АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2040/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2925/14
Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Хіль Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Відділу
державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, Головного управління юстиції
у Полтавській області

на рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, Управління Державної
казначейської служби України у
Лубенському районі Полтавської
області, Державної казначейської
служби України, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», Головне управління
юстиції у Полтавській області,
Приватне підприємство «Нива-В.Ш.»,
Лубенська міжрайонна прокуратура, про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року до суду з позовом
звернулась ОСОБА_1 про стягнення коштів
з ВДВС Лубенського МУЮ. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 18 червня 2013 року було визнано
недійсними результати публічних
торгів, проведених 09 липня 2012 року, щодо
реалізації житлового будинку з
господарськими будівлями, покупцем на
вказаних торгах була вона та сплатила
за вказане житлове приміщення кошти у
сумі 33 637 грн. 50 коп, які остання прохає
повернути в порядку реституції, а також
прохала стягнути на її користь судові
витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 07 серпня
2014 року позов ОСОБА_1 до відділу
державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, Управління Державної
казначейської служби України у
Лубенському районі Полтавської
області, Державної казначейської
служби України про стягнення коштів -
задоволено частково.

Стягнуто з ВДВС Лубенського
міськрайонного управління юстиції на
користь ОСОБА_1 в порядку реституції 33
637 грн. 50 коп., 336 грн.37 коп. судового
збору, 649 грн.60 коп. витрат на юридичну
допомогу, а всього 34623 грн. 47 коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

З рішенням суду не погодився
відповідач відділ ДВС Лубенського
МРУЮ та його представник подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення коштів з
ВДВС.

Апелянт вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим в зв'язку з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права.

При цьому апелянтом зазначено, що при
постановленні рішення, судом першої
інстанції не було враховано, що
застосування реституції можливе лише
між сторонами правочину,якими є
спеціалізована організація ПП « Нива
-В.Ш.» та ОСОБА_1

Також рішення суду першої інстанції
було оскаржено начальником Головного
управління юстиції у Полтавській
області. В обґрунтування апеляційної
скарги, останній зазначив, що рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення у справі про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки відділ державної виконавчої
служби лубенського міськрайонного
управління юстиції не був стороною
недійсного правочину і тому наслідки
недійсного правочину на нього не
поширюються.

В своїх запереченнях на апеляційні
скарги, ОСОБА_1 просить апеляційні
скарги відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає, за необхідне
їх відхилити.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що продавцем договору
купівлі - продажу на прилюдних торгах є
ВДВС, кошти від продажу надходять на
депозитний рахунок ВДВС, а
спеціалізована установа діяла лише за
дорученням виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору про надання
послуг з організації і проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна (предмет
іпотеки) № 1712002 від 01 березня 2012 року,
укладеного між ПП « НИВА -В.Ш.» та ВДВС
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, спеціалізованим
підприємством ПП « НИВА -В.Ш.» були
проведені торги з реалізації
арештованого нерухомого майна -
житлового будинку АДРЕСА_1 належного на
праві власності ОСОБА_3

Відповідно до п.3.1 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року №
68/5 відділ ДВС укладає зі
спеціалізованою організацією договір ,
яким доручає їй за визначену комісійну
винагороду реалізацію майна , то
йдеться про укладення між ними
договору комісії (статті 1011-1013 ЦК ).

Таким чином, спеціалізована
організація виступає не від власного
імені, діє підставі договору комісії ,
укладеного з ВДВС , та не є стороною
спірного договору.

Відповідно до протоколу № 1712002-2 від
09.07.2012 року проведення прилюдних торгів
з реалізації майна, що є власністю
ОСОБА_3, та акту про проведені торги від
25.07.2012 року, майно придбала ОСОБА_1 за 33
637 грн 50 коп., які були перераховані на
депозитний рахунок в УДК у Полтавській
області, одержувачу ВДВС Лубенського
МРУЮ / а.с.62/.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 18.06.2013 року у
справі № 22-ц/786/2147/2013 визнано недійсними
результати публічних торгів,
проведених 09.07.2012 року, протокол № 1712002-2
від 09.07.2012 року проведення прилюдних
торгів з реалізації майна, що є
власністю ОСОБА_3 , та акт про проведені
торги від 25.07.2012 року; визнано недійсним
свідоцтво, видане ОСОБА_1на житловий
будинок / а.с. 15-17/.

Відповідно до п. 5.12.9. Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року N
74/5, кошти від реалізації арештованого
майна, вносяться на депозитний рахунок
органу, після чого державним
виконавцем здійснюється їх розподіл у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

Статтею 43 зазначеного Закону,
визначено наступний порядок розподілу
стягнутих державним виконавцем з
боржника за виконавчим провадженням
грошових сум (у тому числі одержаної
від реалізації майна боржника): у першу
чергу повертається авансовий внесок
сторін та інших осіб на організацію та
проведення виконавчих дій; у другу
чергу компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб; у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми; у четверту чергу
стягуються штрафи, накладені державним
виконавцем відповідно до вимог цього
Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з листа ВДВС Лубенського
міськрайонного управління юстиції за
№ 16536 від 14.11.2013 року, 11 липня 2012 року
кошти за придбане майно в сумі 33637 грн. 50
коп. надійшли на рахунок з обліку
депозитних сум від переможця торгів
ОСОБА_1. В подальшому, розпорядженням
державного виконавця Матвієнка А.В. від
16.07.2012 року, затвердженим в.о.
начальника відділу ОСОБА_4, кошти в
сумі 33637 грн. 50 коп. розподілені
наступним чином:

- 22483,06 грн. на користь АТ «
Райффайзен Банк Аваль» заборгованості
за виконавчим листом Лубенського
міськрайонного суду від 05.11.2007 року №
2-1323. Кошти перераховані платіжним
дорученням від 16.07.2012 року № 3751;

- 16,00 грн. на користь АТ «
Райффайзен Банк Аваль» заборгованості
за виконавчим листом Лубенського
міськрайонного суду від 17.09.2008 року №
2-1401. Кошти перераховані платіжним
дорученням від 16.07.2012 року № 3752;

- 254,83 грн. на користь АТ «
Райффайзен Банк Аваль» заборгованості
за виконавчим листом Лубенського
міськрайонного суду від 05.11.2007 року №
2-1323. Кошти перераховані платіжним
дорученням від 16.07.2012 року № 3753;

- 450,00 грн. на користь АТ «
Райффайзен Банк Аваль» заборгованості
як повернення авансового внеску. Кошти
перераховані платіжним дорученням від
16.07.2012 року № 3754;

- 7978,23 на користь ОСОБА_1
заборгованості по сплаті аліментів.
Кошти перераховані платіжним
дорученням від 16.07.2012 року № 3755;

- 2275,38 грн. в рахунок сплати
виконавчого збору. Кошти перераховані
платіжним дорученням від 16.07.2012 року №
3756;

- 180,00 грн. в рахунок погашення
витрат на проведення виконавчих дій.
Кошти перераховані платіжним
дорученням від 19.07.2012 року / а.с. 22/.

В силу наведеного, внаслідок
реалізації майна, ВДВС не отримує
відповідні кошти у власність, а лише
розподіляє їх відповідно до вимог
законодавства, вигодонабувачем у
такому випадку є стягувач , якому в
подальшому перераховуються кошти в
рахунок погашення боргу.

В свою чергу, враховуючи те, що
реституція регулює відносини лише між
сторонами визнаного недійсним
договору, то робити це повинен
продавець за договором, а саме ВДВС
Лубенського міськрайонного управління
юстиції на депозитний рахунок якого
надійшли кошти від продажу майна з
прилюдних торгів.

Так, вирішуючи питання про повернення
сторін у первісний стан, а саме
стягуючи з ВДВС Лубенського
міськрайонного управління юстиції на
користь ОСОБА_1 в порядку реституції 33
637 грн. 50 коп., які надійшли від
реалізації арештованого майна, суд
першої інстанції вірно з'ясував всі
обставини у справі та дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог, з яким
погоджується колегія суддів.

Такі висновки місцевого суду
відповідають встановленим по справі
обставинам та ґрунтуються на законі,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Правова позиція Верховного Суду
України про те, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу і така угода може
визнаватись недійсною на підставі норм
цивільного законодавства про
недійсність правочину (статті 203,215 ЦК
України), висловлена, зокрема, у
Постанові ВСУ від 24 жовтня 2012 року у
справі №6-116цс12.

Сторонами такого правочину є покупець -
учасник прилюдних торгів, яким може
бути фізична чи юридична особа, і
продавець - відділ ДВС в особі
спеціалізованої організації, що
організовує та проводить прилюдні
торги за договором із державною
виконавчою службою.

За приписами статті 1212 Цивільного
Кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

На підставі зазначених правових норм
місцевий суд дійшов обґрунтованих
висновків про стягнення з ВДВС
Лубенського міськрайонного управління
юстиції як продавця, який є стороною
договору купівлі-продажу, на користь
позивача 33 637, 50 грн. в порядку
реституції, у відповідності до ст. 216
ЦКУ, що також узгоджується з правовою
позицією, викладеною у постанові ВСУ по
справі №6-116цс12 від 24.10.2012 р.

Крім того, колегія суддів вважає вірним
висновок суду щодо стягнення на
користь позивачки витрат на юридичну
допомогу в сумі 649 грн.60 коп. та судових
витрат в сумі 336 грн. 37 коп.

З урахування викладеного, колегія
суддів вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам, встановленим на підставі
поданих сторонами доказів, і
ґрунтуються на нормах матеріального
права, судом. Порушень норм
процесуального законодавства при
проведенні оцінки доказів не
встановлено.

Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Відділу державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції,
Головного управління юстиції у
Полтавській області - відхилити.

Рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : __________
О.О. Буленко

Судді: _______________ Ю.В.Дряниця
_____________ Л.М.Хіль