АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8216/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Красвітна Т.П.Категорія
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

07 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_6 на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи - Комунальне підприємство
"Житлове господарство Самарського
району" Дніпропетровської міської
ради, орган опіки та піклування
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачка звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що вона зареєстрована та проживає в
квартирі АДРЕСА_1 Крім неї в спірній
квартирі зареєстровані відповідачі: її
син ОСОБА_7, дружина сина ОСОБА_8, онуки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, 1999 року народження.
Вказані особи в спірній квартирі не
проживають з 8 листопада 2012 р., не
сплачують комунальні платежі, не
отримують кореспонденцію. Особистих
речей відповідачів в квартирі немає.
Відповідачі проживають за адресою:
АДРЕСА_2 Цей будинок вини мають намір
купити. Комунальні послуги
нараховуються відповідно до кількості
зареєстрованих осіб. Вона, позивачка,
вимушена самостійно сплачувати
комунальні послуги, оскільки
відповідачі відмовляються надавати
кошти для плати послуг. Вона є
інвалідом 3-ї групи, пенсіонеркою, але
вимушена працювати для того, щоб
сплачувати за квартиру та комунальні
послуги. Неповнолітній онук ОСОБА_10
проживає з батьками, тому він також є
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням. На підставі
викладеного позивачка просила суд
визнати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, 1999 року народження, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволені частково,
вирішено визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1 У
задоволенні позовних вимог про
визнання ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, відмовлено. Стягнуто із
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
понесені нею судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 243,60 грн., по
121,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність задоволення апеляційної
скарги, часткового скасування
оскаржуваного рішення, з ухваленням у
скасованій частині нового рішення,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була
виділена відповідальному
квартиронаймачу ОСОБА_6 (копія
свідоцтва про шлюб на а.с. 8) та її сину
ОСОБА_7, що стверджується ордером №404
від 18.01.1986 року (а.с. 9) та визнано
сторонами.

Крім позивачки та відповідача ОСОБА_7 у
вказаній вище квартирі 08.11.2012 року були
зареєстровані невістка позивачки
ОСОБА_8 та онуки позивачки ОСОБА_9, 1995
року народження, і ОСОБА_10, 1999 року
народження; квартира не приватизована;
викладене стверджується довідками на
а.с. 4 та визнано сторонами.

Місцевим судом також
обгрунтовано встановлено, що
відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
неповнолітній ОСОБА_10 не проживають в
квартирі АДРЕСА_1 з жовтня 2013 року,
вивезли з квартири свої речі, за
комунальні послуги не сплачують, що
стверджується актами про непроживання
та показами свідків, які були допитані
судом першої інстанції (а.с. 5 - 7).

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, колегія дійшла
висновку, що усі відповідачі ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 і неповнолітній ОСОБА_10
не проживають з жовтня 2013 року, без
поважних причин, в квартирі АДРЕСА_1,
тому, з підстав ст. 71 ЖК України, позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.
Отже, оскаржуване рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про визнання ОСОБА_9 та неповнолітнього
ОСОБА_10 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -
підлягає скасуванню з ухваленням у
скасованій частині нового рішення про
задоволення даних позовних вимог.

Місцевий суд, частково
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання такими, що втратили
право користування спірним житловим
приміщенням ОСОБА_9 і неповнолітнього
ОСОБА_10, - безпідставно послався на
періодичне відвідування онуками
бабусі за місцем її проживання, адже
даний факт не свідчить про
користування онуками спірним житловим
приміщенням.

Колегія звертає увагу на
пояснення відповідачки ОСОБА_8 в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції, яка є матір»ю ОСОБА_9 і
неповнолітнього ОСОБА_10, а також
законним представником останнього, яка
визнала, що всі відповідачі та
неповнолітній ОСОБА_10 восени 2013 року
виселились із спірної квартири у
зв»язку з наміром придбати власне
житло, з того часу до спірної квартири,
з метою постійного проживання, вони не
повертались, витрати з оплати
комунальних послуг не несуть; діти
інколи відвідують позивачку, яка
доводиться їм бабцею.

Посилання відповідачки ОСОБА_8,
яка є законним представником
неповнолітнього ОСОБА_10, на те, що сини
не претендують на проживання у спірній
квартирі, але повинні залишитись
зареєстрованими разом з бабцею задля
наявності «прописки», підтримання
такої позиції представником органу
опіки та піклування - не можуть бути
прийняті до уваги судом, оскільки онуки
позивачки, так само як і їх батьки,
понад шість місяців, без поважних
причин, не проживають у квартирі
АДРЕСА_1.

Крім того, в суді апеляційної
інстанції законним представником
ОСОБА_8 визнано факт проживання
неповнолітнього сина з батьками та
його перебування під батьківською
опікою, що також свідчить про
безпідставність часткової відмови у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог
ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що рішення місцевого суду
підлягає частковому скасуванню з
ухваленням у скасованій частині нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про визнання ОСОБА_9, ОСОБА_10
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - скасувати та у
скасованій частині ухвалити нове
рішення.

Визнати ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь