У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Куцина М.М., Павліченко С.В.

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 30 травня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1
яка діє у власних інтересах та
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, третя особа без самостійних
вимог Служба у справах дітей
Ужгородської РДА про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно договору купівлі-продажу від 15
січня 2010 року, позивач ОСОБА_2 є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 Право
власності позивача на будинок
зареєстроване 18.10.2010р. в Ужгородському
районному комунальному підприємстві
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна. В придбаному будинку
залишились незаконно проживати
колишня власниця - ОСОБА_3 та члени її
сім'ї, які на неодноразові звернення
позивача добровільно звільнити
будинок не бажають, чим створюють
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належним позивачу на
праві особистої власності будинком.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 травня 2014 року позов
задоволено частково, зобов'язано
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 яка діє у власних
інтересах та інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_2
власністю: будинковолодінням АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 яка діє у власних
інтересах та інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житла. В
решті позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, якою просять
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 30
травня 2014 року скасувати як таке як
таке що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без належної оцінки наявних доказів .

Так, на думку апелянта суд дійшов
невірного висновку не взявши до уваги ,
що в коло осіб які підлягають
виселенню входять діти апелянтки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які від виселення
захищені законом. За таких обставин за
твердженням апелянта, суд не
застосував норми права які підлягали
до застосуванню.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримали апеляційну скаргу
з наведених підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечила щодо задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується апеляційна скарга,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних
міркувань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 15 січня 2010
року, посвідченого приватним
нотаріусом Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.5-6).
Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 35896411 від 18.10.2012 року
домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2
на праві приватної власності (а.с.8).
Згідно п.11 договору купівлі-продажу від
15 січня 2010 року відносно відчужуваного
домоволодіння відсутні права
користування малолітніх,
неповнолітніх, непрацездатних дітей. З
довідки виконкому Ратівецької
сільської ради від 14.11.2013 року № 1213
слідує, що згідно записів в
погосподарських книгах за вказаною
адресою у будинку АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 (а.с. 10).

Наведені обставини підтверджені
матеріалами справи і сторонами не
оспорені.

Суд першої інстанції частково
задовільняючи позовні вимоги виходив з
того, що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном на власний
розсуд в силу ст. 317,319 ЦК України і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 383 ЦК України, закріплено
право власника житлового будинку,
квартири, використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Бувший власник житлового будинку
ОСОБА_3 продала позивачу належний їй
житловий будинок, в якому проживали
члени її сім'ї - відповідачі у справі.

Право члена сім'ї власника жилого
будинку, який не є співвласником на
користування цим будинком відповідно
до ст. 156 ЖК України обумовлене
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у даному будинку.

З дня продажу будинку ОСОБА_3
утратила право власності, а отже, і
користування спірним будинком, у
зв'язку з цим члени її сім'ї також
втратили право на користування
зазначеним житлом, так як їх право є
похідним.

Відповідачі, в тому числі і
неповнолітні діти не є членами сім'ї
нового власника домоволодіння АДРЕСА_1,
договір купівлі - продажу
домоволодіння АДРЕСА_1 сторонами не
оспорено, за таких обставин суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

З врахування викладеного суд першої
інстанції, в межах заявлених вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку доказам,
наданих сторонами, дійшов правильного
і обґрунтованого висновку, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права які призвели або могли призвести
до невірного вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 30
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: