АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8093/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабій С. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко
Н.Г., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 липня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3
перешкод у користуванні житловими
приміщеннями домоволодіння АДРЕСА_1 та
надати ОСОБА_3 ключі від всіх приміщень
домоволодіння.

ОСОБА_3 вселена до домоволодіння
АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір у сумі 243,6 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилався на порушення судом норм
матеріального права, не врахування
судом обставин у справі, та
безпідставне задоволення позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 1997 року
між позивачем та відповідачем
зареєстровано шлюб Межиріцькою
сільською радою Павлоградського
району Дніпропетровської області за
актовим записом №28, який було
розірвано рішенням Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06.06.2014
року (а.с.6)

У домоволодінні АДРЕСА_1 позивач був
зареєстрований 18.03.1999 року, після
укладення шлюбу як член сім'ї
відповідача (а.с.8, на звороті). Таким
чином, перебуваючи у шлюбі із
відповідачем і на протязі періоду
перебування в шлюбних відносинах
позивач користувався вказаним вище
житловим приміщенням, а також був
зареєстрований у ньому із дотримання
встановленого порядку вселення та із
ініціативи відповідача.

Із пояснень відповідача вбачається, що
після розірвання шлюбу із позивачем
він уклав інший шлюб, вважає спільне
проживання із позивачем у вказаному
домоволодінні неможливим.

Проте, рішення щодо виселення позивача
із домоволодіння АДРЕСА_1 відсутнє.

Домовленості між сторонами, щодо
усунення перешкод з боку відповідача, у
проживанні позивача у домоволодінні,
немає.

До вказаних правовідносин суд
застосував приписи ст.47 Конституції
України, ст.ст.64,109,150,156 ЖК України, ст.405
ЦК України та зазначив, що за змістом
цих правових норм, розірвавши 17.06.2014
року шлюб із відповідачем, позивач як
колишній член сім'ї відповідача не
позбавлений права користування
займаним житлом.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд
стягнув судові витрати.

Не можуть бути підставою для
скасування судового рішення та відмови
у задоволенні позову доводи
апеляційної скарги про те, що позивач у
квітні 2014 року переїхала на інше місце
проживання до нового чоловіка,
забравши свої речі із будинку. А 25
червня 2014 року він одружився вдруге, та
його нова дружина оселилася у
зазначеному домоволодінні, яке йому
належить у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За змістом ч.2 ст. 64 ЖК УРСР до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Суд обґрунтовано встановив, що у
домоволодінні АДРЕСА_1 позивач був
зареєстрований 18.03.1999 року, після
укладення шлюбу, як член сім'ї
відповідача (а.с.8). Таким чином, на
протязі періоду перебування в шлюбних
відносинах позивач користувався
вказаним вище житловим приміщенням, а
також був зареєстрований у ньому із
дотримання встановленого порядку
вселення та із ініціативи відповідача,
що відповідає вимогам ст.ст.64,109,150,156 ЖК
України.

Із пояснень відповідача вбачається, що
після розірвання шлюбу із позивачем,
він уклав інший шлюб - 25 червня 2014 року,
а тому вважає спільне проживання із
позивачем у вказаному домоволодінні
неможливим.

В матеріалах справи відсутні належні
та достовірні докази про те, що позивач
виселився із домоволодіння АДРЕСА_1.
Навпаки, згідно довідки Межиріцької
сільської ради Павлоградського району
Дніпропетровської області №839 від
01.07.2014 року вбачається що позивач
зареєстрована у цьому будинку разом із
відповідачем та трьома неповнолітніми
дітьми (а.с.5).

Не можуть бути підставою для
скасування рішення суду надані
відповідачем: акт депутата сільської
ради від 04.08.2014 року, та свідоцтво про
реєстрацію відповідачем нового шлюбу.

Цей акт наданий після прийняття судом
рішення, та крім того, він суперечить
висновку Павлоградського МВ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
від 01.07.2014 року, відповідно до якого
відповідач чинив перешкоди позивачу у
користуванні зазначеним
домоволодінням, а тому немає підстав
для застосування ст.167 ЖК України, на
яку посилається відповідач. А
реєстрація нового шлюбу відповідачем,
також не може бути підставою для
позбавлення позивача права
користування житловим приміщенням.

Статтями 71 ЖК України, 405 ЦК України
передбачені періоди відсутності особи
без поважних причин у житловому
приміщенні, після спливу яких, особа
втрачає право користування житловим
приміщенням. Але і сам відповідач не
підтверджував таких періодів
відсутності позивача у домоволодінні.

Таким чином, приведені у апеляційній
скарзі доводи та надані докази не
спростовують висновки суду, зазначені
у судовому рішенні, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів із моменту
проголошення.

Судді: