У х в а л а

15 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Штелик С.П.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, про розірвання
шлюбу та визначення місця проживання
дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа −? орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про розірвання шлюбу та визначення
місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в
якому просив розірвати шлюб з ОСОБА_3,
який був укладений та зареєстрований

22 серпня 2003 року у Першому ВРАГС
Малиновського РУЮ м. Одеси, актовий
запис № 388, а також визначити місце
проживання їхньої неповнолітньої
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, в
квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом, в якому просила
шлюб між нею та відповідачем розірвати
та визначити місцем проживання їхньої
малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом із нею в квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 24 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
11 червня 2014 року, позов ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу і зустрічний позов
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований

22 серпня 2003 року у Першому ВРАГС
Малиновського РУЮ м. Одеси, актовий
запис № 388, розірвано.

Позов ОСОБА_4 про визначення місця
проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання
неповнолітньої ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4

в квартирі АДРЕСА_1.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3
про визначення місця проживання дитини
відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
у справі

№ 6-27336ск14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, про розірвання
шлюбу та визначення місця проживання
дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_4, третя особа −? орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про розірвання шлюбу та визначення
місця проживання дитини у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 24 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
11 червня 2014 року відмовлено.

У серпні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами, в
тому числі й судом касаційної
інстанції, норм матеріального закону,
зокрема ч. 2 ст. 161 СК України та принципу
6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 24 жовтня 2012 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 12 березня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 29 січня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 02 квітня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 17 грудня 2008 року.

З вищезазначених ухвал, на які
посилається заявник як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, вбачається, що
суди належним чином не визначилися з
характером спірних правовідносин, не
дотрималися норм процесуального права,
що унеможливило встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
правова позиція щодо застосування норм
матеріального права касаційною
інстанцією не висловлювалась.

Наведене свідчить про те, що спір у
справі остаточно не вирішено, справи
передано на новий розгляд до судів
першої й апеляційної інстанцій, не
зазначено про застосування норми
матеріального права для вирішення
спору по суті, а тому підстави для
перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня

2014 року, встановлені п. 1 ст. 355 ЦПК,
відсутні.

Крім того, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 30 січня 2013 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 19 березня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 30 квітня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 21 вересня 2011 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 18 вересня 2013 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 13 листопада 2013 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 09 жовтня 2013 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 20 серпня 2012 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 31 жовтня 2012 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 23 квітня 2014 року.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Із доданих до заяви ухвал не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року, оскільки у
зазначених судових рішеннях предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог і фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою, про
перегляд якої подано заяву.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів касаційної інстанції дійшла
висновку про те, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про розірвання шлюбу та визначення
місця проживання дитини; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
−? орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, про розірвання
шлюбу та визначення місця проживання
дитини, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:
М.К. Гримич В.А. Нагорняк С.П. Штелик
Г.В. Юровська