Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3030/14 Головуючий у 1
інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 20 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення від права на спадкування
за законом, визнання права власності на
майно в порядку спадкування за законом,
стягнення витрат на поховання, треті
особи: АТ «Державний ощадний банк» в
особі Запорізького обласного
управління, Відкрите акціонерне
товариство «Запоріжтрансформатор»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Об'єднаний фондовий
реєстратор», -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла
ОСОБА_5 - її та відповідача мати.

Після її смерті відкрилася спадщина на
квартиру АДРЕСА_1, грошові вклади в АТ
«Ощадбанк» на рахунках в
Орджонікідзевському відділенні
«Ощадбанку» м.Запоріжжя на загальну
суму 10696 грн. та акції ВАТ
«Запоріжтрансформатор».

Заповіту померла ОСОБА_5 не залишила.
Спадкоємцями першої черги за законом є
вона та відповідач.

В установлений законом строк
звернулася до приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини, протягом шестимісячного
строку ОСОБА_3 від спадщини не
відмовився, тому відповідно до ст. 1268
ЦК України вважається таким, що прийняв
спадщину.

Після спливу шестимісячного строку
через представника вона звернулася із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину, але у видачі свідоцтва
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
в неї правовстановлюючих документів на
квартиру.

Просила визнати за нею право власності
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, 1/2 частку
грошових вкладів, відкритих в
Орджонікідзевському відділенні №7717/089
«Державного ощадного банку України», 1/2
частку акцій ВАТ
«Запоріжтрансформатор» в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, стягнути з
відповідача судові витрати.

В березні 2013 року ОСОБА_3 подав
зустрічний позов до ОСОБА_4 про
усунення від права на спадкування за
законом, визнання права власності на
майно в порядку спадкування за законом,
стягнення витрат на поховання. Позовні
вимоги протягом розгляду справи
збільшував.

В обгрунтування позову посилався на те,
що з 2005 року мати прописала його до себе
у квартиру АДРЕСА_1 і з того часу вони
мешкали разом.

Для лікування нервової системи та
опорно-рухового апарату матері він
придбав електротерапевтичний апарат
(електро-масажне ліжко) вартістю 19800
грн.

Зазначав, що між померлою та його
сестрою ОСОБА_4, починаючи з 1987 року,
існували постійні конфлікти, а потім
тривалий час вони не підтримували
зв'язку.

В серпні 2010 року його матері стало
зле, вона впала та зламала руку. З цього
часу вона перебувала в безпорадному
стані, не могла себе самостійно
обслуговувати. Він постійно готував
їжу, годував.

23.04.2012 року ОСОБА_5 зламала шийку стегна,
через що її було госпіталізовано до
п'ятої міської лікарні м. Запоріжжя до
хірургічного відділення. Також в ході
додаткового обстеження було
встановлено діагноз «злоякісне
новоутворення сигмовидної кишки».

Після направлення ним повідомлення,
ОСОБА_4 25.04.2012 року приїхала до м.
Запоріжжя, він віддав їй ключі від
квартири ОСОБА_5, проте сестра
ухилялася від обов'язку по догляду за
матір'ю.

09.05.2012 року, повернувшись додому, він
побачив, що зникли наступні речі:
документи на спадкову квартиру, ощадні
книжки, ордени, медалі і колекційні
книги, які належали покійному ОСОБА_7,
масажне ліжко вартістю 19 800 грн.,
масажер для ніг вартістю 3000 грн. та інші
речі. Цього ж дня Орджонікідзевський РВ
ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій
області виніс постанову про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Остаточно просив усунути ОСОБА_4 від
права на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року; визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1, грошові вклади,
відкриті в Орджонікідзевському
відділенні №7717/089 «Державного ощадного
банку України», акції ВАТ
«Запоріжтрансформатор» в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; стягнути з
відповідача на його користь вартість
електротерапевтичного апарата CGM-M - 3500
(електро-масажне ліжко) в сумі 19 800 грн.;
1/2 частину понесених ним витрат на
поховання та встановлення пам'ятника
ОСОБА_5 в сумі 6 583,40 грн., судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 2 813,24
грн. та пов'язані із оплатою правової
допомоги в сумі 12 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 20
травня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності: на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, 1/2 частку
грошових вкладів, відкритих в
Орджонікідзевському відділенні №7717/089
«Державного ощадного банку України», 1/2
частку акцій ВАТ
«Запоріжтрансформатор» в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
витрати на правову допомогу в розмірі 5
300 гривень.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності: на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, 1/2 частку
грошових вкладів, відкритих в
Орджонікідзевському відділенні №7717/089
«Державного ощадного банку України», 1/2
частку акцій ВАТ
«Запоріжтрансформатор» в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2
частину витрат, понесених на поховання
ОСОБА_5 та встановлення пам'ятника, в
загальному розмірі 2986,18 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги, в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити, відмовити в стягненні з
нього на користь ОСОБА_4 витрат на
правову допомогу.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_5, після смерті якої
залишилося спадкове майно, зокрема,
квартира АДРЕСА_1, грошові вклади в АТ
«Ощадбанк» на рахунках НОМЕР_2 та №
НОМЕР_1 в Орджонікідзевському
відділенні «Ощадбанку» м.Запоріжжя
№7717/089 на загальну суму 10696 грн. та акції
ВАТ «Запоріжтрансформатор» в
кількості 315 штук сумарною номінальною
вартістю 3,15 грн. (т.1, а.с.7,8, 17-19).

В зазначеній квартирі до самої
смерті ОСОБА_5 з 2005 року мешкав разом із
матір'ю та був зареєстрований за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.96).

У встановлений законом
шестимісячний строк із заявою про
прийняття спадщини до приватного
нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6
звернулись донька та син померлої -
ОСОБА_4 та до ОСОБА_3 (т.1, а.с.22,36. 47).

Судом також встановлено, що після
спливу шестимісячного строку ОСОБА_4,
через свого представника, звернулася
до приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину, але постановою
нотаріуса від 20.12.2012 року у видачі
свідоцтва було відмовлено у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на квартиру (т.1,а.с.62-63).

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 в частині
вимог про усунення ОСОБА_4 від права на
спадкування за законом, суд першої
інстанції виходив із того, що померла
ОСОБА_5 за життя не знаходилася в
тяжкому стані і не потребувала
стороннього догляду, а отже не
знаходилась у безпорадному стані.
Позивач ОСОБА_3 опікувався матір'ю,
оскільки з 2005 року проживав разом з нею,
що є нормальними родинними
відносинами, в той час, як відповідач
ОСОБА_4 мешкає в Російській Федерації, з
2010 року є пенсіонеркою за віком, тому не
мала ані фактичної, ані матеріальної
можливості на надання допомоги матері,
за якою, як встановив суд, мати до
доньки не зверталася.

Згідно з положеннями ч.ч.5,6 ст. 1224
ЦК України, за рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Положення цієї статті
поширюється на всіх спадкоємців, у тому
числі й на тих, хто має право на
обов'язкову частку у спадщині, а також
на осіб, на користь яких зроблено
заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми закону та з урахуванням
роз'яснень, наданих у п.п.3,6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування", ухилення
особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій, отже ухилення характеризується
умисною формою вини.

Відповідно до довідки УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя №11301 від 03.07.2013 року, розмір
пенсії, яку отримувала ОСОБА_5 за період
з квітня 2009 року по квітень 2012 року,
складала більше 3 000 грн. (т.1 а.с.157).

Доводи ОСОБА_3, що його матір в
серпні 2010 року зламала руку і
знаходилась у безпорадному стані, суд
першої інстанції обгрунтовано не взяв
до уваги, оскільки вони спростовуються
довідкою КУ „Запорізька міська
багатопрофільна клінічна лікарня №9"
від 23.01.2014 року №28/01-6, відповідно до
якої ОСОБА_5 влітку 2010 року на
стаціонарному лікуванні в лікарні не
перебувала та за медичною допомогою до
травмпункту не зверталась (т.2, а.с.58).

Як вбачається з матеріалів
справи, після падіння та перелому шийки
стегна, з 23.04.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
року, ОСОБА_5 знаходилася на
стаціонарному лікуванні в п'ятій
міській лікарні м. Запоріжжя, де
раптово померла від гнійного
перитоніту та злоякісного
новоутворення сигновидної кишки (т.1,
а.с.89).

Крім того, зі змісту зустрічної
позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4
приїхала до Запоріжжя для догляду та
піклування за матір'ю 25.04.2012 року, тобто
одразу, як отримала повідомлення від
позивача за зустрічним позовом (т.1,
а.с.74 зворот.).

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
ОСОБА_5 була у тяжкому, безпорадному
стані з 2003 року по день смерті,
потребувала постійного догляду та
лікування.

Перевіривши обставини справи, на
які сторони посилалися, як на підставу
своїх вимог і заперечень, дослідивши
надані по справі докази та надавши їм
оцінку у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України, суд дійшов обгрунтованого
висновку про недоведеність обставин,
які б давали підстави для усунення
ОСОБА_4 від спадкування.

Посилання позивача за зустрічним
позовом на лист КУ „Запорізької
міської багатопрофільної клінічної
лікарні №9" від 03.03.2014 року №115/01-6, в
якому зазначено, що ОСОБА_5 зверталась
до травмпункту 24.07.2011 року з приводу
закритого перелому правої плечової
кістки без зміщення не спростовує
висновків суду, оскільки, як вбачається
з цієї довідки, ОСОБА_5 накладено
гіпсову шину та її направлено на
амбулаторне лікування. Будь-яких
відомостей щодо необхідності для
хворої сторонньої допомоги зазначений
лист не містить.

Позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_4 вартості
електротерапевтичного апарату CGM-M - 3500
(електро-масажне ліжко) в розмірі 19800
грн. суд першої інстанції правомірно
залишив без задоволення, оскільки
позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що саме відповідач
за зустрічним позовом заволоділа
вказаним майном.

Досліджені судом матеріали
Орджонікідзевського РВ ЗМУ щодо
відмови в порушенні кримінального
провадження свідчать про існування між
спадкоємцями ще за життя ОСОБА_5
неприязних стосунків, що не є належним
підтвердженням доводів позивача
стосовно привласнення ОСОБА_4 спірного
майна.

До того ж, як вбачається з
договору купівлі-продажу, укладеному 23
жовтня 2009 року, покупцем
електротерапевтичного апарату CGM-M - 3500
(електро-масажне ліжко) є ОСОБА_5, а не
ОСОБА_3, як стверджує позивач (т.1,
а.с.79,-80).

Ті докази та обставини, на які
ОСОБА_3 посилається в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Фактично доводи зводяться до
іншої оцінки обставин справи та
доказів, які відрізняються від
зробленої судом першої інстанції і
підстав для скасування судового
рішення не містять.

Відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_3 про відшкодування витрат на
правову допомогу у цивільній справі,
суд, з урахуванням положень ст.ст. 56,42,
79ЦПК України, правильно виходив з того,
що ОСОБА_8, який приймав участь у
судових засіданнях, діяв як його
представник на підставі довіреності
від 07 травня 2012 року, посвідченої
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу (т.1,
а.с.97).

За таких обставин колегія вважає, що
ухвалене в справі судове рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 20 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: