У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа - ОСОБА_4, про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати таким, що припинений з 7
грудня 2007 року договір поруки №
003-2902/756-0143-Р від 12 вересня 2007 року,
укладений між сторонами, на
забезпечення кредитних зобов'язань
ОСОБА_4 перед відповідачем за кредитним
договором № 003-2902/756-0143 від 12 вересня 2007
року.

В обґрунтування позову зазначав, що 7
грудня 2007 року та 26 грудня 2007 року між
ВАТ «Банк Універсальний»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», та ОСОБА_4 було
укладено дві додаткові угоди до
основного кредитного договору від 12
вересня 2007 року, за якими було
збільшено розмір кредиту та
відсоткової ставки без його на те згоди
як поручителя, що призвело до
збільшення обсягу його
відповідальності. Таким чином, на
підставі ст. 559 ЦК України договір
поруки має бути визнаний припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 17 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 30
січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано припиненим з 7 грудня 2007 року
договір поруки від 12 вересня 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк
Універсальний». Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що 12 вересня 2007 року між
ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №
003-2902/756-0143, за умовами якого остання
отримала кредит у формі кредитної
лінії з лімітом у розмірі 150 тис.
франків зі сплатою 11,45 % річних, зі
строком повернення до 10 вересня 2027
року.

Під час дії указаного кредитного
договору до нього вносилися зміни
стосовно збільшення розміру ліміту
кредитної лінії та окремих умов
договору.

Додатковою угодою № 1 від 7 грудня 2007
року до договору кредитної лінії
встановлено ліміт у розмірі 240 тис.
швейцарських франків; додатковою
угодою № 2 від 26 грудня 2007 року до
договору кредитної лінії встановлено
ліміт у розмірі 285 тис. швейцарських
франків; додатковою угодою № 3 від 31
березня 2008 року до договору кредитної
лінії встановлено ліміт у розмірі 355
тис. швейцарських франків.

У рахунок забезпечення виконання
кредитного договору 12 вересня 2007 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 003-2902/756-0143-Р.

Надалі, до указаного договору поруки
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено додаткову угоду № 1 від 7
грудня 2007 року, додаткову угоду № 2 від
26 грудня 2007 року та додаткову угоду №
б/н від 3 червня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, у разі зміни зобов'язання
без згоди поручителя порука
припиняється, і звернення особи до суду
з позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України не є обов'язковим, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5 відповідно до частини першої статті 559
ЦК України припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

У п. 1.1 договору поруки, укладеного між
ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 12
вересня 2007 року, зазначено, що
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за невиконання
ОСОБА_4 усіх її зобов'язань перед
кредитором, що виникли з кредитного
договору від 12 вересня 2007 року в
повному обсязі як існуючих в
теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому (а. с. 8).

Проте, за положеннями п. 2.1 договору
поруки вбачається, що кредитор не
вправі без згоди поручителя змінювати
умови основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 6 серпня 2012 року
додаткову угоду № 1 від 7 грудня 2007 року
та додаткову угоду № 2 від 26
грудня 2007 року до договору поруки від 12
вересня 2007 року було визнано
недійсними, оскільки згідно висновку
судово-почеркознавчої експертизи від 27
квітня 2012 року встановлено, що підписи
від імені ОСОБА_3 на указаних
додаткових угодах виконані не
ОСОБА_3, а іншою особою з деяким
наслідуванням його підпису. Висновком
цієї ж експертизи встановлено, що
підписи від імені ОСОБА_3 у
додатковій угоді № б/н від 3 червня 2009
року виконані самим ОСОБА_3

Однак, та обставина, що 3 червня 2009 року
ОСОБА_3 було особисто підписано
додаткову угоду до договору поруки, в
якій обумовлено підвищення суми
основного боргу до 355 тис. швейцарських
франків, не має правового значення,
оскільки раніше між кредитором і
боржником без попередньої згоди з
поручителем були укладені додаткові
угоди про підвищення суми основного
боргу за кредитом: додаткову угоду № 1
від 7 грудня 2007 року, додаткову
угоду № 2 від 26 грудня 2007 року, та
внаслідок укладення цих угод без згоди
поручителя договір поруки припинився
ще 7 грудня 2007 року.

Оскільки станом на 7 грудня 2007 року
договір поруки із ОСОБА_3 вже був
припинений у силу ч. 1 ст. 559 ЦК України,
наступне укладення додаткової угоди
від 3 червня 2009 року до договору поруки
не має правового значення.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що під час
розгляду справи судами допущені
порушення норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко