Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2580/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

09.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» на рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 26
серпня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Демарк»» (далі-банк)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 08 вересня 2008 року
між банком та відповідачем укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав споживчий кредит в сумі 10000
грн. зі сплатою 26 відсотків річних, з
кінцевим терміном повернення 07 вересня
2010 року.

Умови кредитного договору щодо
внесення щомісячного платежу в сумі 588
грн. відповідач виконував не належним
чином, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитом в сумі 21236
грн. 92 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом в сумі 8949
грн. 21 коп., заборгованості по процентам
в сумі 7 083 грн. 74 коп., комісії в сумі 1850
грн., пені за несвоєчасну сплату
кредиту в сумі 1315 грн. 41 коп., пені за
несвоєчасну сплату відсотків в сумі 838
грн.56 коп., штрафу за порушення строків
сплати відсотків в сумі 1200 грн.

Заочним рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 11 грудня 2013 року позов
задоволено повністю. В перегляді
заочного рішення відповідачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 19 березня
2014 року частково задоволено апеляційну
скаргу ОСОБА_2, скасовано заочне
рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 11 грудня 2013 року
та частково задоволено позов ПАТ «Банк
«Демарк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
частково задоволено касаційну скаргу
ПАТ «Банк «Демарк», скасовано заочне
рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 11 грудня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 19 березня
2014 року, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 26 серпня 2014
року частково задоволено позов ПАТ
«Банк «Демарк», стягнуто з ОСОБА_2 на
користь банку 2 321,22 грн. заборгованості
за кредитним договором №192-073 від 08.09.2008
року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк
«Демарк» просить скасувати рішення
суду першої інстанції з підстав
порушенням норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

В судове засідання апеляційного
суду сторони не з'явилися про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштових відправлень.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріалів справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №192-073.

Відповідно до п.3.1 договору відповідач
отримав кредит в сумі 10000 грн., з
кінцевим терміном повернення 07.09.2010
року і взяв на себе зобов'язання
сплачувати проценти за користування
кредитом у розмірі 26% річних (п.3.5.1),
щомісячну комісію в розмірі 50 грн.
(п.3.5.2)

Згідно п.3.7.1 кредитного договору
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками та комісією здійснюється
щомісячно не пізніше 10-го числа кожного
місяця починаючи з місяця наступного
за місяцем надання кредиту в сумі 588,00
грн.

Позичальником умови договору належним
чином не виконані і станом на 04.09.2013
року заборгованість відповідача перед
банком становить 21236 грн. 92 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 8949 грн.23
коп.; заборгованість за процентами - 7083
грн.74 коп.; заборгованість за комісією -
10850 грн.; штраф за порушення сплати
процентів - 1200 грн.; пеня за кредитом - 1315
грн.41 коп.; пеня за процентами - 838 грн. 56
коп., що підтверджується розрахунком
банку(а.с.6).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги банку підлягають
задоволенню частково, заявлених в
межах позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на вимогах закону та
відповідають обставинам справи.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства (ст.526 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 цього
Кодексу порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У ч. 1 ст. 530 ЦК
України зазначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка може неминуче настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.1 кредитного договору
визначений кінцевий термін погашення
кредиту 07 вересня 2010 року. Пунктом
3.7.1 договору визначено, що повернення
кредиту повинно здійснюватись
щомісячно в сумі 588 грн., яка
складається з тіла кредиту, процентів
та комісії, до 10 числа кожного місяця.

Тобто, сторони встановили як
строк дії договору - до моменту
виконання сторонами в повному обсязі
взятих на себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
відповідно до розрахунку в сумі 579 грн.43
коп., яка складається з тіла кредиту 517
грн. 84 коп., процентів 11 грн.59 коп.,
комісії 50 грн., підлягав виконанню до 07
вересня 2010 року (а.с.78).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки. Для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України). З урахуванням
особливостей конкретних правовідносин
початок перебігу позовної давності
пов'язаний з певними юридичними
фактами та їх оцінкою управомоченою
особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України). При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони право на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного
договору позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені в п.п.3.5.1,
3.5.2, 3.7.1 та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено, відповідальність за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним: пеню
та штраф.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а,
відтак, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
10 числа кожного місяця, то початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116 цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Відповідач останній раз
погашав кредит 10 лютого 2009 року (а.с.64),
останній платіж повинен був сплатити
до 07 вересня 2010 року, а позов здано на
пошту 05 вересня 2013 року (а.с.12).

За таких обставин колегія
суддів приходить до висновку, що з
урахуванням заяви відповідача про
застосування позовної давності, яка
подана до суду першої інстанції, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позов банка підлягає
задоволенню тільки в частині платежу
в сумі 579 грн.43 коп., який підлягав
сплаті до 07 вересня 2010 року.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 546 та
ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Тобто пеня - це
санкція, яка нараховується з першого
дня прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Стаття 266 ЦК України
передбачає, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо). За
таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, аналіз норм ст. 266
ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що стягнення неустойки
(пені, штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Пунктами 6.3 і 6.4 кредитного
договору передбачено, що у разі
порушення строків погашення кредиту, а
також не сплаті процентів на строк
більше двох днів банк має право
стягнути з позичальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня за
кожний день прострочення. За кожний
факт порушення строку сплати процентів
позичальник сплачує штраф у розмірі 50
грн., а якщо позичальником порушено
строк сплати процентів три і більше
разів, то штраф збільшується у два рази.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відповідач повинен сплатити на
користь банка тіло кредиту 517 грн. 84
коп., комісію 50 грн., штраф за період з 05
вересня 2012 року по 04 вересня 2013 року 1200
грн., проценти 416 грн. 37 коп., які
розраховано з суми 517 грн.84 коп. за
відсотковою ставкою 26% річних за період
з 05 вересня 2010 року по 01 вересня 2013 року,
пені 76 грн. 11 коп. по тілу кредиту, яка
розрахована з суми простроченого
кредиту 517 грн. 84 коп. за 278 днів за
подвійною обліковою ставкою НБУ 15%, за 64
дні - 14%, за 23 дні - 13 %, пені по відсоткам 51
грн. 90 коп. за період з 05 вересня 2012 року
по 04 вересня 2013 року, всього 2312 грн. 22
коп.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює
та прийшов до правильного висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 26 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: