Справа № 340/335/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2178/2014
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Шалаути
Г.І., Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3 про розірвання
додаткової угоди до кредитного
договору за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на
рішення Верховинського районного суду
від 07 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про
розірвання додаткової угоди до
кредитного договору

Позовні вимоги мотивувала тим, що 11
квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та нею укладено договір про іпотечний
кредит № IFVWG1, відповідно до умов
якого вона отримала кредит у розмірі 200
000, 00 грн зі сплатою 15 % річних. 11 серпня
2008 року між ними укладено додаткову
угоду до вказаного договору, п.8.1. якої
передбачено надання позичальникові
кредитних коштів шляхом перерахування
на рахунок НОМЕР_1 на строк з 11.08.2008 року
по 11.04.2023 рік включно, у вигляді
строкового кредиту у розмірі 42 775,16
доларів США зі сплатою за користування
Кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на
місяць на суму залишку заборгованост
за Кредитом, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 3%
річних від суми зарезервованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу згідно п.7.2
договору. Вказана сума кредиту
визначена шляхом конвертування валюти
виходячи із залишку заборгованості по
Договору про іпотечний кредит, що
станом на 11.04.2008 року складав 198 476,75 грн.

Зазначала, що банк не виконав умови
додаткової угоди по наданню їй цих
кредитних коштів. Внаслідок
односторонньої відмови банку від
взятих на себе цією угодою зобов'язань
вона була фактично позбавлена
можливості погасити кредит в
гривневому еквіваленті, на що
розраховувала при укладенні
додаткової угоди.

З цих підстав просила задовольнити
позов, розірвати додаткову угоду до
договору про іпотечний кредит,
зобов'язати банк здійснити перерахунок
кредитної заборгованості за договором
про іпотечний кредит, скласти графік
погашення кредиту з відображенням сум
на погашення тіла кредиту та відсотків
за користування кредитом у гривні.

Рішенням Верховинського районного
суду від 07 серпня 2014 року позов
задоволено. Розірвано додаткову угоду
від 11 серпня 2008 року до договору про
іпотечний кредит №IFVWG 1 від 11
квітня 2008 року, укладену між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 Зобов'язано
банк здійснити перерахунок кредитної
заборгованості за вказаним договором
про іпотечний кредит, скласти графік
погашення кредиту із відображенням сум
в гривневому вигляді на погашення тіла
кредиту та відсотків за користування
кредитом.

На дане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. Зазначає, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про те, що умовами
додаткової угоди Банк зобов'язався
надати позивачу новий кредит на інших
умовах та на інший строк. При цьому не
взяв до уваги, що додатковою угодою
були внесені зміни до кредитного
договору тільки щодо суми кредиту та
його валюти, а також розміру
відсоткової ставки за користування
кредитом, яка була зменшена з 15 % річних
до 14,04 % річних.

Безпідставно суд також вважав, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04.10.2011 року
доведено той факт, що сума
заборгованості по кредиту в гривні не
була конвертована в долари США. Пунктом
14 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року
роз'яснено, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. У зв'язку з цим при задоволенні
позову про стягнення грошових сум суди
повинні зазначати в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню, цифрами і словами у
грошовій одиниці України - гривні.
Таким чином, рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська
встановлено лише яка саме сума
заборгованості підлягає стягненню з
позичальника в еквіваленті гривні.
Крім того, вказівка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
у позовних заявах гривневого
еквіваленту заборгованості свідчить
тільки про дотримання вимог
процесуального законодавства, а не про
недотримання умов додаткової угоди.

З цих підстав просив рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2, яка також представляє інтереси
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_3, доводів скарги не визнала
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив з того, що
банк в односторонньому порядку
відмовився від виконання умов
додаткової угоди до договору про
іпотечний кредит, зокрема, не провів
конвертацію суми заборгованості з
національної валюти в іноземну - долари
США, внаслідок чого боржник була
позбавлена можливості погасити кредит
в гривневому еквіваленті, на що
розраховувала при укладенні цієї
додаткової угоди. Крім того, на
позичальника покладено обов'язок
погашення заборгованості по двох
кредитних договорах, хоча валютний
кредит сторонами укладено не було.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 11
квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 укладено договір про
іпотечний кредит № IFVWG1,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 200 000, 00 грн зі
сплатою 15 % річних.

Встановлено, що 17.07.2008 року ОСОБА_2
подала до банку заяву про зміну валюти
кредиту та просила залишок
заборгованості по цьому договору
конвертувати в валюту долари США по
курсу процессінгу на дату укладення
додаткової угоди до договору. Саме на
підставі цієї заяви позичальника 11
серпня 2008 року між сторонами укладено
додаткову угоду до вказаного договору,
якою договір про іпотечний кредит
викладено в новій редакції.

Відповідно до п.8.1 додаткової угоди
банк зобов'язується надати
«Позичальникові» кредитні кошти
шляхом :перерахування на рахунок
НОМЕР_1 на строк з 11.08.2008 року по 11.04.2023
рік включно, у вигляді строкового
кредиту у розмірі 42 775,16 доларів США на
поліпшення якості окремого житлового
будинку, розташованого за адресою:
Івано-Франківська обл., Верховинський
р-н., с. Вигода, зі сплатою за
користування Кредитом відсотків у
розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку
заборгованост за Кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 0% від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 3%
річних від суми зарезервованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно п.7.2
даного Договору.

Станом на 11.08.2008 року залишок
заборгованості по Договору про
іпотечний кредит № IFVWG1 від 11.04.2008
року складає 198 476,75 грн., що
еквівалентно 42 775,16 доларів США.

Цим пунктом також обумовлено, що
погашення кредиту проводиться в строки
відповідно до графіку погашення
кредиту (додаток №1), який
розраховується згідно залишку
заборгованості за кредитом станом на
11.08.2008 року (а.с.8-12).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 зазначала, що внаслідок
односторонньої відмови банку від
взятих на себе додатковою угодою
зобов'язань по наданні кредиту вона
була фактично позбавлена можливості
погасити кредит в гривневому
еквіваленті, на що розраховувала при
укладенні додаткової угоди. Крім того,
на неї покладено обов'язок сплати
заборгованості за двома кредитними
договорами.

Як встановлено в засіданні
апеляційного суду після укладення
додаткової угоди позивач
перераховувала кошти банку в гривнях
для продажу доларів США і саме останні
зараховувалися на погашення нею
кредитних зобов'язань. Наведені
обставини підтверджуються, зокрема,
заявою №2/1 від 14.08.2008 року про продаж
іноземної валюти, згідно якої
позивачем придбано 1400,80 доларів США, за
що внесено в касу банку 6 478,68 грн.; також
виписками з рахунків та меморіальними
ордерами.

Будь-яких доказів на спростування
цих обставин позивачем суду не
представлено.

Вищенаведене повністю спростовує
доводи позивача про односторонню
відмову банку від виконання додаткової
угоди та відповідно позбавлення її
того, на що вона розраховувала при
укладенні цієї угоди, а саме -
можливості погашення кредиту в
національній валюті.

Тому такі є необґрунтованими.

Аналогічно неправильним є також і
висновок суду про те, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04.10.2011 року з
ОСОБА_2 на користь банку стягнуто
заборгованість в гривнях, а це
відповідно підтверджує факт
односторонньої відмови останнього від
виконання умов додаткової угоди. При
цьому колегія суддів виходить з
положень ст.192 ЦК України щодо
визначення грошової одиниці України -
гривні законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, роз'яснень щодо цього в п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року та
права позивача, з врахуванням положень
ст. 11 ЦПК України, щодо стягнення
заборгованості по договору кредиту
саме в національній валюті, що
відповідає також вимогам ст. 533 ЦК.

За таких обставин постановлене
судом першої інстанції рішення не
можна визнати законним та
обгрунтованим. А тому воно відповідно
не може залишатися в силі та підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Верховинського районного суду
від 07 серпня 2014 року скасувати.Ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_3 про
розірвання додаткової угоди до
кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» 121,80 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Г.І. Шалаута

А.І. Шишко