розмірі 7 % від суми заборгованості.
Відповідно до пункту 3.1.1 розділу ІІ
Умов і Правил надання банківських
послуг строк дії картки вказано з її
лицьового боку (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
зазначеного місяця. За змістом пункту
5.3 розділу ІІ Умов та Правил надання
банківських послуг за платіжними
картками з установленим мінімальним
обов'язковим платежем строки і порядок
погашення кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) визначено в Пам'ятці
клієнта, яка є невід'ємною частиною
договору. Відповідно до статті 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (частина
четверта статті 267 ЦК України). Цивільне
законодавство передбачає два види
позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга статті 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). Відповідно до
статті 253 ЦК України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення в
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд. Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу. З результатів аналізу умов
кредитного договору, укладеного між
сторонами у цій справі, та змісту
зазначених правових норм, необхідно
дійти висновку, що за договором про
надання банківських послуг (при
отриманні позичальником кредиту у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку), яким
установлено не тільки щомісячні
платежі погашення кредиту, а й кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг трирічного строку позовної
давності (стаття 257 ЦК України)
стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - не після закінчення
строку дії договору, а після закінчення
кінцевого строку повного погашення
кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана
правова позиція зазначена в постанові
Верховного Суду України від 17 вересня
2014 року (справа № 6-95цс14).Вирішуючи спір,
суд першої інстанції залишив поза
увагою той факт, що відповідно до
пунктів 3.1.1, 5.4 Умов і Правил надання
банківських послуг граничний строк дії
картки (місяць і рік) указано на ній і
картка дійсна до останнього
календарного дня такого місяця, строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле «MONTH»), дія
якої закінчилась у жовтні 2009 року, а
банк звернувся до суду з позовом у
березні 2013 року та дійшов помилкового
висновку про продовження строку дії
кредитного договору, а також
дотримання позивачем строку позовної
давності при зверненні до суду з даним
позовом, оскільки матеріали справи не
містять даних, що після закінчення
строку дії платіжної картки відповідач
продовжував нею користуватися або
отримував у ПАТ КБ «ПриватБанк» нову
кредитну картку. Крім того, відповідно
до пункту 3.1 Умов і Правил надання
банківських послуг для надання послуг
банк відкриває клієнту картрахунки,
видає клієнту карти, їх вид і строк дії
визначені у заяві і в Пам'ятці клієнта,
підписанням якої клієнт і банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунка,
указаного в розділі «Відмітки банку»
заяви. У примітці до п. 3.5. Умов і Правил
надання банківських послуг
передбачено, що пам'ятка клієнта
оформляється і є невід'ємною частиною
договору тільки у разі оформлення і
видачі карти за кредитною схемою.
Зазначені положення Умов і Правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у Пам'ятці
клієнта та строком дії кредитної карти.
З урахуванням наведеного, вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції мав
враховувати й строки, встановлені в
пам'ятці клієнта. У той же час Пам'ятка
клієнта у матеріалах справи відсутня і
не досліджувалась ні судом першої
інстанції, ні апеляційним судом, а
питання щодо строку дії кредитної
карти судом залишено поза увагою.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не звернув уваги на вказані
вимоги закону та посилання відповідача
про пропуск терміну позовної давності,
а апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, в порушення
вимог ст. 303 ЦПК України
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін. За таких
обставин рішення суду першої інстанції
та ухвала апеляційного суду підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.Керуючись ст.
ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а :Касаційну скаргу
ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 9
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 10
липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий

О.М. Ситнік Судді:

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М.
Завгородня

А.В. Маляренко