Ухвала

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитом, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 16 січня
2014 року та рішення Апеляційного суду
Донецької області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

18 листопада 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Родовід банк»
(далі - ПАТ «Родовід банк») звернулося
до суду з позовом, у кому просило
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 5671,81 дол.
США та 62 257,01 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 22 листопада 2005 року між банком та
відповідачем був укладений кредитний
договір, згідно з яким останній отримав
кредит у розмірі 5 863 дол. США зі сплатою
12,5% річних та терміном повернення до 19
листопада 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань виникла
заборгованість в сумі 5671,81 дол. США та 62
257,01 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом, відсотками
та пені.

Враховуючи наведене, банк просив
задовольнити позов..

Рішенням Петровського районного суду
м.Донецька від 16 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23 квітня 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід банк» заборгованість за
кредитним договором від 22 листопада 2005
року № 35-003 у розмірі 63 дол. США, що
еквівалентно 503,37 грн, пеню - 121,89 грн, та
3% річних за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання - 45,33 грн.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід банк»
просить скасувати рішення та судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 22 листопада 2005 року між
ВАТ «Родовід Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір № 35-003,
згідно з яким остання отримала кредит
на суму 5 863 дол. США зі сплатою 12,5%
річних та терміном повернення не
пізніше 19 листопада 2010 року.

Також установлено, що відповідач
належним чином не виконує умов
договору, остання сплата нею була
внесена у серпні 2006 року, у зв'язку з чим
станом на 08 листопада 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 5
671,8 дол. США та 62 257,01 грн, з яких 4 863,46 дол.
США - заборгованість за кредитом, 808,35
дол. США - заборгованість за відсотками,
7 640,03 грн - пеня за прострочення
виконання грошових зобов'язань, 57 640,03
грн та 616, 98 грн - 3% річних, яка до
теперішнього часу не погашена.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, апеляційний суд
зазначив, що перебіг позовної давності
за вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно
кожної окремої частини від дня, коли
відбулося це порушення та виходив з
того, що позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності зі ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 Цивільного
Кодексу України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання, щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Законодавство встановлює строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Так, статтею 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення (ч. 3 ст.
267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач неналежним чином виконує
кредитні зобов'язання, має
заборгованість у розмірі 5 671,8 дол. США
та 62 257,01 грн, останній платіж нею
проведено у серпні 2006 року.

Згідно з п.3.1. кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язувалася сплачувати
заборгованість щомісячно до 10 числа
включно.

Тобто останній платіж мав бути
здійснений до 10.10.2010 року , з цього часу
починається перебіг позовної давності.

Таким чином, виходячи з установлених
обставин справи та з урахуванням того,
що позивач звернувся з даним позовом
лише 18 листопада 2013 року, тобто з
пропуском трирічного терміну позовної
давності, суд першої інстанції
правильно застосував норми
матеріального права у спірних
правовідносинах та ухвалив рішення,
яке відповідає вимогам закону.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд в
достатньому обсязі не визначився з
часом початку перебігу позовної
давності та дійшов висновку про те, що
такий строк при зверненні з позовом
ПАТ «Родовід банк» не пропущений,
оскільки графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

При цьому, не звернув увагу на те, що
перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а не закінченням строку дії
договору (позиція Верховного Суду
України, викладена у справі №6-14цс14).

Також суд залишив поза увагою ту
обставину, що сплив позовної давності
до основної заборгованості припиняє
зобов'язання і до похідних зобов'язань
(пені, відсотків, штрафу).

Наведене свідчить, що апеляційний
суд безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв'язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України
встановлено, що суд не обмежений
доводами касаційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 23 квітня 2014 року скасувати.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 16 січня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня