У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
страхового товариства з додатковою
відповідальністю "Гарантія" та ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що 27 вересня 2012 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю належного їм автомобіля
марки Volkswagen Passat, державний номерний
знак НОМЕР_1, та автомобіля марки ВАЗ 2115,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_5, якого постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня
2012 року визнано винним у ДТП. У
результаті ДТП ОСОБА_4 отримав травми,
лікування яких коштувало 1 117 грн. 94 коп.,
а їх автомобіль зазнав механічних
ушкоджень на суму 83 292 грн. 33 коп. ОСОБА_5
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність у страховому
товаристві з додатковою
відповідальністю "Гарантія" (далі - СТДВ
"Гарантія"), яке сплатило їм частину
страхового відшкодування у розмірі 23 086
грн. 17 коп. Ураховуючи викладене,
позивачі просили стягнути з СТДВ
"Гарантія" матеріальну шкоду, заподіяну
ушкодженням автомобіля, у розмірі 25 913
грн. 83 коп., матеріальну шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 1 117 грн. 94
коп., моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.;
стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у
розмірі 35 692 грн. 33 коп. та моральну
шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з СТДВ "Гарантія" на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_4 невідшкодовану
матеріальну шкоду у розмірі 25 913 грн. 83
коп. Стягнуто з СТДВ "Гарантія" на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 невідшкодовану
матеріальну шкоду, заподіяну здоров'ю,
у розмірі 1 117 грн. 94 коп. та
невідшкодовану моральну шкоду у
розмірі 1 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 невідшкодовану
матеріальну шкоду у розмірі 35 692 грн. 33
коп. та невідшкодовану моральну шкоду у
розмірі 3 тис. грн. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 травня
2014 року рішення районного суду в
частині задоволення позову скасовано.
Ухвалено нове рішення. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 1 500 грн. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду у розмірі 1 500 грн. В іншій частині
позову відмовлено. Розподілено судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині стягнення
шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не оскаржені, тому в касаційному
порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із
доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП,
що є підставою для стягнення із нього
матеріальної та моральної шкоди, а зі
страховика - страхового відшкодування.

Частково скасовуючи рішення
районного суду та відмовляючи у
задоволенні позову про стягнення
матеріальної шкоди, апеляційний суд
виходив із того, що вартість
відновлення автомобіля позивачів
перевищує його вартість до ДТП, а СТДВ
"Гарантія" вже виплатила позивачам
страхове відшкодування, яке
складається із залишкової вартості
пошкодженого автомобіля та витрат на
евакуацію цього автомобіля.

Зазначений висновок суду є
правильним та обґрунтованим,
відповідає фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволені позову про
стягнення матеріальної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, суд апеляційної
інстанції послався на недоведеність
необхідності придбання ліків, копії
чеків на які надані суду в якості
доказів лікування після ДТП.
Відмовляючи у стягненні з СТДВ
"Гарантія" моральної шкоди, апеляційний
суд виходив із того, що чинна на момент
ДТП редакція Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не передбачала обов'язку
страхової компанії відшкодовувати
потерпілому моральну шкоду.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 27 вересня 2012
року сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
Volkswagen Passat, державний номерний знак
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та
автомобіля марки ВАЗ 2115, державний
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_5, якого постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня
2012 року визнано винним у ДТП.

ОСОБА_5 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність у
СТДВ "Гарантія" зі страховим лімітом
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю, у розмірі 100 тис. грн. та
страховим лімітом відшкодування шкоди,
заподіяної майну, у 50 тис. грн.

Страхова компанія сплатила
позивачам страхове відшкодування у
розмірі 23 086 грн. 17 коп.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
посилались на те, що у результаті ДТП
він отримав травми, лікування яких
коштувало 1 117 грн. 94 коп., а їх
автомобіль зазнав механічних
ушкоджень на суму 83 292 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. 30 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

У п. 15 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" судам роз'яснено,
що, якщо пошкоджений транспортний
засіб не може бути відновлено або
вартість його відновлювального
ремонту з урахуванням зношеності та
втрати товарної вартості перевищує
його ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК
(аналогія закону) може застосовуватись
не лише страховиком, а й іншими особами,
які здійснюють діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, та
відповідають за завдану шкоду. Тобто
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Апеляційний суд, на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що страхова компанія
виплатила позивачам залишкову
вартість пошкодженого автомобіля та
витрати на евакуацію в повному обсязі.
При цьому суд апеляційної інстанції
врахував те, що позивачі відмовилися
від визнання їхнього автомобіля
фізично знищеним, а, відтак,
відшкодуванню підлягає різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після ДТП.

Висновок апеляційного суду про
відмову в позові про стягнення
матеріальної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, є передчасним з
огляду на таке.

Частиною 1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 24 цього Закону у
зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням,
протезуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
придбанням лікарських засобів.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
належним чином не перевірив доводів
позивачів про понесення витрат на
лікування ОСОБА_4, безпідставно не
врахував та не дав належної правової
оцінки наданим позивачами доказам,
зокрема висновку судово-медичного
експерта від 28 листопада 2012 року,
рецептам лікарів та копіям чеків про
придбання лікарських засобів, не
дослідив причинно-наслідкового зв'язку
між травмуванням позивача у ДТП та
необхідністю приймання препаратів, які
були придбані за цими чеками.

Крім того, відповідно до ст. 23
зазначеного вище Закону (у чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин редакції) шкодою,
заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є,
зокрема, моральна шкода, що полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
потерпілий ? фізична особа зазнав у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення з СТДВ "Гарантія" моральної
шкоди, апеляційний суд не врахував ст.
261 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), якою встановлено, що
страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Отже, суд апеляційної інстанції
дійшов до помилкового висновку про те,
що Закон України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, не передбачав обов'язку
страхової компанії відшкодовувати
моральну шкоду потерпілому, заподіяну
внаслідок ДТП.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи в частині стягнення з
СТДВ "Гарантія" матеріальної шкоди,
заподіяної здоров'ю, та моральної
шкоди, судом апеляційної інстанції не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 травня
2014 року в частині вирішення позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до страхового
товариства з додатковою
відповідальністю "Гарантія" про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної здоров'ю, та моральної шкоди
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 13
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська

7

Справа № 6-24055 св14Головуючий у першій
інстанції Шабанов А.М.Доповідач Ткачук
О.С.