22-ц/775/1211/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мальцевої Є.Є.

суддів Сорока Г.П.,
Попової С.А.,

при секретарі
Одинцові Е.В.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені,
третя особа - Орджонікідзевський
відділ державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в
и л а:

У вересні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом про стягнення
заборгованості по аліментам та пені. В
обґрунтування позовних вимог
посилалася на ті обставини, що
відповідач є батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 11 жовтня 2004 року з
відповідача було стягнуто аліменти на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4, з 5 жовтня 2004 року і до
повноліття дитини, в розмірі 1/4 частини
зі всіх видів заробітку. З квітня 2008
року відповідач аліменти не сплачував,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
по аліментам, яку позивачка згідно
уточнених позовних вимог визначила у
розмірі 13346,23 гривень. Заборгованість
по аліментам не сплачена, відповідач
відмовляється надавати матеріальну
допомогу сину. Позивачка вважає, що
заборгованість сталася з вини
відповідача, тому він повинен сплатити
їй відповідно до ст.196 СК України
неустойку, яка складає 245096,19 грн..
Враховуючи вищенаведене, просила суд
стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по
сплаті аліментів в розмірі 13346,23 гривні,
пеню за прострочення сплати аліментів
в розмірі 245096,19 гривень та понесені
судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 24 червня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1, заборгованість по
сплаті аліментів в розмірі 13346,23 грн. та
неустойку за прострочення сплати
аліментів за період з 1 квітня 2008 року
по 24 червня 2014 року в розмірі 20 000
гривень, а всього 33 346,23 грн. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 229,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в сумі
104,10 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати і
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів розглянула
справу у відсутності представника
третьої особи - Орджонікідзевського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції, належним чином повідомленої
про час та місце розгляду справи, про що
свідчить повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_5, які підтримали доводи
апеляційної скарги, пояснення
позивачки ОСОБА_1, яка заперечувала
проти скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційних скарг та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі і
мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб
розірвали 17 березня 2005 року ( а.с.8-9).
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 11
жовтня 2004 року з ОСОБА_2 було стягнуто
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частині зі всіх видів заробітку і до
повноліття, починаючи з 5 жовтня 2004
року.

Згідно з постановою про відкриття
виконавчого провадження
Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ від 14
жовтня 2010 року, було відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-7095 від 15 листопада 2004 року на
підставі заяви Іллічівського ВДВС ММУЮ
(а.с.104).

Про закриття виконавчого
провадження 23 вересня 2010 року була
винесена постанова, і закрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-7095 від 15
листопада 2004 року було без виконання у
зв'язку із закінченням строку для
даного виду стягнення (а.с.98).

Згідно з довідкою
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ № 2227/3.3-41-С-16/425-10
від 22 серпня 2013 року сума
заборгованості по аліментам ОСОБА_2 в
період з квітня 2008 року по 08 червня 2010
року становить 12800 гривень. ( а.с.11)

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення суми заборгованості по
аліментам, позивачка зазначила розмір
заборгованості в сумі 12800 грн, як було
розраховано державним виконавцем, але
під час перевірки судом першої
інстанції обгрунтованості її вимог,
судом першої інстанції були
встановлені додаткові обставини, що
вплинули на розмір заборгованості,
оскільки державному виконавцю
відповідач не надав повних відомостей
щодо його роботи і отриманого доходу
(а.с.81,88,135,140). Тому під час розгляду
справи позивачка уточнювала суму боргу
по аліментам, і за власним розрахунком
визначила її в сумі 13346,23 грн..

Відповідач ОСОБА_2 не спростував
розрахунок боргу по аліментам,
виконаний позивачкою, ні в суді першої
інстанції, ані в апеляційному суді.
Відповідач заперечував проти
наявності самої заборгованості,
посилаючись на те, що з 2008 року до
повноліття щомісячно допомагав
матеріально синові, передаючи гроші
йому особисто, а не позивачці. Належних
та допустимих доказів на
підтвердження таких обставин не надав.

Відповідно до вимог ст.195 ч.1,4 СК
України, ст.74 ч.3 ЗУ «Про виконавче
провадження» розмір заборгованості із
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. У разі визначення суми
заборгованості у частці від заробітку
( доходу) розмір аліментів не може бути
менше встановленого Сімейним кодексом
України. Розмір заборгованості за
аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору судом.

Судом першої інстанції також
встановлено, що матеріали виконавчого
провадження знищені, провести
перерахунок заборгованості по
аліментам державний виконавець не має
можливості ( а.с.209).

Не погоджуючись з існуванням боргу
по аліментам, відповідач не оспорював
розмір заборгованості в сумі 13 346,23
гривень.

Відповідно до вимог ст.196 СК
України, при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з п.22 Пленуму Верховного
Суду України, від 15 травня 2006 р. № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
трав щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів
має право на стягнення неустойки
(пені) у розмірі 1% від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір аліментів може бути зменшено
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

При цьому відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у вигляді неустойки (пені)
настає лише за наявності вини цієї
особи. На платника аліментів не можна
покладати таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням банками. В інших
випадках стягується неустойка за весь
час прострочення сплати аліментів.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що в період з
квітня 2008 року по червень 2010 року
відповідач, будучи дієздатною особою,
працював час від часу, і цей факт
визнається самим відповідачем. При
цьому заборгованість по аліментам
виникла саме з його вини, оскільки йому
було відомо про необхідність
сплачувати аліменти, але він офіційно
аліменти не сплачував, станом
виконавчого провадження не цікавився,
тому суд прийшов до висновку, що
відповідач винен в утворенні
заборгованості по аліментам, а тому
повинен сплачувати її в повному
обсязі.

Таким чином, застосування
відповідальності у вигляді
нарахування неустойки пов'язане саме
із винними діями особи - відповідача,
який зобов'язаний був сплачувати
аліменти. Розмір неустойки відповідач
також не оспорював, заперечуючи проти
наявності боргу по аліментам. Тому суд
у відповідності до закону задовольнив
вимоги позивачки про стягнення
неустойки, але, враховуючи положення
ч.2 ст.196 СК України, зменшив суму
неустойки з 245096,19 грн. до 20000 грн..

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
дослідив матеріали справи, дав належну
оцінку наданим сторонами доказам,
правильно застосував норми
матеріального права і обґрунтовано
дійшов висновку про повне задоволення
вимог позивачки щодо стягнення суми
заборгованості по аліментам, і
можливість часткового задоволення
вимог про стягнення неустойки. Рішення
суду достатньо вмотивовано, відповідає
вимогам матеріального права, тому
підлягає залишенню без змін.

Наведені в скарзі доводи не
дають підстав для скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК до вимог, що
випливають із сімейних відносин,
позовна давність не застосовується,
крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч.
2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу.

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки (пені) за
прострочення їх сплати передбачене
ст.196 СК України, а відтак, до вимог
ОСОБА_1 позовна давність застосуванню
не підлягає.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги відповідача про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки до вимог про стягнення пені і
боргу по аліментам суд не застосував
позовну давність, як вимагав
відповідач, не є слушними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спір про суму заборгованості з
аліментів на час винесення судом
рішення був відсутній, а тому
заборгованість мав стягувати
держвиконавець, і у суду не було
підстав для вирішення такого спору,
також не можуть вплинути на
правильність рішення суду.

Заборгованість відповідача утворилась
в ході відкритого виконавчого
провадження з примусового виконання
органом державної виконавчої служби
судового рішення, що визначив розмір
стягуваних сум. Під час розгляду справи
сума заборгованості була збільшена, а
державний виконавець не мав можливості
її перевірити у зв'язку із відсутністю
виконавчого провадження, тобто,
фактично спір про розмір
заборгованості існує, крім того,
заборгованість не може бути стягнута в
межах виконавчого провадження по
стягненню аліментів, оскільки його не
існує.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог,
відшкодовуючи на користь позивачки з
ОСОБА_2 судові витрати, не можуть бути
підставою для зміни або скасування
рішення в цій частині, оскільки судові
витри не відносяться до позовних вимог.
Отже, порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до
неправильного вирішення справи, і були
б підставою для скасування судового
рішення, колегією суддів не
встановлено.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга відповідача підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 24 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді