Апеляційний суд міста Києва
Справа №22-8926
Головуючий у 1-й інстанції Буша Н.Д.
Доповідач Волошина В.М.
07 жовтня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 11 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
14.11.2013 позивач звернулась до суду
з позовом до відповідача про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
квартини АДРЕСА_1 на підставі ст.ст. 71, 72
Свої позовні вимоги позивач
обгрутовувала тим, що з 1994 р. по 2013 р.
вона з відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 За рішенням
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.07.1997 №628
відповідач разом з дочками отримав
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, куди
вони сім'єю в складі чотирьох осіб
переїхали у 1997 р. Проте, позивач
зареєструвалась за місцем проживання
лише в лютому 2013 році. Після розірвання
шлюбу в грудні 2010 року відповідач
переїхав проживати за іншою адресою.
Факт непроживання відповідача
підтверджується актом обстеження
житлового будинку АДРЕСА_1 комісією у
складі ЖЕК №313. Комунальні платежі
нараховуються згідно з чисельності
зареєстрованих осіб. Відповідач є
власником особового рахунку, але
довгий час не вносить квартирну плату
та плату за комунальні платежі,
заборгованість по ЖЕК -313 на 01.06.2013
перешкод в користуванні жилим
приміщенням відповідачу ніхто не
чинив. Відповідач добровільно визначив
собі інше місце проживання і спірним
жилим приміщенням не користується
понад 6 місяців без поважних причин, а
тому вона змушена була звертатись до
суду з даним позовом.
Відповідач ОСОБА_2 не
погоджуючись з позовом, подав
зустрічну позовну заяву про вселення в
спірне житлове приміщення.
обґрунтовував тим, що спірну квартиру
серії Б, виданого Подільською районною
в м. Києві державною адміністрацією 24
липня 1997 року відповідно до
розпорядження №628 і зареєстрований за
даною адресою з 24.07.1998 року. До ордеру
були внесені його дві дочки - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 На той
час, він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 З 2010
року вони фактично не перебувають у
шлюбних відносинах, після чого у них
постійно почали виникали сварки. На
початку червня місяця 2013 року, ОСОБА_3
змінила замки у вхідні двері у квартиру
з метою, щоб він не мав вільного доступу
до житла. У зв'язку з такими
неправомірними діями ОСОБА_3, він 07.06.2013
звернувся з письмовою заявою до
начальника ЖЕК-313, в якій просив не
приймати будь-яких дій та рішень по
житлу. Також в своїй заяві він
повідомив, що на даний час проживає за
іншою адресою. ОСОБА_2 вимушений був
проживати в іншому місці не через своє
волевиявлення, а через незаконні дії
його колишньої дружини. З моменту
обстеження квартири, ОСОБА_2 доступу до
квартири не має, він неодноразово
намагався добровільно врегулювати
даний спір шляхом усних пояснень та
розмов, однак такі намагання не
принесли позитивного результату. Таким
чином, в результаті навмисного
перешкоджання проживання в ній його
колишньою дружиною, він вважає, що
порушується його право на житло, просив
суд вселити його в спірне житлове
Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням залишено без
задоволення. Зустічиий позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення залишено без
задоволення.

Не погодившись із рішенням суду
ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав на
нього апеляційну скаргу, посилаючись
на його незаконність в частині відмови
у задоволенні зустрічних позовних
вимог, порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначав, що суд першої інстанції
встановивши, що відповідач чинить
перешкоди позивачу за зустрічним
позовом в користуванні спірним жилим
приміщення, чого не заперечувала і сама
відповідач, зазначивши про заміну
замків на вхідних дверях, показами
свідків, але, на думку представника,
безпідставно відмовив у задоволенні
позовних вимог про вселення. Окрім
того, вказував, що посилання суду на ту
обставину, що ОСОБА_2 не звертався до
правоохоронних органів з приводу
перешкод в користуванні спірною
квартирою, а тому це є однією з підстав
у відмові позову, є хибним. До того ж, є
безпідставним, як вважає представник, і
посилання суду першої інстанції, як
одну із підстав у відмові у зустрічному
позові, що до суду не заявлялися
зустрічні вимоги про усунення перешкод
в користуванні спірним майном.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання апеляційного суду не
з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлялась тричі, причину
неявки суду не повідомила, тому
колегія суддів у відповідності до
вимог ст. 305 ЦПК України вважає за
можливе розглядати справу у її
відсутності.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням з
підстав ст.ст. 71, 72 ЖК України суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
для цього правові підстави.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
вселення судом зазначено, що позивач за
зустрічним позовом не довів, що
відповідач порушує його право на
вселення.

Проте, з висновками суду по
зустрічних позовних вимог про вселення
та у їх відмові погодитись не можна
виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК
України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення
не відповідає.

Положенням п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або з-міни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71
ЖК України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 06.05.1994 року по 22 лютого 2013 рік.
Від даного шлюбу мають двоє дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі розпорядження
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації від 08.07.1997 р. за
№628, 24 липня 1997 року ОСОБА_2 отримав
ордер на жиле приміщення №08200 серії Б
на сім'ю в складі 3 осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_5, на право зайняття жилого
приміщення житловою площею 19,1 кв.м., яке
складається з однієї кімнати АДРЕСА_1.
Вказана квартира не приватизована.

Відповідно до довідки Ф№3, виданої
ЖЕК №313 КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради»
від 01.07.2013 р. на даний час в спірній
квартирі зареєстровані чотири особи:
ОСОБА_2 з 24.07.1998 p., ОСОБА_4 з 24.07.1998 p.,
ОСОБА_5 з 24.07.1998 р. і лише з 21.02.2013 ОСОБА_3

Відповідно до довідки КП «Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду Деснянської районної у
м. Києві ради» №118 від 14.06.2013 р.
заборгованість за спірною адресою
станом на 01 червня 2013 р. складає в сумі
20248 грн. 18 коп. (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що
між сторонами існують неприязні
стосунки, наявність між ними
конфліктів, напруженої обстановки, що
унеможливлює їх спільне проживання в
спірній квартирі і ці обставини не були
спростовані сторонами. Окрім того,
судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 не має змоги користуватися
квартирою через перешкоди, які
створювалися йому з боку ОСОБА_3

Постановами Деснянського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 05.02, 26.02, 11.03, 22.03,
06.04, 11.04, 16.04, 17.09, 18.12, 31.12.2010, 20.05.2011 було
відмовлено в порушенні кримінальних
справ, але встановлено, що між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 існують конфліктні відносини
(а.с.70-79).

Розглядаючи спір між сторонами
суд першої інстанції встановив, що між
сторонами існують неприязні стосунки і
що відповідач не проживає на спірній
жилій площі з поважних причин. Разом з
тим, ухвалив рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та за
зустрічним позовом про вселення. Тобто
житловий спір між сторонами по суті не
був вирішений.

До того ж, посилання суду на ту
обставину, що відповідачем не
заявлялись позовні вимоги про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням, для вирішення спору про
вселення взагалі правового значення не
мають. Окрім того, твердження суду про
виїзд відповідача зі спірної квартири
добровільно суперечить висновкам
самого суду та матеріалам справи.

За таких обставин, рішення суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
за зустрічним позовом про вселення не
можна визнати законним та
обгрунтованим, воно підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 слід задовольнити та вселити
ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду є
законним та обгрунтованим і правових
підстав до його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року скасувати в
частині відмови в задоволенні
зустрічних позовних за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про вселення та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити. Вселити
ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: