Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3681/14
Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач Панкєева О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкєева О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 10 липня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної
інформації, відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5
про захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації, відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що 23.01.2013 року до Хортицького
РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій
області відповідач ОСОБА_5 подав заяву
від 20.01.2013 року про підготовку до
вчинення злочину (реєстраційний № М-23).

Ця заява містить недостовірну,
образливу інформацію, про вчинення
позивачами дій, відповідальність за
які передбачена Кримінальним Кодексом
України. Зокрема, зазначені фрази,
вирази та інформація є такими, що
вказують на організацію та участь
позивачів в організованому злочинному
угрупуванні, захопленні території,
майна та інше. Між тим, позивачі такими
не являються, їх винуватість у
встановленому законом порядку не
доведена. Інформація у заяві ОСОБА_5
нічим не підтверджена, є недостовірною
та носить негативний характер.
Відповідач розповсюдив недостовірну
інформацію серед широкого кола осіб,
чим опорочив честь і гідність
позивачів. Ця інформація формує у
спільноти негативне ставлення до них,
наносить шкоду їх діловій репутації,
дискредитує в очах суспільства.

З урахуванням перенесених позивачами
страждань, пов'язаних з порушенням
звичайного способу життя, негативним
впливом на стан здоров'я, ділову
репутацію, пов'язаних з наклепом,
позивачам спричинено моральну шкоду,
розмір якої кожен з них оцінює у 20000,00
гри.

У зв'язку з вищевикладеним та уточнивши
позовні вимоги позивачі просили суд
визнати недостовірною та такою, що
порочить і принижує честь, гідність та
ділову репутацію позивачів,
інформацію, яка міститься в заяві про
підготовку до вчинення злочинів ОСОБА_5
від 20.01.2014 року та поширена ним шляхом
подання до Хортицького РВ ЗМУ ГУ МВС
України в Запорізькій області, а саме:

1.«...Події які відбулися нещодавно.
28,12.20,13 р. одним з активних діячів
злочинного групування ОСОБА_4 було
скоєно хуліганський напад на
контролера ОСОБА_7..» 2.«...розмови голови
кооперативу «Дніпро» ОСОБА_8,
бухгалтера цього так званого
«кооперативу» ОСОБА_3 і особи що
представляє себе юристом кооперативу -
ОСОБА_2» 3.«ОСОБА_3 виправдовувався
перед ОСОБА_8 і ОСОБА_2 за те що він,
мовляв, все добре пояснив ОСОБА_4-як
саме слід здійснювати напад щоб
спровокувати потім саме ОСОБА_7 і
ОСОБА_5 у застосуванні фізичної сили до
гаражників». 4.«Зокрема ОСОБА_3 поясняв,
що за його порадами ОСОБА_4 повинен був
спочатку заздалегідь обумовити участь
в інциденті так званих свідків з числа
активістів злочинного угруповання, які
після нападу надали б органам
правопорядку свідчення про те, що ніби
то це ОСОБА_7 напав на ОСОБА_4, а це краще
- спровокувати на такі дії ОСОБА_5.
Більше того, ОСОБА_3 пояснював, що для
такого результату нападникові
потрібно було заподіяти собі незначні
тілесні ушкодження (подряпини чи
синці), і таким чином спотворити
істинну картину злочину». 5.«Надалі
ОСОБА_8 і ОСОБА_2 зажадали від ОСОБА_3,
щоб він активізував свою
роз'яснювальну роботу серед
активістів злочинного угрупування і
вже найближчим часом організував
відповідну провокацію або стосовно
ОСОБА_7 або стосовно ОСОБА_5, щоб
створити черговий привід для збудження
рядових членів угрупування і спонукати
їх до чергової спроби захоплення
території автостоянки». 6.«Мені
зрозуміло, що метою злочинців було і с
ведення в оману правоохоронних органів
та суду стосовно істинних цілей і
завдань так званого кооперативу,
намагання зобразити себе постраждалою
стороною». 7.«Справжні дії цих осіб
говорять самі за себе: У 2008 році
керуючий стоянкою ОСОБА_5 двічі
піддавався нападу. У 2009 побитий 70
річний сторож ОСОБА_12; У 2010 здійснено 4
спроби захоплення автостоянки,
блокувалася проїзна частина дороги по
вул. Сапожнікова, здійснювалися спроби
підкинути одному з охоронців ножа,
підроблялися процесуальні документи
від імені ОСОБА_10 У 2011 р. по звірячому
побитий 60-річний сторож ОСОБА_13 (людина
знаходилася на грані життя та смерті,
видалено селезінку, вирок за ст. 121 ч. 2
КК винесено стосовно колишнього голови
кооперативу).

У 2013 р. систематично підроблялися
документи від імені ОСОБА_10 (від її
імені направлялися листи з нібито
виниклими претензіями до адвоката,
місцевої адміністрації, суду, окремих
співробітників міліції)».

Просять зобов'язати ОСОБА_5
спростувати, поширену у заяві від 20.01.2014
року про підготовку до вчинення
злочинів вищезазначену недостовірну
інформацію тим же шляхом, яким було
поширено, а саме з дня набрання
законної сили рішення суду, протягом
десяти календарних днів, на адресу
правоохоронних органів в Хортидькому
районі м. Запоріжжя (Хортицький РВ ЗМУ
ГУ МВС України, прокуратура
Хортицького району м. Запоріжжя)
зробити письмову заяву наступного
змісту «ОСОБА_5 повідомляє, що всі
звинувачення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
у вчиненні ними неправомірних дій, є
неправдивими, неперевіреними та
вигаданими».

В рахунок відшкодування спричиненої
моральної шкоди стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 - 20000,00 грн., на користь
ОСОБА_3 - 20000,00 грн., на користь ОСОБА_4
-20000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За правилами ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім"ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Згідно роз'яснень п.п. 15, 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної чи
юридичної особи", при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; поширена інформація стосується
певної фізичної чи юридичної особи,
тобто позивача, поширення
недостовірної інформації, тобто такої,
що не відповідає дійсності; поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Повідомлення оспорюваної
інформації лише особі, якої вона
стосується, не може визнаватись її
поширенням, якщо особа, яка повідомила
таку інформацію, вжила достатніх
заходів конфіденційності для того, щоб
ця інформація не стала доступною
третім особам. Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співвжиття, неетична поведінка
в особистому, суспільному чи
політичному житті тощо) і яка, на думку
позивача, порушує його право на повагу
до гідності, честі чи ділової
репутації.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з"ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону
України "Про інформацію" оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності ( на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 23.01.2013 року до
Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області надійшла заява
ОСОБА_5 від 20.01.2014р. про підготовку до
вчинення злочинів, реєстраційний № М-23.

У своїй заяві ОСОБА_5 зазначає, що
на цілісний майновий комплекс
автостоянки, який з 18.07.2004 року належить
ОСОБА_10, чиї інтереси він представляє,
безпідставно претендує група осіб, яка
використовує в своїх цілях статутні
документи кооперативу «Дніпро» та інші
підроблені документи. Заявник
посилається при цьому на кримінальне
провадження, порушене у липні 2013 року
за заявою ОСОБА_10 і ОСОБА_5 і вказує, що
приводом для цього звернення є події,
що відбулися недавно.

Щодо неправомірності дій ОСОБА_5,
який поширював недостовірну
інформацію у своєму зверненні від
20.01.2014р., ОСОБА_3 звертався до
правоохоронних органів із заявою про
вчинення кримінального правопорушення
ОСОБА_5

Листом від 31.03.2014р. №97/1-4334 за
результатами розгляду звернення
ОСОБА_3 йому повідомлено, що за
викладеними у його зверненні фактами
проводилася перевірка, порушень норм
діючого законодавства не встановлено.

Судом також встановлено, що між
ОСОБА_4 і ОСОБА_7 дійсно мав місце
конфлікт, що підтверджується копією
обвинувального акту про обвинувачення
позивача ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України
за фактом умисного спричинення
тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на території
автокомплексу №22 по вул. Сапожників, 5-б
у м. Запоріжжі, поясненнями свідка
ОСОБА_7, допитаного у судовому
засіданні. Ухвалою Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2014
року кримінальне провадження закрито у
зв'язку із відмовою потерпілого від
обвинувачення, при цьому зі змісту цієї
ухвали вбачається, що потерпілий і
обвинувачений звернулися до суду із
заявами про закриття кримінального
провадження у зв'язку з їх примиренням,
тобто з нереабілітуючих обставин.

За роз'ясненнями п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року №1
передбачено, що відповідно до статті 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Слід мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

За висновком, викладеним у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003(справа про
поширення відомостей) у випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
перевіряти наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України. Відповідно до
вимог ст. 40 Конституції України
реалізація особою свого
конституційного права на звернення до
компетентних органів не є поширенням
недостовірної інформації.

Відповідно до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, частина
перша статті 34 Конституції України
кожному гарантує право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Статтею 32 Конституції України
передбачено, що ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Поширенням
інформації також є вивішування
(демонстрація) в громадських місцях
плакатів, гасел, інших творів, а також
розповсюдження серед людей листівок,
що за своїм змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи.

Позивачі вважають, що у
викладеному в заяві від 20.01.2014 року
поширена недостовірна інформація : «…
події, що відбулися нещодавно, 28.12.2013
року одним з активних діячів
злочинного групування ОСОБА_4 було
скоєно хуліганський напад на
контролера ОСОБА_7 …», а саме є
недостовірним те, що ОСОБА_4 не є
активним діячем злочинного
угрупування і не скоював нападу на
ОСОБА_7

Переданий відповідачем начебто
зміст почутої ним розмови трьох осіб,
де зазначається, що «…15.01.2013 року,
перебуваючи у приміщенні Хортицького
районного суду м. Запоріжжя, він
випадково став свідком, «розмови
голови кооперативу «Дніпро» ОСОБА_8,
головного бухгалтера цього так званого
«кооперативу» ОСОБА_3 і особи, що
представляє себе юристом кооперативу -
ОСОБА_2». Таке на думку позивачів
висловлювання є принизливим виразом,
який ставить під сумнів існування
кооперативу «Дніпро», і є
недостовірною інформацією, тому що
ОСОБА_3 не є головним бухгалтером
кооперативу, а лише обслуговує
кооператив.

В заяві відповідач вказує, що під
час цієї розмови «ОСОБА_3
виправдовувався перед ОСОБА_8 і ОСОБА_2
за те що він, мовляв, все добре пояснив
ОСОБА_4 - як саме слід здійснювати напад,
щоб спровокувати потім саме ОСОБА_7 і
ОСОБА_5 у застосуванні фізичної сили до
гаражників».

Позивач зазначає, що він ні перед
ким не оправдовувався і нікому нічого
не пояснював, а тому ця інформація є
недостовірною.

Наступна частина заяви «Зокрема
ОСОБА_3 поясняв, що за його порадами
ОСОБА_4 повинен був спочатку
заздалегідь обумовити участь в
інциденті так званих свідків з числа
активістів злочинного угрупування, які
після нападу надали б органам
правопорядку свідчення про те, що
нібито це ОСОБА_7 напав на ОСОБА_4, а це
краще - спровокувати на такі дії ОСОБА_5.
Більше того, ОСОБА_3 пояснював, що для
такого результату нападникові
потрібно було заподіяти собі незначні
тілесні ушкодження (подряпини чи
синці), і таким чином спотворити
істинну картину злочину» згідно
пояснень позивача містить
недостовірну інформацію, оскільки він
не приймав ніякої участі в діях, що
мають ознаки злочину.

Позивач ОСОБА_2 заперечує
достовірність наступної інформації,
викладеної в заяві відповідача:
«Надалі ОСОБА_8 і ОСОБА_2 зажадали від
ОСОБА_3, щоб він активізував свою
роз'яснювальну роботу серед активістів
злочинного угрупування і вже
найближчим часом організував
відповідну провокацію або стосовно
ОСОБА_7 або стосовно ОСОБА_5, щоб
створити черговий привід для збудження
рядових членів угрупування і спонукати
їх до чергової спроби захоплення
території автостоянки», оскільки вона
нічого не жадала від ОСОБА_3

Наступні висловлювання у заяві
ОСОБА_5 не містять жодних конкретних
прізвищ, однак позивачі сприймають їх
на свій рахунок і вважають, що мова йде
саме про них трьох, як можуть зрозуміти
читачі виходячи з контексту всієї
заяви, а це принижує честь, гідність і
ділову репутацію позивачів.

На думку ОСОБА_5 «Мені зрозуміло,
що метою злочинців було і є ведення в
оману правоохоронних органів та суду
стосовно істинних цілей і завдань так
званого кооперативу, намагання
зобразити себе постраждалою стороною»
позивачі просять визнати
недостовірною і такою, що принижує їх
честь, гідність і ділову репутацію,
оскільки вони не є злочинцями. На
підтвердження достовірності
перелічених незаконних говорять самі
за себе: у 2008 році керуючий стоянкою
ОСОБА_5 двічі піддавався нападу; у 2009
побитий 70 річний сторож ОСОБА_12; у 2010
здійснено 4 спроби захоплення
автостоянки, блокувалася проїжджа
частина дороги по вул. Сапожнікова,
здійснювалися спроби підкинути одному
з охоронців ножа, підроблялися
процесуальні документи від імені
ОСОБА_10; у 2011 р. по звірячому побитий
60-річний сторож ОСОБА_13 (людина
знаходилася на грані життя та смерті і
смерті, видалено селезінку, вирок за ст.
121 ч. 2 КК винесено стосовно колишнього
голови кооперативу); у 2013 році
систематично підроблялися документи
від імені ОСОБА_10 (від її імені
направлялися листи з нібито виниклими
претензіями до адвоката, місцевої
адміністрації, суду, окремих
співробітників міліції)» позивачі не
спростовують, а доводять, що вони не
причетні до вказаних подій. Оскільки
читачів наводить на думку, що саме
позивачі вчинили всі ці дії, просять
визнати цю інформацію також
недостовірною і такою, що принижує їх
честь, гідність і ділову репутацію.

Обґрунтовуючи підстави позову,
ОСОБА_2 суду пояснила, що викладена у
заяві ОСОБА_5 інформація зіпсувала її
репутацію в судах, прокуратурі,
міліції, серед членів кооперативу
«Дніпро», як наслідок, зменшилося число
клієнтів і доходу, тим самим їй
спричинено збитки.

Позивач ОСОБА_3 пояснив, що він є
досвідченим бухгалтером, а інформація
в заяві ОСОБА_5 ставить під сумнів його
професійні якості, мабуть уже стала
відомою у податковій інспекції і
зіпсувала думку про нього, що негативно
впливає на його ділову репутацію.
Доводи позивача ОСОБА_3 в обґрунтування
позову, що відповідач продовжує і
надалі розповсюджувати негативну
недостовірну інформацію серед
власників гаражів, не беруться судом до
уваги, оскільки не стосуються предмета
доказування.

Відмовляючи в задоволені позову
суд першої інстанції дійшов висновку
проте, що ОСОБА_5 звертаючись з заявою
від 20.01.2014 року до правоохоронних
органів висловив свою думку і своє
суб'єктивне сприйняття конфліктної
ситуації з приводу почутого ним в суді
розмови трьох осіб ОСОБА_3, ОСОБА_8 і
ОСОБА_2, зазначив інші дії, які не
стосуються позивачів у справі, а
стосуються кооперативу в цілому.

Звернувшись до Хортицького РВ
ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій
області із заявою від 20.01.2013 року, про
результати розгляду якої відповідач не
повідомлений до теперішнього часу,
відповідач реалізував своє право на
звернення до компетентних органів, а не
поширив недостовірну інформацію,
оскільки за змістом ст. 297 ЦК Українита
виходячи із зазначених вище роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України
звернення громадян до правоохоронних
органів про захист своїх прав від
неправомірних дій інших осіб, не може
вважатися поширенням неправдивих
відомостей.

Виходячи з вищевикладеного та
встановлених судом обставин справи,
колегія судів погоджується із
висновком суду першої інстанції проте,
що відсутні факти, які б доводили, що
зазначені вище висловлювання
відповідача мотивовані
цілеспрямованими діями з метою
принизити честь, гідність та ділову
репутацію позивачів.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_5 від
20.01.2014р. до правоохоронних органів дає
підстави для висновку, що відповідач у
своїй заяві повідомив про зміст
почутої ним в суді розмови трьох осіб
ОСОБА_3, ОСОБА_8 і ОСОБА_2, висловив свою
думку з приводу почутого і своє
суб'єктивне сприйняття конфліктної
ситуації.

Висновок суду відповідає
матеріалам справи та встановленим
обставинам, ґрунтується на зібраних по
справі доказах.

При вирішенні спору суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив обставини справи, надав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці та правильність судових
висновків вони не спростовують, судове
рішення ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 липня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді