Справа № 464/6545/14-ц
пр.№ 2/464/1488/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2014 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_1, третя особа ВАТ
«Львівський меблевий комбінат», про
демонтаж самочинно збудованої комірки
на площі коридору загального
користування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду позовом, в
якому просить зобов'язати відповідача
демонтувати самочинно добудовану
комірку кімнати НОМЕР_9 на площі
коридору загального користування
гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого
комбінату» на вул.Зеленій, 204 (208) у
м.Львові (згідно поверхового плану).

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що в гуртожитку ВАТ
«Львівський меблевий комбінат», що по
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснив самочинне
влаштування комірки на площі коридору
загального користування. За дане
порушення адміністративною комісією
при Сихівській районній адміністрації
Львівської міської ради ОСОБА_1
притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
стягнення у виді штрафу. 29 квітня 2014
року на засіданні міжвідомчої комісії
Сихівської районної адміністрації
було розглянуто звернення мешканців
гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого
комбінату», та враховуючи відсутність
згоди всіх мешканців гуртожитку на
переобладнання коридорів загального
користування, висновок Сихівського РВ
м.Львова ГУ ДСНС у Львівській області
про порушення правил пожежної безпеки
внаслідок забудови комірок,
відсутність погодженої проектної
документації та дозволу органу
місцевого самоврядування на
переобладнання приміщень гуртожитку,
вирішено, що самочинно збудовані
комірки підлягають демонтажу. 08 травня
2014 року головою Сихівської районнної
адміністрації м.Львова винесено
розпорядження за №189 «Про демонтаж
самочинно збудованих комірок на площах
коридорів загального користування
гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий
комбінат», що по вул.Зеленій, 204 (208) у
м.Львові», яким зобов'язано ОСОБА_1
демонтувати самочинно збудовану
комірку до 01 червня 2014 року. Всупереч
наведеному, відповідач ОСОБА_1 в
добровільному порядку не демонтував
самочинно збудовану комірку, що
стверджується відповідним актом ЛКП
«Дністер».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, дала пояснення аналогічні
змісту позовної заяви, просить позов
задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив та просить у
задоволенні такого відмовити. Пояснив,
що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить ВАТ
«Львівського меблевого комбінату», а
не Львівській міській раді чи
Сихівській районній адміністрації
Львівської міської ради, а тому остання
не є належним позивачем у справі.
Вважає безпідставними покликання
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради на те, що вона
діє на захист прав мешанців гуртожитку,
оскільки остання не зазначає на захист
яких саме прав і яких саме мешканців та
на якій правовій підставі діє.
Зазначив, що звертався до ВАТ
«Львівського меблевого комбінату» з
питання влаштування комірки та в
останнього, які і мешканців гуртожитку
жодних заперечень не було.

Представник третьої особи ВАТ
«Львівського меблевого комбінату» у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, а відтак
суд вважає за можливе розглядати
справу у його відсутності за наявними в
матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши її дійсні обставини та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 займає одне ліжко-місце в
гуртожитку, що по вулиці Зеленій, 208 у
м.Львові, та який належить ВАТ
«Львівського меблевого комбінату», що
стверджується довідкою ВАТ
«Львівського меблевого комбінату» №?22
від 24 червня 2014року /а.с.7/.

Судом достовірно встановлено та
сторонами не заперечується, що
гуртожиток по АДРЕСА_1 належить ВАТ
«Львівського меблевого комбінату», а
не Львівській міській раді чи
Сихівській районній адміністрації
Львівської міської ради, перебуває на
його балансі та обслуговуванні.

Однак, рішенням міжвідомчої комісії
Сихівської районної адміністрації від
29 квітня 2014 року вирішено демонтувати
самочинно збудовані об'єкти у
гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого
комбінату» по АДРЕСА_1. Розпорядженням
Сихівської райадміністрації ЛМР від 08
травня 2014 року за №189 затверджено
висновок міжвідомчої комісії від 29
квітня 2014 року та зобов'язано ОСОБА_2
(кім.НОМЕР_1), ОСОБА_3 (кім.НОМЕР_2), ОСОБА_4
(кім.НОМЕР_3), ОСОБА_5 (кім.НОМЕР_4), ОСОБА_6
(кім.НОМЕР_5), ОСОБА_7 (кім.НОМЕР_6), ОСОБА_8
(кім.НОМЕР_7), ОСОБА_9 (кім.НОМЕР_8), ОСОБА_1
(кім.НОМЕР_9), ОСОБА_10 (кім.НОМЕР_10)
демонтувати самочинно збудовані
комірки на площах загального
користування гуртожитку ВАТ
«Львівського меблевого комбінату» по
АДРЕСА_1 до 01 червня 2014 року /а.с.8/.
Згідно акту комісії ЛКП «Дністер» без
дати, вищезазначене розпорядження
Сихівської райадміністрації ЛМР від 08
травня 2014 року за №189 не виконано,
самочинно збудовані комірки на площах
загального користування гуртожитку
ВАТ «Львівського меблевого комбінату»
по АДРЕСА_1 не демонтовано /а.с.9/.

Звертаючись до суду з даним позовом
Сихівська районна адміністрація
Львівської міської ради покликається
на те, що діє на захист прав та
інтересів мешканців гуртожитку ВАТ
«Львівського меблевого комбінату»,
однак не зазначає на захист яких саме
прав і яких саме мешканців, не зазначає
правової підстави представляти
інтереси цих громадян.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. У випадках, встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах наданих їм
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» не
передбачено повноважень органів
місцевого самоврядування представляти
в судах інтереси громадян в цивільно -
правових правовідносинах.

А відтак, звертаючись до суду з даним
позовом Сихівська районна
адміністрація Львівської міської ради
діє поза межами наданих їй повноважень
та є неналежним позивачем у справі.

Окрім цього, як вбачається з ч.3 ст.10,
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Суд вважає, не доведеним достатніми та
належними доказами здійснення
відповідачем ОСОБА_1 самочинного
влаштування комірки на площі коридору
загального користування до кімнати
НОМЕР_9 гуртожитку ВАТ «Львівського
меблевого комбінату» по АДРЕСА_1.

Як доказ самовільного влаштування
комірки позивач покликається на
поверховий план 5 поверху будинку,
затверджений директором ЛКП «Дністер»
/а.с.5/, яке даний будинок не
обслуговуває, такий на балансі
останнього не перебуває та жодного
відношення до нього немає.

Згідно Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна - 1.4. Технічну
інвентаризацію новозбудованих
(реконструйованих) та наявних об'єктів
виконують за рахунок замовників
комунальні підприємства - бюро
технічної інвентаризації.

Таким чином план 5 поверху будинку
/а.с.5/, не може бути належним та
достовірним доказом самочинного
облаштування комірки відповідачем
ОСОБА_1

Як на підставу позовних вимог позивач
посилається на ст.ст.100, 152 ЖК УРСР.
Однак, такі не можуть бути застосовані
до спірних правовідносин, оскільки
ст.100 ЖК УРСР регулює користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового
фонду, а ст.152 ЖК УРСР регулює
користування жилими приміщеннями в
будинках приватного житлового фонду та
не передбачає можливість прийняття
рішення про зобов'язання когось
демонтувати будь-які споруди чи
елементи споруд, тим більше, що
власником гуртожитку являється ВАТ
«Львівського меблевого комбінату»,
який не заявляє таких вимог.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК
України, відповідно до якої суд
розглядає справу лише в межах
заявлених сторонами вимог і лише на
підставі поданих ними доказів, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.100, 152 Житлового
кодексу УРСР, та керуючись ст.ст. 3, 10, 11,
57-61, 169, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_1, третя особа ВАТ
«Львівський меблевий комбінат», про
демонтаж самочинно збудованої комірки
на площі коридору загального
користування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.