У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 11 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 3 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість у сумі 27 864 грн 07 коп. та
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

В обґрунтування позову зазначало, що 19
січня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 25 тис. грн у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16,80 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. У порушення умов договору
ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав, внаслідок
чого станом на 8 жовтня 2013 року виникла
заборгованість в сумі 27 864 грн 07 коп., з
яких: 7 560 грн 89 коп. - заборгованість за
кредитом, 16 100 грн 13 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 2 400 грн -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом, та штрафи у
розмірі 500 грн та 1 303 грн 05 коп.

Ураховуючи викладене, а також те, що у
добровільному порядку ОСОБА_3
заборгованість не сплатив, банк просив
задовольнити позов.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 11 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 3 лютого 2014 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 19 січня 2006 року станом на 8 жовтня 2013
року в сумі 27 864 грн 07 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, керуючись положеннями
ст. ст. 526, 527, 625, 1048 ЦК України,
виходив із того, що відповідач умови
кредитного договору належним чином не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з нього у встановленому законом
порядку. Крім того, суд не застосував
передбачений ст. 257 ЦК України строк
позовної давності, посилаючись на те,
що згідно з умовами кредитного
договору термін його дії автоматично
пролонгується.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Установлено, що 19 січня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір кредиту, за умовами
якого кредитор надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 25 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 16,8 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії кредитної
картки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором з 5
березня 2009 року виникла заборгованість
за кредитним договором станом на 8
жовтня 2013 року у розмірі 27 864 грн 07 коп.,
з яких: 7 560 грн 89 коп. - заборгованість за
кредитом, 16 100 грн 13 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 2 400 грн -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом, та штрафи у
розмірі 500 грн та 1 303 грн 05 коп.

Згідно із п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів клієнт зобов'язаний пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
Правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судами не з'ясовано строк дії картки та
коли закінчилась її дія, коли було
здійснено останній платіж, чи сплив
строк позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин і факту
пред'явлення позову у жовтні 2013 року.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився, а строк
дії картки відповідає строку дії
договору, є передчасним, оскільки судом
ці обставини справи не встановлено.

Відповідний висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14,
який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
є обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Таким чином, питання застосування
строку позовної давності відповідно до
статті 256 ЦК України, частин першої та
п'ятої статті 261 ЦК України, частини
четвертої статті 267 ЦК України з
урахуванням цих обставин та за
наявності відповідної заяви
відповідача не вирішено.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України
належним чином доводи апеляційної
скарги не перевірив, не спростував їх,
не дав належної оцінки умовам
кредитного договору.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 11 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 3 лютого 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко