Справа № 2/359/1579/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2014 року
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді : Саган В.М.

при секретарі : Репа А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориспіль справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на земельну ділянку.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з тих
підстав, що після набуття нею права
власності на будинок АДРЕСА_1, за
Договором дарування від 12.09.2006 року, з
власником земельної ділянки ОСОБА_4, на
якій житловий будинок розміщений,
виник спір щодо переходу до неї, як до
нового власника будинку, права
власності на земельну ділянку без
зміни цільового призначення. А тому
просить суд визнати за нею право
власності на земельну ділянку, площею
0,1000га, що розташована по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :06:012:0019, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та просив задовольнити їх у
повному обсязі, пояснення надав
аналогічні тексту позовної заяви.

Представник відповідача пояснив, що
право власності на житловий будинок у
позивача виникло з моменту державної
реєстрації цих прав, тобто з 07.11.2006
року. Нормами матеріального права
передбачено лише перехід прав на землю
під будинком і частину необхідну для
його обслуговування, а не на всю
земельну ділянку, яка належала
відповідачу. А тому просив позовні
вимоги задовольнити частково.

Заслухавши пояснення представників,
дослідивши матеріали справи, даючи їм
відповідну правову оцінку, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_4, батько позивача, та
тітка позивача, ОСОБА_5, успадкували в
рівних долях житловий будинок АДРЕСА_1
після смерті їх матері ОСОБА_6, що
підтверджується Свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом ААР № 459645.(
а.с.9).

22.01.1999 року тітка ОСОБА_5 подарувала
позивачу ОСОБА_3 12 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, про що було укладено
Договір дарування ААР № 459669 від 22.01.1999
року. ( а.с. 8).

23.08.2005 року позивач ОСОБА_3
подарувала належну їй 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 батькові,
відповідачу по справі, ОСОБА_4, що
підтверджується Договором дарування
ВСМ № 335632 від 23.08.2005 року.(.а.с. 7).

Відповідно Рішення Бориспільської
міської ради від 03.11.2005 року № 2722-XXX-IV
відповідачу ОСОБА_4 передано у
власність земельну ділянку, площею 0,1000
га, по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку. На
підставі вказаного рішення на ім.»я
ОСОБА_4 видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку Серія ЯГ
№ 208153 від 21.06.2006 року, який було
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 67,
кадастровий номер земельної ділянки
:06:012:0019.( а.с. 5).

12.09.2006 року ОСОБА_4 подарував
ОСОБА_3 житловий будинок

АДРЕСА_1, про що було укладено Договір
дарування ВЕА № 947878. ( а.с. 6). На звороті
вказаного договору стоїть відмітка КП
Бориспільське МБТІ, що право власності
на вказаний житловий будинок
зареєстровано у електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно 07.11.2006
року.

З цього слідує, що право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 виникло у
позивача ОСОБА_3 з моменту державної
реєстрації цих прав, а саме з 07.11.2006
року.

Відповідно до ч.1 ст.58
Конституції України та Рішення
Конституційного суду України № 1-рп/99
від 09.02.1999 року, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Як зазначено в ч. 1 ст. 377 ЦК України,
ч.1 ст. 120 ЗК України( в редакції чинній
станом на 07.11.2006 року),до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю чи
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Отже, як вбачається, ст.. 120 ЗК
України ( в редакції станом на 07.11.2006
року) не передбачала автоматичного
переходу прав на земельну ділянку у
разі набуття права власності на
будинок.

Таким чином, на момент виникнення у
позивачки права власності на житловий
будинок нормами матеріального права
передбачено лише перехід прав на землю
під будинком і частину необхідну для
його обслуговування, а не на всю
земельну ділянку, яка належала
попередньому власнику житлового
будинку.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку, визнати за ОСОБА_3 право
власності на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком
з надвірними будівлями та спорудами, та
на частину земельної ділянки, яка є
необхідною для їх обслуговування, в
задоволенні інших позовних вимог слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3,15, 57-62, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на ту
частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком з надвірними
будівлями та спорудами, та на
частину земельної ділянки, яка є
необхідною для їх обслуговування.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
Саган В.М.