Номер провадження: 22-ц/785/5678/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дунайєвротранс» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 16 квітня 2014 року,

встановила:

ТОВ «Дунайєвротранс» звернулось до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 29.12.2009 року о 18 годині 20 хвилин на
77 + 900 м. автошляху Харків - Красноград -
Перещепине ОСОБА_3, керуючи вантажним
автомобілем «Рено», державний знак
НОМЕР_1 з напівпричепом «Рендере»,
державний знак НОМЕР_2, не вибрав
безпечну швидкість руху, не впорався з
керуванням, внаслідок чого, допустив
зіткнення з вантажним автомобілем
НОМЕР_3 з напівпричепом «Крона»
державний знак НОМЕР_4, що належить TOB
«Дунайєвротранс», чим порушив пункт 12.1
Правил дорожнього руху України.

03 лютого 2010 року Красноградським
районним судом Харківської області
ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП України, та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

В результаті ДТП, автомобілю НОМЕР_3 з
напівпричепом «Крона» державний знак
НОМЕР_4, що належить TOB «Дунайєвротранс»
були заподіяні механічні пошкодження.

Вартість матеріальної шкоди
відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 11
від 24.02.2010 року, склала суму у розмірі
120399,00 грн. Позивачем також сплачено
вартість експертного дослідження, яка
склала суму у розмірі 850 грн., що
підтверджується рахунковою квитанцією
АСГВ № 569958.

Крім того, внаслідок ДТП автомобіль
НОМЕР_5, що належить TOB «Дунайєвротранс»
зазнав значних пошкоджень, у зв'язку з
чим, самостійно рухатись не мав
можливості. В зв'язку з необхідністю
транспортування автомобіля МАН,
позивач був вимушений укласти угоду з
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6,
код НОМЕР_6 щодо доставки автомобіля
НОМЕР_7 та напівпричепа державний знак
НОМЕР_4 в м. Одесу. Вартість доставки
транспортного засобу склала суму у
розмірі 14000 грн., яка була сплачена
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, що
підтверджується товаротранспортними
накладними № 898244, № 898245 та рахунком №
29/12-1 від 29.12.2009 року.

Позивач також стверджує, що внаслідок
простою автомобіля НОМЕР_8, позивачу
було заподіяно збитки. Так за період з
29.12.2009 року по 02.03.2010 року збитки склали
суму у розмірі 52481,89 гривень.

На підставі викладеного, позивач
просив стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у розмірі 186880
гривень 89 копійок.

В процесі розгляду справи позивач
доповнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача збитки в
результаті простою за період з 02.03.2010
року по 20.06.2010 року суму у розмірі 96180, 41
гривень. Всього збитки TOB
«Дунайєвротранс» за простій
автомобіля в період з 29.12.2009 року по
20.06.2010 року склали 148662,30 грн.

Крім того, позивач зазначив, що
керівництвом підприємства було
прийнято рішення відновити автомобіль
самостійно, оскільки відповідач не
відшкодував матеріальну шкоду. В
зв'язку з чим, був проведений
відновлюваний ремонт автомобіля,
вартість його склала суму у розмірі 86670
грн., із них вартість запчастин - 75120
грн., вартість роботи - 11550 грн.

В зв'язку з чим, позивач просив стягнути
з відповідача вартість матеріальної
шкоди у розмірі 86670 гривень, вартість
послуг перевезення у розмірі 14000
гривень, а також суму збитків у розмірі
148662 гривні 30 копійок та вирішити
питання судових витрат.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги, а
також уточнили їх підстави.

Так, в останніх позовних вимогах
позивач просив стягнути з відповідача
різницю між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди у
розмірі 117313 гривень, витрати з
евакуації транспортного засобу з місця
ДТП у розмірі 14000 гривень, збитки у
зв'язку простоєм автомобіля у розмірі
148662,30 грн., за мінусом суми страхового
відшкодування у розмірі 24990 гривень,
яку отримав позивач від страхової
компанії.

Вищевказані позовні вимоги позивач
мотивував тим, що вартість
матеріальної шкоди, яка була заподіяна
позивачу в результаті ДТП, згідно
висновків судової автотоварознавчої
експертизи склало суму у розмірі 142530,
тобто сума яка дорівнює ринкової
вартості автомобіля. При цьому,
остаточна вартість пошкодженого
автомобіля складає суму у розмірі 25217
гривень, тобто різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди у
розмірі 7=117313) 117313 гривень.

Позивачем також врахована сума
страхового відшкодування у розмірі 24990
гривень, яка була виплачена страховою
компанією «Провідна».

Позивач наполягав на стягненні з
відповідача раніше заявлених позовних
вимог, тобто збитків у зв'язку простоєм
автомобіля у розмірі 148662,30 грн., витрат
з евакуації транспортного засобу з
місця ДТП у розмірі 14000 гривень,
державного мита у розмірі 1700 гривень,
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у
розмірі 120 гривень, витрат на правову
допомогу у розмірі 10000 гривень, а також
витрат на експертне дослідження у
розмірі 850 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, оскільки
вважав, по-перше, що він не є винним у
вчиненні ДТП, по-друге, він, стверджує,
що перебував у трудових відносинах під
час ДТП з СПД ОСОБА_4, а тому саме
останні повинний відшкодувати
матеріальну шкода, а по-третє, він не
згоден з розміром матеріальної шкоди
та з іншими позовними вимогами
позивача.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору на стороні відповідача -
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні не
заперечувала проти задоволення
позовних вимог. Вона також пояснила, що
під час ДТП ОСОБА_3 не перебував в
трудових відносинах з ОСОБА_4, оскільки
трудовий договір було розірвано. Крім
того, подорожній лист був підроблений,
та ОСОБА_3 самостійно використовував
автомобіль.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Суворовського
районного суду міста Одеси від 16 квітня
2014 року позов ТОВ «Дунайєвротранс» до
ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Дунайєвротранс» матеріальну шкоду у
розмірі 107173 гривні, державне мито у
розмірі 1071 гривня 73 копійки, витрати за
інформаційне-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень,
витрати на правову допомогу 6733 гривні 10
копійок, а всього стягнути суму у
розмірі 115097 гривень 83 копійки.

Позовні вимоги ТОВ «Дунайєвротранс»
про відшкодування збитків, пов'язаних з
простоєм у розмірі 148662 гривні 30 копійок
було залишено без задоволення.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права ставиться
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову позивачу у задоволенні
позову.

Інші сторони рішення суду не
оскаржували.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися. Про час
та місце розгляду справи в
апеляційному суді повідомлялися
належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 29.12.2009 року о 18 годині 20
хвилин на 77 + 900 м. автошляху
Харків-Красноград-Перещепине ОСОБА_3,
керуючи вантажним автомобілем «Рено»,
державний знак НОМЕР_1 з напівпричепом
Рендере, державний знак НОМЕР_9, не
вибрав безпечну швидкість руху, не
впорався з керуванням, внаслідок чого,
допустив зіткнення з вантажним
автомобілем НОМЕР_3 з напівпричепом
Крона державний знак НОМЕР_4, що
належить TOB «Дунайєвротранс», чим
порушив пункт 12.1 Правил дорожнього
руху України.

03 лютого 2010 року Красноградським
районним судом Харківської області
ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП України, та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, які встановлені
постановою Красноградського районного
суду Харківської області від 03.02.2010
року вважаються такими, що не
підлягають доказуванню.

Крім того, доводи відповідача про
відсутність його вини у вчиненні ДТП
спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив,
що він керував автомобілем Renault Magnum,
державний реєстраційний номер НОМЕР_10,
з напівпричепом Рендере державний знак
НОМЕР_9, на автодорозі Харків -
Красноград - Перещепине, з м. Харкова в
сторону м. Дніпропетровськ. Під час
руху на 77 км., попереду нього рухався
автомобіль MAN, якого він вирішив
обігнати. Під час обгону він виїхав на
ліву смугу руху та на швидкості руху 80
км./г., він став випереджати автомобіль
МАН, обгін якого він намагався
виконати. Проте під час завершення
обгону, він відчув різкий порив
бокового вітру та його автомобіль
стало розкачувати, у зв'язку з чим, він
звеличив швидкість руху, проте це не
дало результатів. В подальшому він
почав гальмувати, проте його
автомобіль стало розвертати та він
зіткнувся з відбійником дороги, що
розташований з правого боку дороги.
Автомобіль MAN, обгін якого намагався
здійснити ОСОБА_3, не встиг
загальмувати та зіткнувся з
автомобілем Renault Magnum, який зіткнувся
попереду з відбійником дороги, що
розташований з правого боку дороги.

Водій ОСОБА_8, який був допитаний судом
в якості свідка, пояснив, що він керував
МАН 19-403 державний знак НОМЕР_11 з
напівпричепом Крона державний знак
НОМЕР_12 на автодорозі Харків -
Красноград - Перещепине зі швидкістю
60км/г. Погодні умови були несприятливі,
оскільки була ожеледиця. Під час руху
на 78 км., його автомобіль вирішив
обігнати автомобіль Renault Magnum, державний
реєстраційний номер НОМЕР_10, з
напівпричепом Рендере державний знак
НОМЕР_9. Під час обгону, коли автомобіль
Renault проїхав кабіною його автомобіль,
автомобіль Renault почало різко звернув
вправо та його стало зносити. Водій
ОСОБА_9 почав гальмувати, проте
відстань від автомобіля Renault Magnum було
біля п'яти метрів, у зв'язку з чим,
зіткнення не вдалось уникнути.

Згідно висновків судової
автотехнічної експертизи № 6484 від
31.01.2014 року було встановлено, що при
належному виконанні водієм автопоїзду
Renault (ОСОБА_3.) вимог п. 12.1 «ПДР», він мав
технічну можливість зберегти
стійкість руху і, тим самим, уникнути
зіткнення, фактичні дії водія
автопоїзду Renault (ОСОБА_3.) не відповідали
п. 12.1. «ПДР», та знаходяться у
причинному зв'язку з ДТП. (т. 2. а.с. 176-177)

Ураховуючи встановлене, суд першої
інстанції, всупереч твердженню
апелянта, прийшов до правильного
висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП
підтверджена належними доказами, а
тому вважається доведеною.

Доводи ОСОБА_3 про те, що під час ДТП він
перебував у трудових відносинах з СПД
ОСОБА_2, посилаючись на трудовий
договір є безпідставними та
спростовуються рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014
року та ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області від
25 червня 2014 року згідно яких у
задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання трудового договору дійсним
відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, всупереч твердженню скарги,
ОСОБА_3 повинен відшкодувати шкоду, яка
заподіяна позивачу.

Відповідно до висновку № 6485 від 21.01.2014р.
судової автотоварознавчої експертизи,
вартість матеріальної шкоди, яка була
спричинена автомобілю Renault Magnum,
державний реєстраційний номер НОМЕР_10,
з напівпричепом Рендере державний знак
НОМЕР_9 складає суму у розмірі 142530
гривень, що дорівнює ринкової вартості
автомобіля. При цьому, залишкова
вартість автомобіля після ДТП складає
суму у розмірі 25217 гривень. (т. 2. а.с. 159-168)

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

В судовому засіданні, відповідач
оспорював наявність та вартість
відновлюваного ремонту, який проводив
позивач, а представники позивача
пояснили, що частина коштів на ремонт
автомобіля не підтверджена
відповідними чеками, а також ремонт
проводився частково власними силами.
На підставі вищенаведеного, суд вважає,
що при визначені вартості матеріальної
шкоди необхідно виходити з висновків
судової автотоварознавчої експертизи.

В судовому засіданні представники
позивача пояснили, що вони не бажають
визнавати транспортний засіб фізично
знищеним, а тому наполягають на
стягненні різниці між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди.

В пункті 15 постанови № 4 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», зазначено, у разі якщо
власник транспортного засобу не згоден
із визнанням транспортного засобу
фізично знищеним, йому відшкодовується
різниця між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати з евакуації транспортного
засобу з місця цієї пригоди.

На підставі викладеного, сума
матеріальної шкоди становить 117313 грн.
)

Також встановлено, що позивачем була
отримана сума страхового
відшкодування у розмірі 24990 гривень,
яка була виплачена страховою компанією
«Провідна». (т. 2.а.с. 89-зворот)

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Отже, ОСОБА_3 повинен відшкодувати
матеріальну шкоду у розмірі 0=
92323) 92323 гривні, тобто різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою.

У зв'язку з необхідністю
транспортування автомобіля МАН,
позивач був вимушений укласти угоду з
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6,
код НОМЕР_6 щодо доставки автомобіля
НОМЕР_7 та напівпричепа державний знак
НОМЕР_4 в м. Одесу. Вартість доставки
транспортних засобів склала 14 000 грн.,
які були сплачені фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_6, що
підтверджується товаротранспортними
накладними № 898244, №898245 та рахунком №
29/12-1 від 29.12.2009 року. (т. 1. а.с. 45-46)

Судом також встановлено, що позивачем
було проведене експертне
автотоварознавське дослідження щодо
визначення суми матеріальної шкоди,
яка була заподіяна автомобілю МАН,
державний номерний знак НОМЕР_13.
Вартість проведеного дослідження
склала суму у розмірі 850 гривень. (т.
1.а.с. 8-43, 44)

На підставі викладеного, з відповідача
на користь позивача підлягає додатково
стягненню витрати за транспортування
транспортного засобу у розмірі 14000
гривень, витрати за проведення
експертизи у розмірі 850 гривень, які
складові матеріальної шкоди, тобто
загальний розмір матеріальної шкоди
складає суму у розмірі (92323+14000+850=107173)
107173 гривні.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Дунайєвротранс».
Вказані висновки суду відповідають
зібраним у справі доказам, яким судом
дана належна оцінка, правильно
визначена юридична природа
правовідносин що виникли і закон, який
їх регулює.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 16 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева