Провадження № 2/742/1318/14
унікальний № 742/3917/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області у складі:
головуючого судді Ільченка О.І., при
секретарі Голушко Н.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Прилуки цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору оренди приміщення, -

В С
Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним
договору оренди ларька «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
укладений 03.07.214 між нею та відповідачем
ОСОБА_2 Позов мотивований тим, що під
час перебування сторін у шлюбі вони
придбали металевий ларьок
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який розмістили по
АДРЕСА_1. 07.10.2010 було укладено договір
оренди землі під розміщеним ларьком.
Після добровільного розподілу майна
подружжя, ларьок залишився у власності
відповідача за його вимогою. Як вказує
позивачка у їх спільній власності (у
тому числі з двома їх синами)
перебувала квартира. Після припинення
шлюбних відносин та розірвання шлюбу,
було вирішено продати квартиру з
розподілом виручених коштів по ?
частині. Коли знайшовся покупець на
квартиру, то відповідач висунув вимогу
за якою позивачка зобов»язана була
укласти з ним договір оренди ларька, у
протилежному випадку - відповідач не
буде підписувати договір
купівлі-продажу їх спільної квартири.
Тобто, підписання договору оренди
ларька відбулося поза волею позивачки
за ультимативними вимогами
відповідача, тому не може визнаватися
дійсним.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, посилаючись на
викладені у позові обставини, просить
такий задовольнити.

Відповідач повторно у суд не з"явився,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце розгляду справи та від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності та не
повідомлені причини неявки, а тому
відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України
суд ухвалив проведення заочного
розгляду справи на підставі наявних у
справі доказів проти чого не заперечує
позивач.

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив, що у його
присутності відповідач висував умову
позивачу, що якщо остання не укладе з
ним договору оренди ларька, він не буде
вчиняти жодних дій з приводу продажу
спільної квартири сторін. Це було
висловлено відповідачем в
ультимативній формі.

Вислухавши пояснення позивача, свідка,
дослідивши та оцінивши докази у їх
сукупності суд дійшов наступного
висновку.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області у 2012 році було розірвано (а.с 20).

З пояснень позивачки та письмових
документів по справі вбачається, що
сторони дійшли добровільної згоди з
приводу поділу майна, набутого ними за
час перебування у шлюбі між собою, на
підтвердження чого уклали відповідний
договір від 26.06.2014 (а.с. 8).

Відповідно до даного договору
металевий торговий кіоск (ларьок
«ІНФОРМАЦІЯ_1»), що розміщений по
АДРЕСА_1 залишено у власності
відповідача (а.с. 8, 25).

03 липня 2014 року між
сторонами було укладено договір оренди
ларька «ІНФОРМАЦІЯ_1», за яким
орендодавець ОСОБА_1 надала орендарю
ОСОБА_2 вказане приміщення (металевий
ларьок на фундаменті що знаходиться по
АДРЕСА_1) - а.с.22-23.

Згідно акту прийому-передачі ларька
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 24) позивачка
передала, а відповідач прийняв вказане
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити даному
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України).

Згідно ст.231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

У судовому засіданні позивач у
категоричні та однозначній формі
заявляє, що оспорюваний договір вона
підписала під психологічним тиском
відповідача, який виказував свою
відмову від продажу їх спільної
квартири у разі не укладення нею
договору оренди. Виходячи з того, що
проживати разом з відповідачем вона з
дітьми не могла (тривалий час були
вимушені наймати інше житло, але
сплачували вартість комунальних
послуг щодо їх спільної квартири), а
кошти були потрібні для придбання
окремого житла, позивач вимушена
підписала договір оренди зазначеного
ларька на тих умовах, які вимагав від
неї відповідач.

За таких обставин суд вважає, що
оспорюваний договір оренди не
відповідав вільному волевиявленню
позивачки, тобто при його укладенні не
були додержані вимоги, необхідні для
чинності правочину, а тому такий
договір не може визнаватися дійсним.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Право особи володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
передбачене частиною першою статті 41
Конституції України. Також, відповідно
до ст 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд; власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Враховуючи положення
вищевказаних правових норм укладений
договір оренди ларька «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
не може бути дійсним, оскільки
відповідач після розподілу спільного
майна подружжя став єдиним його
власником, тому в подальшому не може
бути його орендарем, а позивач не може
бути його орендодавцем (оскільки вже не
є його власником). Тобто власник не може
бути орендарем належного йому майна на
праві приватної власності.

За наведених вище обставин, суд вважає
про необхідність визнання недійсним
договору оренди ларька «ІНФОРМАЦІЯ_1»
від 03 липня 2014 року укладеного між
орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем
ОСОБА_2, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Задовольняючи таким чином
позовні вимоги, згідно ст.88 ЦПК України
з відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню 243,60 грн. судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 15, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
задовольнити.

Договір оренди ларька
«ІНФОРМАЦІЯ_1», укладений 03 липня 2014
року між орендодавцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2
визнати недійсним з моменту укладення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -
243,60 грн. судового збору.

Копію рішення направити відповідачу
рекомендованим листом із
повідомленням, попередивши
відповідача, що заява про перегляд
заочного рішення може бути подано до
суду протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:
О.Ільченко