У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області

у складі :
головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана
Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря :
Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Тячівського районного суду від
25 лютого 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, де третьою
особою є: приватний нотаріус
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання частково
недійсним договору купівлі продажу та
визнання права власності на частину
нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 від імені якої
діє представник ОСОБА_5 звернулась в
суд із вищезазначеним позовом. Просила
суд визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 16.06.2009 року
житлового будинку АДРЕСА_1. Та визнати
за нею право власності на 1/4 частину
даного житлового будинку в порядку
спадкування.

Рішенням Тячівського районного суду
від 25 лютого 2013 року відмовлено ОСОБА_1
від імені якої діє представник ОСОБА_5 у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
клопоче перед апеляційною інстанцією
стосовно скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову. Мотивує, свої
вимоги тим, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам норм
процесуального та матеріального права.

У судове засідання апеляційної
інстанції, сторони не з'явились, але про
час та місце судового розгляду
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення. Заяв
про відкладення розгляду справи, суду
не подали. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305
ЦПК України та зважуючи на приписи ст.
303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає
за можливе розглядати скаргу в їх
відсутності.

Протягом судового розгляду судом
першої інстанції встановлено, що
доводи ОСОБА_1 щодо порушення її права
на частку в житловому будинку АДРЕСА_1 в
зв'язку із прийняттям спадщини після
смерті матері - ОСОБА_6, матеріалами
справи не підтверджено. Оскільки на
момент відкриття спадщини,
спадкодавець не набув права власності
на спірний житловий будинок, а рішенням
виконкому Тернівської сільради від
26.06.2008 року за № 46 оформлено право
власності на даний житловий будинок за
ОСОБА_3, яке є чинним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи й
перевіривши доводи, викладені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
дійшла до думки, що апеляційну скаргу
слід відхилити, виходячи з наступних
мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України - кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що під
час перебування в шлюбі ОСОБА_3 і
покійної ОСОБА_6 був збудований
житловий будинок АДРЕСА_1. Та обставина,
що житловий будинок побудовано
подружжям ОСОБА_6 свідчить також
виписка з погосподарської книги. Після
смерті матері вступила в управління й
володіння спадковим майном, оскільки
ОСОБА_3 перебував у лікарні та
потребував довгого лікування в зв'язку
з інсультом. Через ці обставини
прописалась в будинку, що також
свідчить про прийняття спадщини.

Проте такі доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції з огляду на наступні
обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 і ст. 4 ЦПК
України - кожна особа має право в
порядку встановленому, цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, який
здійснюється судом у спосіб,
визначений, законами України.

Також і ст. 15 ЦК України передбачає
право кожної особи на захист свого
цивільного права в разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отож, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорене право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Та згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись у суд із даним позовом
ОСОБА_1 виходила із того, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 прийняла
спадщину, яка складалась з 1/4 частини в
житловому будинку АДРЕСА_1. Але в
супереч цьому, 16.06.2009 року ОСОБА_3 продав
даний житловий будинок ОСОБА_2 у цілому
в тому числі і її частку в супереч її
волі.

Проаналізувавши зміст Розділу VII
"Спадкове право" ЦК УРСР 1963 року
(чинного на час відкриття спадщини),
слід дійти до думки, що спадкуванню
підлягає майно, яке при житті
спадкодавця належало останньому на час
відкриття спадщини у встановленому
законодавством порядку.

Колегією суддів досліджено
Погосподарську книгу № 23 Тернівської
сільської Ради народних депутатів на
1996 - 2000 роки по АДРЕСА_1 в якій на, а.с. 61-62
міститься запис з якого слідує, що за
Особовим рахунком НОМЕР_1 значиться по
АДРЕСА_1 господарство ОСОБА_7 яке
відноситься до робітничого. У
господарстві мається жилий будинок із
дерева на дві жилі кімнати, 1988 року
побудови, що знаходиться на земельній
ділянці площею 0,26 га.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 06.06.2008 року
про надання йому права власності на
збудований житловий будинок АДРЕСА_1.
Виконком Тернівської сільради прийняв
рішення № 46 від 26.06.2008 року про
оформлення права власності в цілому на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, а.с.
43, 44.

Дана обставина свідчить про те, що на
момент смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на
житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні були
правовстановлюючі документи, які би
свідчили про той факт, що в покійної
ОСОБА_6 виникло право власності на цей
житловий будинок у встановленому
законодавством порядку.

А звідси, коли за життя спадкодавця
ОСОБА_6 не набула права власності на
спірний житловий будинок, то
спадкоємиця ОСОБА_1 також не може
набути права власності у порядку
спадкування.

Крім записів у погосподарській книзі
стосовно спірного житлового будинку,
позивачкою не надано суду ні рішення
ради з договором про надання земельної
ділянки в безстрокове користування для
будівництва будинку, ні технічного
паспорту на будинок, а, ні постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

На час звернення до суду, житловий
будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
будинковолодіння від 16.06.2009 року, а.с. 5.
До укладення цього правочину,
зазначений житловий будинок належав
ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, яке
зареєстровано Тячівським районним
підприємством технічної
інвентаризації за № 465 в книзі 03 за
реєстраційним номером 25115695.

Виходячи із приписів ст. 204 ЦК України
правочин (договір купівлі-продажу
будинковолодіння) є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Оскільки, за життя ОСОБА_6 не набула
права власності на спірний житловий
будинок у встановленому
законодавством порядку, а звідси,
частка в такому не може входити до
спадкової маси померлої. Що є підставою
як для відмови у визнані частково
недійсним договору купівлі-продажу
будинковолодіння від 16.06.2009 року, так і
визнання права власності на 1/4 частину
житлового будинку в порядку
спадкування.

Крім цього, рішення № 46 від 26.06.2008 року
виконкому Тернівської сільради про
оформлення права власності в цілому на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на
час апеляційного розгляду є чинним, та
таким, що спростовує вимоги позивачки.

Таким чином, під час встановлення
зазначених фактів судом першої
інстанції не були порушені норми
процесуального права, та застосовано
норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини, а
тому відсутні підстави для його
скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та вище наведеного, а тому
колегія суддів у відповідності до
вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК
України дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін .

Зважуючи на встановлене та керуючись
вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від
25 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді :
_________________

_________________