АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2423/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
18 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагди Л. Ф.суддівСіренка Ю.
В. , Трюхана Г. М. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 4 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта», третя особа: Канівське
відділення НАСК «Оранта», про
невиконання умов договору, вивчивши
матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 5 лютого 2014 р. звернувся до суду з
позовом до Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта», третя
особа: Канівське відділення НАСК
«Оранта», про невиконання умов
В позовній заяві зазначав, що у 1984 році
був укладений договір страхування
дочки позивача, до повноліття. Строк
договору до 31 січня 2002 р. Страхові
внески щомісячно перераховувалися на
рахунок страхової компанії.
У 1996 році позивача зобов'язали викупити
сертифікат, що посвідчує право на
проіндексовану страхову суму, що не
було передбачено договором
страхування. Держава нав'язала умови,
не вигідні як страхувальнику так і
третій особі, оскільки виникли
форс-мажорні обставини із тяжкими і
невигідними умовами.
Позивач звертався до відповідача із
заявою про розірвання договору, але
представник страхової компанії
відхилив його заяву, посилаючись на те,
що строк договору не закінчився.
Страхова сума відповідно до умов
договору страхування виплачена не
була. Станом на день звернення до суду з
даним позовом страхова компанія умови
договору не виконала.
Тому позивач просив суд визнати дії
відповідача такими, що порушують права
заявника та права і інтереси третьої
особи; зобов'язати відповідача
виконати умови договору та поновити
порушені права третьої особи
відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини та
Ухвалою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 липня 2014
року залучено до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Рішенням Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 серпня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій просить
про його скасування та ухвалення по
справі нового рішення про задоволення
позову, посилаючись на те, що рішення
суду необгрунтоване, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку. Апелянт
просив суд розглядати справу без його
участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що 4 жовтня 1985 р. позивач
уклав договір страхування із Головним
управлінням державного страхування
СРСР в особі Канівської інспекції
державного страхування на користь
ОСОБА_7, шляхом оформлення страхового
свідоцтва серії г НОМЕР_1 (а. с. 5),
відповідно до якого по закінченню
терміну страхування - 31 січня 2002 р., та
при умові повної сплати
страхувальником внесків по 4 крб. 60 коп.
щомісячно у ОСОБА_7 виникає право
одержати від Держстраху 1 000 (одну
тисячу) карбованців.

Позивач вказував, що зі свого боку
виконав умови договору і сплатив
згідно квитанцій (18 крб. 40 коп. + 501 крб. 40
коп. + 17 000 крб. = 17 519,80 крб.) (а. с. 6), а
відповідач, який є правонаступником
Держстраху СРСР, умови договору
страхування не виконав, тому просив
задовольнити його позовні вимоги.

Позивач звертався із листом до HACK
«Оранта» про виконання умов договору
страхування та отримав відповідь від 5
грудня 2013 р. за № 08-03-16а-78п/27117, з якої
вбачається, що HACK «Оранта»
неодноразово вносила пропозиції на
розгляд Кабінету Міністрів України,
Верховної Ради України, Міністерства
фінансів України та пропонувала
провести виплати компенсації
застрахованим колишнього
Укрдержстраху за видами страхування,
але вони не знайшли відображення у
законодавчих актах. Компенсаційні
виплати за довгостроковими договорами
колишнього Укрдержстраху в 2010 році не
проводилися у зв'язку з відсутністю
нормативних законодавчих документів,
які б регулювали проведення
компенсаційних виплат, тобто
відповідна постанова Кабінету
Міністрів України не приймалася і
гроші із Державного бюджету не
виділялися.

Державні бюджети на 2011 - 2013 роки взагалі
не передбачали виділення коштів для
компенсаційних виплат установам HACK
«Оранта».

Так, зобов'язання держави перед
громадянами України, які внаслідок
знецінення втратили грошові
заощадження поміщені в період до 2
січня 1992 р. в установи Ощадного банку
СРСР та державного страхування СРСР, що
діяли на території України, а також у
державні цінні папери придбані в
установах Ощадного банку СРСР, що діяли
на території України, у тому числі
облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР
встановлюються законом України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» згідно
ст. 1 цього Закону.

Компенсації підлягають також грошові
заощадження громадян України, поміщені
в установи Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху протягом
1992-1994 років і які знаходяться на
рахунках зазначених установ не менше
одного повного календарного року в
період 1992-1995 років. Дія цього Закону
поширюється на іноземних громадян та
осіб без громадянства які станом на 2
січня 1992 р. мали заощадження в
установах Ощадного банку СРСР та
державного страхування СРСР що діяли
на території України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України», держава
зобов'язується забезпечити збереження
та відновлення реальної вартості
заощаджень громадян і гарантує їх
компенсацію у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 6 вказаного закону
компенсація громадянам України втрат
від знецінення грошових заощаджень
проводиться починаючи з 1997 року в
грошовій формі за рахунок коштів
Державного бюджету України та інших
формах відповідно до законодавства.
Кошти для компенсації заощаджень
громадян визначаються в Державному
бюджеті України окремою статтею.

Порядок проведення компенсації, у тому
числі перерахування коштів
передбачених у Державному бюджеті
України, установам Ощадного банку
України та колишнього Укрдержстраху
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 2 ст. 7 передбачено, що перелік
груп вкладників і порядок проведення
виплат проіндексованих грошових
заощаджень, а також обсяг виплат згідно
із ст. 8 цього Закону у межах коштів
передбачених Державним бюджетом
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод із
змінами, внесеними Протоколом N 11 (994_536)
передбачає, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Проте попередні положення жодним чином
не обмежують право держави вводити в
дію такі закони, які вона вважає за
необхідне, щоб здійснювати контроль за
користуванням майном відповідно до
загальних інтересів або для
забезпечення сплати податків чи інших
зборів або штрафів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України № 272 від 16 жовтня 1991
р. «Про створення Української
державної страхової комерційної
організації» на базі діючого при
Міністерстві фінансів України
Головного управління державного
страхування України було створено
Українську державну страхову
комерційну організацію (Укрдержстрах).

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Кабінету
Міністрів України № 709 від 7 вересня 1993
р. «Про створення Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» Національну акціонерну
страхову компанію «Оранта» створено
шляхом перетворення Української
державної страхової комерційної
організації у відкрите акціонерне
товариство.

Рішенням Конституційного суду України
від 10 жовтня 2001 р. № 13-рп/2001 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення ст. 7 Закону України
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» в частині
щодо повернення заощаджень громадян
України, іноземних громадян та осіб без
громадянства, відновлених та
проіндексованих згідно з цим Законом в
установах Ощадного банку України,
тільки залежно «від віку вкладника» та
«інших обставин», а інші положення ст. 7
Закону визнано такими, що відповідають
Конституції України, а саме в частині
того, що «заощадження повертаються
поетапно, у межах коштів, передбачених
для цього Державним бюджетом України
на поточний рік».

В Законі України «Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України» визначено порядок
проведення компенсаційних виплат
громадянам, які помістили грошові
заощадження в період до 2 січня 1992 р. в
установи Ощадного банку СРСР та
державного страхування СРСР та
зазначено, що компенсації підлягають
також грошові заощадження громадян
України, поміщені в установи Ощадного
банку України та колишнього
Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і
які знаходились на рахунках цих
установ не менше одного повного
календарного року в період 1992-1995 років.
Проте, порядок та розмір компенсації за
цими вкладами жодним
нормативно-правовим актом, в тому числі
й цим Законом, не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
станом на час розгляду справи
здійснення компенсаційних виплат у 2014
році за знеціненими грошовими
заощадженнями поміщеними протягом
1992-1994 років в установах Ощадного банку
СРСР та державного страхування СРСР,
Кабінетом Міністрів України не
визначено, тому не вбачається в діях
відповідача порушення прав позивача.

Виходячи з наведеного, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог
позивача і ухвалив рішення про відмову
в задоволенні його позову.

Встановлені у справі обставини та
зібрані докази апелянтом в апеляційній
скарзі не спростовані.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
законного і обґрунтованого рішення
суду, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта», третя особа:
Канівське відділення НАСК «Оранта»,
про невиконання умов договору залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :