Справа № 362/2420/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/5057/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 18 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення позики,

В С Т А Н О В И Л А :

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом, де просить стягнути
грошові кошти з ОСОБА_2, надані йому
позивачем для переоформлення
земельних ділянок та відповідної
документації по ним у розмірі 582 000
доларів США та 139 000 грн., що
підтверджується копіями розписок від 5,
11, 26 вересня, 12 листопада,15 та 22 грудня
2008 року.

На момент подання позову до суду
заборгованість відповідача склала 3 097
644 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що
відповідач, згідно договору позики,
зобов'язався повернути борг до 31 грудня
2008 року, однак, у зазначений термін
кошти не повернув.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 липня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд зазначив, що згідно з положеннями ч.
4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної
давності, про застосування якого
просить відповідач, є підставою для
відмови у позові.

Таким чином суд вважає, що термін
позовної давності за борговими
розписками остаточно сплив 11 січня 2012
року.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у частині стягнення
заборгованості в розмірі 3 097 644 грн.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_1, для переоформлення земельних
ділянок та документації по ним,
передала ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 582 000 доларів США та 139 000 грн.

Зокрема, згідно розписки від 05 вересня
2008 року відповідач отримав 50 000 доларів
США із зобов'язанням повернути до 20
грудня 2008 року, 11 вересня 2008 року - 12 000
доларів США із зобов'язанням повернути
до 26 вересня 2008 року, 26 вересня 2008 року -
470 000 доларів США із зобов'язанням
повернути до 15 жовтня 2008 року, 12
листопада 2008 року -10 000 доларів США із
зобов'язанням повернути до 29 листопада
2008 року, 15 грудня 2008 року - 139 000 грн. із
зобов'язанням повернути до 25 грудня 2008
року, 22 грудня 2008 року - 40 000 доларів США
із зобов'язанням повернути до 31 грудня
2008 року ( а.с. 5, 6, 7, 8, 9, 10 ).

У зв'язку із неповерненням грошових
коштів, за заявою ОСОБА_1 11 жовтня 2011
року порушена кримінальна справа
відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ( а.с.
50-51 ).

Постановою Святошинського РУ ГУ МВС
України в місті Києві від 12 листопада
2012 року провадження у зазначеній
кримінальній справі закрито ( там же ).

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеними вимогами ( а.с. 2-4 ).

На підтвердження зазначених у позові
правовідносин між сторонами вона
доказів не дала. Навпаки, у позовній
заяві та у ході судового розгляду
справи підтверджувала наявність інших
договірних стосунків із відповідачем,
за якими справа не розглядалась.

Зазначені нею розписки, видані ОСОБА_2
саме на підтвердження не зазначених у
позові правовідносин, свідчать про те,
що договір позики є удаваним, який
приховує інший правочин, не вказаний
ОСОБА_1.

Окрім цього, звернувшись до суду із
позовом лише 29 травня 2014 року, вона
пропустила строк позовної давності,
встановлений ст. 257 ЦК України, який
просить застосувати відповідач ( а.с.
31-32 ).

Звернення із заявою до правоохоронних
органів, у відповідності до положень
ст. 264 ЦК України, не перериває перебіг
строку позовної давності.

За таких обставин, суд правильно
прийшов до висновку, на підставі,
зокрема, ст.ст. 267, 1046 ЦК України, про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог і ухвалив у справі
законне та обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про
незаконність, необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи і повністю
спростовуються матеріалами справи.

Зазначені та інші доводи, викладені у
скарзі та висловлені під час її
розгляду, зокрема, про укладення між
сторонами договору позики, обов'язок
відповідача повернути кошти саме за
цим правочином, проведення
кримінального розслідування дій
відповідача, як підстава поновлення
строків позовної давності, на
переконання апеляційного суду, в силу
викладеного, не спростовують висновки
суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена
можливості звернутись до суду із
цивільно-правовими вимогами на
підставі дійсного правочину,
укладеного між сторонами.

Вона вправі також ставити питання про
повернення грошових коштів у
кримінальному провадженні, яке
відновлено щодо ОСОБА_2 згідно ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року, копію якої
надала суду другої інстанції апелянт у
особі свого представника ( а.с. 61-64 ).

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С.
Сержанюк

Судді:

С.О. Журба

О.П. Коцюрба