АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3421/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2762/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С.
Доповідач Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 21 січня 2014
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
обґрунтовуючи його тим, що 06.06.2007 року
між ним та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № PLAWGA00000011,
відповідно до якого відповідач
отримала кредит у розмірі 30000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитним договором з кінцевим
терміном повернення 06.06.2017 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором між ними
в цей же день було укладено договір
іпотеки № PLAWGA00000011, предметом якого
виступило нерухоме майно: квартира
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на праві власності. Вказувало, що
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконує та
має прострочену заборгованість за
кредитним договором в сумі 587 196, 70
грн., тому просило звернути стягнення
на предмет іпотеки та стягнути судові
витрати.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 21 січня 2014
року вказаний позов задоволено.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ PLAWGA00000011 від 06.06.2007 року в сумі 73491, 45
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
15.07.2013 року складає 587196, 70 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
двокімнатну квартиру загальною площею
45, 30 кв. м., житловою площею 27, 40 кв. м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 шляхом продажу Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ).

Виселено ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири за адресою
АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного
обліку.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1
та подала на нього апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним, необґрунтованим та таким,
що винесене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема наголошує на тому, що судом
неправомірно прийняте рішення про
виселення із спірної квартири
неповнолітньої дитини, оскільки до
участі у справі не було залучено орган
опіки та піклування. Окрім того,
зазначає, що на сьогоднішній день набув
чинності ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», протягом дії якого
не може бути примусово стягнуте
нерухоме майно, яке вважається
предметом застави.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає до часткового задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № PLAWGA00000011, відповідно до якого
відповідач отримала кредит у розмірі
30000 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитним договором з кінцевим
терміном повернення 06.06.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
ними в цей же день було укладено
договір іпотеки № PLAWGA00000011, предметом
якого виступило нерухоме майно:
двокімнатна квартира загальною площею
45, 30 кв. м., житловою площею 27, 40 кв. м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності та свідоцтва про право
на спадщину за законом, після померлого
ОСОБА_4 Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмета іпотеки
становить 192 000 грн.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином
взяті на себе зобов'язання за договором
кредиту не виконала, внаслідок чого
станом на 15.07.2013 року у неї утворилася
заборгованість на загальну суму 73491, 45
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
15.07.2013 року складає 587196, 70 грн. та
складається з заборгованості за
кредитом - 28685, 20 доларів США,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 18108, 62 доларів
США, заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2673, 96 доларів
США, пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 20494, 28 доларів
США, штрафу (фіксована частина) - 31, 29
доларів США, штрафу (процентна
складова) - 3498, 10 доларів США, місцевий
суд керуючись нормами ст.ст. 525, 536, 1049 ЦК
України, ст.ст. 33, 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 149 ЖК України, дійшов
висновку про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення всіх
мешканців, які зареєстровані в спірній
квартирі.

Разом з цим, 03 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до ст. 1
якого, протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом іпотеки

Згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
06.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір про
надання саме споживчого кредиту,
оскільки це кредит, який надався
фізичній особі на її власні потреби.

Крім того, квартира, яка є предметом
іпотеки відповідає вимогам щодо
нерухомого житлового майна,
передбаченим Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», оскільки
його площа не перевищує 250 м 2 (квартира
загальною площею 45,3 кв.м) і місце
проживання відповідачів зареєстроване
за даною адресою.

На вимогу Апеляційного суду
Полтавської області, апелянтом надано
довідку з ПП «Полтавське БТІ
«Інвентаризатор» № 7757 від 10.09.2014 року, з
якої вбачається, що станом на 31.12.2012
року зареєстровано за гр. ОСОБА_2 - 1/3
частина та за гр. ОСОБА_1 - 1/3 частина
АДРЕСА_1.

Згідно вказаної довідки, відомості про
належність нерухомого майна на праві
власності за гр. ОСОБА_3 у м. Полтаві в
Полтавському бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор»
відсутні.

Згідно повідомлення ПП «Полтавське БТІ
«Інвентаризатор» за № 7985 від 10.09.2014
року, виконаного на запит Апеляційного
суду Полтавської області, за
матеріалами Полтавського бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року
реєстрація права власності квартири
АДРЕСА_1 проведена за: -
ОСОБА_4 (померлий) на 1/3 частину;

- ОСОБА_2 на 1/3 частину;

- ОСОБА_1 - 1/3 частину.

Такі ж відомості підтверджуються,
наданими апелянтом, інформаціями за №
26557621, 26558464, 26553367 від 09.09.2014 року та
витягами з реєстру прав власності на
нерухоме майно за № 26557496, 26558400, 26553197 від
09.09.2014 року.

Відповідно до повідомлення відділу
адресно-довідкової роботи УДМС України
у Полтавській області № 4/38417 від 15.09.2014
року, станом на 13.09.2014 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 проживають та зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», протягом
дії цього Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, беручи до уваги той факт,
що боржником за кредитним договором не
виконано належним чином зобов'язань по
поверненню кредитних коштів, розмір
заборгованості, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
вимог позивача щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки, однак
такі вимоги на даний час не підлягають
задоволенню оскільки предметом позову
є майно, яке підпадає під дію мораторію.

При цьому, позовних вимог про стягнення
боргу за кредитним договором позивачем
не заявлялося.

Також, колегія суддів, звертає увагу, що
при вирішенні спору, суд першої
інстанції у порушення норм
процесуального права не залучив в
якості третьої особи орган опіки та
піклування, оскільки в спірній
квартирі зареєстрована неповнолітня
дитина, що впливає на її житлові права.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 18 Закону України "Про охорону
дитинства" діти члена сім'ї наймача або
власника житлового приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла.

Таким чином, батьки управляють
майном, майновими правами, які належать
дитині з обов'язковим врахуванням
потреб та інтересів дитини, зокрема, з
додержанням відповідних правил про
опіку та піклування (з дозволу опіки та
піклування).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
заочного рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 21 січня 2014
року з ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4
ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Полтави від 21 січня 2014 року
-скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про звернення стягнення -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
Панченко О.О.

Судді: /підпис/Обідіна О.І.
/підпис/Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
_________________ Панченко О.О.