АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/8858/14
Головуючий у 1 інстанції - Хоменко
Доповідач - Панченко М.М.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 жовтня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Головуючого -
Суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.
При секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
за дорученням ОСОБА_2, на рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 8 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія «Лафорт»,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми
страхового відшкодування,
матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія «Лафорт» (далі - СК»Лафорт»),
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і просив винести
рішення, яким стягнути з відповідачів
на свою користь страхове відшкодування
у зв»язку з пошкодженням автомобіля з
вини відповідача ОСОБА_2, у сумі 85.165
грн.90 коп., матеріальні збитки у
вигляді витрат на відправку
відповідачам телеграм про проведення
автотоварознавчого дослідження у сумі
124 грн.56 коп., витрати за послуги
евакуатора у сумі 5.400 грн., витрати на
проведення автотоварознавчого
дослідження у сумі 550 грн., а також
просив відшкодувати за рахунок винного
в ДТП відповідача ОСОБА_2 моральну
шкоду у розмірі 20.000 грн.

При цьому, позивач просив
стягнути з СК»Лафорт», як страховика
винної в ДТП особи ОСОБА_2, страхове
відшкодування в межах ліміту його
відповідальності у сумі 50.000 грн.,
витрати за проведення
автотоварознавчого дослідження у сумі
550 грн. та витрати на послуги евакуатора
у сумі 5.400 грн., а всього, у сумі 56.074 грн.

Оскільки фактичний розмір шкоди,
заподіяний у зв»язку з пошкодженням
автомобіля перевищує ліміт
відповідальності страховика, різницю
цих сум, що складає 37.540 грн., просив
стягнути з солідарно з відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Оскільки відповідачі
добровільно відмовляються сплатити
указані суми, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 8 травня 2014
року позов задоволено
частково/а.с.160-164/.

Судовим рішенням стягнуто з
відповідача СК»Лафорт» на користь
ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі
50.000 грн., матеріальні витрати за
проведення автотоварознавчого
дослідження у сумі 550 грн., витрати на
відправку телеграм у сумі 124 грн.56 коп.,
витрати на послуги евакуатора у сумі
5.400 грн., витрати на публікацію
оголошення у пресі у сумі 660 грн. та
судовий збір у сумі 560 грн.74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальні збитки, що складають
різницю недовиплаченого страхового
відшкодування у сумі 13.185 грн.18 коп.,
моральну шкоду у сумі 3.000 грн. та
судовий збір у сумі 487 грн.20 коп.

В решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2,
просить скасувати рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 8 травня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у
сумі 3.000 грн., та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі.

Просив також змінити рішення в частині
стягнення з ОСОБА_2 судового збору
пропорційно до задоволених позовних
вимог. Просив стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
судового збору у сумі 361 грн.25 коп., та
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати на правову допомогу і
проведення експертизи у сумі 4.488 грн.78
коп./а.с.171-173/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, що
з»явились у судове засідання, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
апеляційну скаргу у межах заявлених
доводів, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення без змін рішення
суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 22.12.2012 року
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Smart Roadster» державний номер НОМЕР_1, який
належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_4, та, рухаючись на
перехресті вулиць Горького та
Димитрова у м.Києві, в порушення Правил
дорожнього руху, допустив зіткнення з
автомобілем «КІА Sроrtаgе» державний
номер НОМЕР_2 під керуванням його
власника позивача ОСОБА_3.

В результаті заподіяння механічних
пошкоджень автомобілю «КІА Sроrtаgе»
державний номер НОМЕР_2, матеріальний
збиток його власнику позивачу ОСОБА_3,
склав 63.185 гнрн.18 коп., що
підтверджується висновком судової
автотоварознавчої експертизи №7857/13-54
від 15.10.2013 року виконаного Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз/а.с.98-102/.

Встановлено, що в ході ДТП будь-кому
тілесних чи інших ушкоджень здоров»я
не заподіяно.

Із матеріалів справи слідує, що
позивачем ОСОБА_3 були понесені
наступні матеріальні витрати: у
вигляді оплати послуг евакуатора у
розмірі 5.400 грн.; витрати у розмір 550 грн.
за проведення автотоварознавчого
дослідження від 14.01.2013 року, виконаного
суб»єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_5; витрати у розмірі 660 грн. за
публікацію оголошення у пресі про
виклик відповідача /а.с.9-13,18, 144,145,148,
16-17/.

Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди підтверджується постановою
Голосіївського районного суду м.Києва
від 21.01.2013 року, яка в апеляційному
порядку не оскаржувалась /а.с.7/.

Судом також встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
перед третіми особами відповідача
ОСОБА_2 була застрахована у СК»Лафорт»
відповідно до полісу №АВ/3233774 від 9.05.2012
року з лімітом відповідальності
страховика за шкоду заподіяну майну на
одного потерпілого 50.000 грн. зі
страховим платежем 662 грн./а.с.8/.

Встановлено також, що на виконання
своїх зобов»язань страхувальника
відповідач ОСОБА_2 надав інформацію про
наявність у нього указаного страхового
полісу позивачу ОСОБА_3.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд, першої інстанції, керуючись
вимогами чинного законодавства дійшов
обрунтованого висновку, що у спірних
правовідносинах має місце страховий
випадок, а тому виплату страхового
відшкодування потерпілому в розмірі
ліміту своєї відповідальності повинна
здійснити страхова організація
СК»Лафорт», яка застрахувала цивільну
відповідальність винної в ДТП особи -
відповідача ОСОБА_2.

Так, відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов»язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальнику) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату, а страхувальник
зобов»язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

А, відповідно до п.22.1 ст.20 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

При цьому, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що, оскільки
розмір заподіяної матеріальної шкоди
позивачу перевищує ліміт
відповідальності страховика
СК»Лафорт» (50.000 грн.), відповідальність
за решту заподіяної шкоди у сумі 13.185
грн.18 коп. повинен нести відповідач
ОСОБА_2.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Факт порушення господарським судом
провадження про ліквідацію ПрАТ
СК»Лафорт», суд не бере до уваги,
оскільки на час розгляду справи
указана страхова компанія не виключена
із державного реєстру с трахових
організацій.

Крім того, в силу ст.38 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Кредитори, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними, а їх вимоги погашаються
в шосту чергу в ліквідаційній
процедурі.

Тобто, оскільки вимоги за
зобов'язаннями боржника СК «Лафорт»,
який визнаний банкрутом, виникли під
час проведення процедури банкрутства,
позивач з метою задоволення своїх
страхових вимог повинен звернутись до
цього страховика в порядку
ліквідаційній процедури.

Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.20
Закону України «Про страхування»
слідує, що страховик зобов»язаний на
умовах договору страхування при
настанні страхового випадку здійснити
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Відповідно до п.19 постанови №4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 1.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» слідує, що з урахуванням
змісту статті 979 та статті 16 Закону
України «Про страхування» у разі
настання страхового випадку страховик
зобов»язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (пункт 5 частини
першої статті 989 ЦК, п.5 частини першої
статті 991 ЦК) може бути підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатись, чи є ця подія страховим
випадком.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги позивача в частині
відшкодування матеріальних витрат є
обгрунтованими.

Відповідно до п.21 постанови №4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 1.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» при вирішенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням страховиком
зобов»язань за договором страхування,
суди повинні виходити з того, що
правовідносини сторін за договором
страхування є зобов»язальними. У
випадку порушення зобов»язання
моральна шкода може бути відшкодована
лише тоді, коли це встановлено
договором або законом (стаття 611 ЦК).
Зокрема, можливість відшкодування
моральної шкоди передбачена у
відносинах у сфері обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів(статті 9,22 Закону
№1961-ІV).

При задоволенні позову в частині
стягнення моральної шкоди з винної в
ДТП особи відповідача ОСОБА_2, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правомірно керувався п.22.1. ст.22, п.23.1
ст.23 Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (зі змінами
станом на 16.10.2012 р.), та виходив з
наступного.

Так, відповідно до п.22.1. ст..22
зазначеного Закону у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

А,згідно до п.23.1.ст.23 цього Закону
шкодою, заподіяною життю та здоров»ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов»язана з лікуванням
потерпілого;

шкода, пов»язана з тимчасовою втратою
працездатності потерпілим;

шкода, пов»язана із стійкою втратою
працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я;

шкода, пов»язана із смертю потерпілого.

Отже, Законом України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачене
стягнення зі страховика на користь
третьої особи моральної шкоди, що
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких потерпілий - фізична
особа зазнав у зв»язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров»я.

Оскільки, як встановлено судом, в
результаті ДТП, яка була вчинена в
результаті неправомірних дій
відповідача ОСОБА_2 не заподіяно
будь-кому каліцтво чи ушкодження
здоров»я, підстав для стягнення з
відповідача СК»Лафорт» моральної
шкоди немає.

Між тим, відповідно до ст.1167 ЦК України
моральна шкода,завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою яка її завдала,
за наявності її вини.

Як встановлено судом, відповідальність
винної в ДТП особи ОСОБА_2 ґрунтується
на деліктних правовідносинах, а тому, в
силу ст.1167 ЦК України він зобов»язаний
сплатити на користь потерпілої в ДТП
особи позивача ОСОБА_3 моральну шкоду,
оскільки останнім понесено моральні
страждання у зв»язку з пошкодженням
його автомобіля, що виразилось у
психологічних переживаннях за долю
свого майна, витрату часу на
відвідування правоохоронних органів,
страхових, експертних організацій, що
має бути компенсовано у грошовому
виразі за рахунок винної особи.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, та покладаючи на відповідача
ОСОБА_2 обов"язки по її відшкодуванню у
сумі 3.000 грн., суд достатньо врахував
роз"яснення, що містяться в п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди" від 31 березня 1995
року №4, згідно з якими розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема
враховується стан здоров»я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування редакцією засобу масової
інформації. При цьому суд виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Крім того, колегія суддів вважає,
що розподіл судових витрат здійснено
судом першої інстанції у відповідності
до норм чинного процесуального
законодавства.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції ухвалене на повно з»ясованих
обставинах з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи, викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 8 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді