Справа № 465/3325/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2840/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ДП «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» про нарахування надбавки за
стаж наукової роботи та компенсації
втрати частини доходу у зв'язку з
порушенням термінів її виплати,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ДП ЛНДРТІ про нарахування надбавки за
стаж наукової роботи та компенсації
втрати частини доходу у зв'язку з
порушенням термінів її виплати. В
обґрунтування вимог покликається на
те, що працював на ДП ЛНДРТІ з 17.08.1972р. по
24.07.2009р. по безстроковому договору, а з
01.08.2009р. по 01.06.2012р. - по строкових
договорах (контрактах). На науковій
посаді він працював з 01.07.1989р. по 01.06.2012р.
Відповідно до ст. 23 Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», п. 3 Постанови КМУ «Про
затвердження порядку виплати надбавки
за стаж наукової роботи» від 14.04.2004р. №
494 та п. 11а Колективного договору
ДП ЛНДРТІ він має право на щомісячну
надбавку за стаж наукової роботи в
розмірі 20 % від посадового окладу (за
стаж наукової роботи більше 10 років) за
період роботи на науковій посаді з
01.06.2004р. по 30.06.2009р. і в розмірі 30 % від
посадового окладу (за стаж наукової
роботи більше 20 років) за період роботи
на науковій посаді з 01.07.2009р. по 01.06.2012р.
Просить стягнути з ДП ЛНДРТІ на його
користь надбавку за стаж наукової
роботи та компенсацію за втрату
частини надбавок на загальну суму 25959,83
грн. (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят дев'ять грн. 83 коп.).

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 24 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що з
рішенням не згідний, вважає його
несправедливим і незаконним внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
наданих доказів і
нормативно-законодавчих актів, а тому
повинно бути скасоване. Вказує, що
відповідач порушив не тільки ст. 23 ЗУ
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» і Постанову КМУ № 494, а
також ст.43 Конституції України, статті
2, 21, 22 ЗУ «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП
та п.11а Колективного договору. Не
погоджується із посиланням районного
суду в рішенні на Постанови КМУ від
22.06.1999р. № 1110 та від 26.04.2003 р. №609 так як
вони не мають відношення до заявленого
позову, оскільки предметом позову є
стягнення з ДП ЛНДРТІ належної йому
надбавки за стаж наукової роботи за
період з червня 2004р. по червень 2012р., а
тому повинно бути застосовано п.2
Постанови КМУ від 14.04.2004р. № 494 дія якої
поширюється на наукових працівників 1)
державних наукових установ та
організацій, 2) вищих навчальних
закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, 3)
державних підприємств, які пройшли
атестацію згідно із ЗУ «Про
науково-технічну діяльність», 4)
державних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів колишніх УРСР, СРСР, інших
республік СРСР. У зв'язку із цим дія
даної постанови поширюється на кожного
суб'єкта, що має відношення до наукової
і науково-технічної діяльності, в тому
числі і на державні підприємства. Окрім
того звертає увагу, що районний суд не
прийняв аргументи позовної заяви про
зобов'язання ДП ЛНДРТІ виплату
надбавки за стаж наукової роботи
згідно п.11а Колективного договору («11а
надбавки за стаж роботи у науковій
сфері виплачуються щомісячно науковим
працівникам відповідно до Постанови
КМУ № 494 від 14.04.2004р.»).

Просить скасувати рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 24 грудня 2013 року та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
задовольнивши їх у повному обсязі, при
цьому покласти витрати по справі на
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК
України, ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання:
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

З матеріалів справи, а саме пунктів 1.1.,
2.3. Статуту Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» вбачається,
що Державне підприємство Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут засноване на державній
власності, здійснює вільний вибір
підприємницької діяльності,
самостійно формує програми діяльності,
вибирає постачальників і споживачів
продукції, робіт та послуг, встановлює
ціни відповідно до чинного
законодавства (а.с. 166-171).

Із записів трудової книжки вбачається,
що ОСОБА_2 працював у відповідача -
Державне підприємство «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» в період з 17.08.1972 року по
01.06.2012 рік (а.с. 3-5).

Стаття 43 Конституції України
проголошує, що кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про працю
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Згідно рішення Конституційного Суду
України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, у
разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Згідно до вимог ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

У частині 2 ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» зазначено, що додаткова
заробітна плата, це - винагорода за
працю понад встановлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
оплату праці» суб'єкти організації
оплати праці не мають права в
односторонньому порядку приймати
рішення з оплати праці, що погіршують
умови, встановлені законодавством,
угодами і колективними договорами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 8 зазначеної вище
постанови від 24 грудня 1999 року № 13 -
при вирішенні спорів про виплату
премій, винагороди за підсумками
роботи за рік чи за вислугу років,
надбавок і доплат необхідно виходити з
нормативно-правових актів, якими
визначено умови та розмір цих виплат.
Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами. Із мотивів
відсутності коштів у проведенні
вказаних виплат може бути відмовлено в
тому разі, коли вони обумовлені в
зазначених актах наявністю певних
коштів чи фінансування.

Згідно з частиною 2 ст. 23 Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» визначені складові
матеріального забезпечення наукових
працівників, - заробітна плата наукових
працівників складається з посадових
ставок (окладів), премій, доплати за
наукові ступені, вчені звання, надбавки
за стаж наукової (науково-педагогічної)
роботи та інших надбавок, доплат та
винагород за наукову
(науково-педагогічну) діяльність,
передбачених законодавством.

Положеннями та Порядком виплати
надбавки за стаж наукової роботи,
затвердженими Постановами Кабінету
Міністрів України від 22.06.1999 року № 1110,
від 26.04.2003 року № 609 і від 14.04.2004 року №
494, науковим працівникам передбачено
надбавки за стаж наукової роботи.

Відповідно до цих Положень та Порядку,
надбавки за стаж наукової роботи
виплачуються науковим працівникам,
державних наукових установ,
організацій, вищих навчальних закладів
III - IV рівнів акредитації, які працюють
на посадах, зазначених у переліку посад
наукових (науково-педагогічних)
працівників підприємств, установ,
організацій, вищих навчальних закладів
III - IV рівнів акредитації ними і
встановлено щомісячну надбавку за стаж
наукової роботи у відсотках до
посадового окладу. Надбавка за стаж
наукової роботи виплачується щомісяця
науковим працівникам залежно від стажу
наукової роботи у таких розмірах: для
працівників із стажем наукової роботи
понад 10 років - у розмірі - 20%, понад 20
років - у розмірі - 30%.

Надбавка за стаж наукової роботи
нараховується щомісяця виходячи з
нарахованого посадового окладу
наукового працівника за основним
місцем праці.

Документами для визначення стажу
наукової роботи є трудова книжка та
інші документи, які відповідно до
законодавства підтверджують стаж
наукової роботи.

Згідно названих вище Постанов Кабінету
Міністрів України витрати, пов'язані з
виплатою надбавки за стаж наукової
роботи, проводяться у межах коштів
передбачених на оплату праці. Джерело
формування коштів на оплату праці в
постановах не вказано.

З викладеного вбачається, що Державне
підприємство «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» є державною науковою
установою.

ОСОБА_2 належить до наукових
працівників, які працюють на посадах,
визначених у Переліку посад наукових
працівників державних наукових
установ, організацій та державних
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації, яким може встановлюватися
надбавка за стаж роботи у науковій
сфері і на нього розповсюджуються
зазначені вище постанови Кабінету
Міністрів України.

Враховуючи дані трудової книжки, у
позивача станом на 01 червня 2004 року
стаж наукової роботи становив понад 10
років, а з 01.07.2009 року - 20 років.

З матеріалів справи вбачається, що
Державне підприємство «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» здійснює, як підприємницьку
діяльність, так і фінансується з
державного бюджету.

Фонд на оплату праці підприємства
формується не тільки за рахунок
виділення коштів з бюджету, але і за
рахунок договірних, контрактних та
інших робіт.

Відповідно до чинного законодавства
доплати, що мають систематичний
характер, включаються до фонду оплати
праці.

Виходячи з викладеного вище, колегія
судів приходить висновку, що при
нарахуванні заробітної плати порушено
право позивача на отримання заробітної
плати з урахуванням надбавки за стаж
наукової роботи.

Згідно довідки Львівського
науково-дослідного рідіотехнічного
інституту №300, загальна сума надбавки
ОСОБА_2 за період з 01.06.2004р. по 01.06.2012р. за
роботу в науковій сфері становить 24 255,
22 грн. (а.с. 184-186)

Статтею 9 КЗпП України, ст. 22 Закону
України «Про оплату праці»
передбачено, що умови договорів про
працю, які погіршують становище
працівника порівняно з законодавством
України про працю, є недійсними.

Згідно п. 5.1.10 Галузевої угоди на 2010-2011
роки між Міністерством промислової
політики України, Фондом державного
майна України та профспілками
відповідач повинен встановлювати
розміри доплат і надбавок до тарифних
ставок (окладів), посадових окладів
згідно з Додатком № 6 до УГОДИ.

Цим додатком до угоди передбачено
перелік доплат і надбавок і їх
мінімальні розміри, які встановлюються
працівникам об'єднань, підприємств і
організацій.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що при нарахуванні з 01.06.2004
року і до 01.06.2012 року заробітної плати
позивачу порушено право останнього на
отримання заробітної плати з
врахуванням доплати за вчене звання
старшого наукового співробітника.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає за необхідне
задовольнити частково позовну вимогу
ОСОБА_2 щодо стягнення надбавки за
вчене звання та стягнути з відповідача
11 564, 26 грн. (за 2004 рік - 520,22 грн., за 2005
рік - 1312,22 грн., за 2006 рік - 1993,04 грн., за 2007
рік - 2619,04 грн., грн., за 2008 рік - 3377, 40 грн.,
за січень 2009 рік по червень 2009 року -
1642,44 грн.,) щомісячних доплат за вчене
звання старшого наукового
співробітника у розмірі 20% посадового
окладу за фактично відпрацьований час
з 01.06.2004 року по 30.06.2009 року та 12 690, 96
грн. (з липня 2009 року по грудень 2009 року -
2506, 61 грн., за 2010 рік - 3999,49 грн., за 2011 рік -
3893,69 грн., за 2012 рік - 2291,17 грн.)
невиплачених щомісячних доплат за
вчене звання старшого наукового
співробітника у розмірі 30% посадового
окладу за фактично відпрацьований час
з 01.07.2009 року по 01.06.2012 року.

Пунктами 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від
24.12.1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що при задоволенні вимог
про оплату праці, суд має навести в
рішенні розрахунки, з яких він виходив
при визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння і
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

З приводу виплати компенсації суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку. Колегія суддів вважає, що у
відповідності до ст. 3 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» в якій вказано, що
сума компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться), така компенсація може бути
виплачена лише після нарахування
надбавок. Факт нарахування та виплати
ОСОБА_2 вказаного доходу відсутній.
Оскільки відсутня умова компенсації
втрати частини доходів, а саме
наявність нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати, тому не
настає відповідальність за вказаними
нормами законодавства.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції як таке,
що ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права і порушенням процесуального
права, підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Колегія суддів вважає, що з відповідача
- ДП «Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» слід
стягнути судовий збір в сумі 242 грн. 55
коп.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Франківського районного
суду м. Львова від 24 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішенням,
яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» в користь ОСОБА_2 11 564, 26 грн.
(одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят
чотири гривні 26 копійок) невиплачених
щомісячних доплат за вчене звання
старшого наукового співробітника у
розмірі 20% посадового окладу за
фактично відпрацьований час з 01.06.2004
року по 30.06.2009 року та 12 690, 96 грн.
(дванадцять тисяч шістсот дев'яносто
гривень 96 копійок) невиплачених
щомісячних доплат за вчене звання
старшого наукового співробітника у
розмірі 30% посадового окладу за
фактично відпрацьований час з 01.07.2009
року по 01.06.2012 року, а всього 24 255, 22 грн.
(двадцять чотири тисячі двісті
п'ятдесят п'ять гривень 22 копійки) (сума
вказана без відрахувань обов'язкових
платежів в бюджет).

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» в користь
держави 242,55 грн. (двісті сорок дві
гривні 55 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська