АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/8903/2014
1-й інстанції: Гайдук С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю "Сіферт
Київ", товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіферт Архітектс"
про визнання співавторства, поновлення
авторських прав на твір архітектури та
припинення дій, що порушують авторське
право, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 1 березня 2010 року
по 1 листопада 2010 року працювала в ТОВ
"Сіферт Київ" на посаді головного
інженера проектів. Зазначала, що під
час роботи в зазначеному товаристві
вона працювала над проектом
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1. У
листопаді 2010 року зазначений проект
був закінчений та переданий у державне
підприємство "Спеціалізована державна
експертна організація - центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" для
експертного дослідження та надання
позитивного висновку. Позивачка
вважає, що вона є співавтором даного
проекту будівництва і їй також
належать відповідні немайнові та
майнові права інтелектуальної
власності на об'єкт архітектури -
проект будівництва готельного
комплексу з підземним паркінгом по
АДРЕСА_1. Однак у подальшому їй стало
відомо, що відповідачі грубо порушують
її авторські майнові та немайнові
права, як співавтора проекту
будівництва готельного комплексу, а
саме: її не зазначено серед співавторів
в проектній документації; без згоди
співавторів на 100 % відчужено авторські
майнові права на проект будівництва на
користь ПрАТ "Промінвестгруп-1" та
отримано винагороду за таке
відчуження; у мережі Інтернет
розповсюджено інформацію про те, що
саме ОСОБА_4 спроектував даний
готельний комплекс під назвою "Sofitel"
тощо.

Посилаючись на те, що з відповідачами у
справі вона не укладала жодного
авторського договору про передачу
авторських майнових прав
інтелектуальної власності на
вищезазначений твір архітектури в
порядку, передбаченому Законом України
"Про авторське право і суміжні права" та
Цивільним кодексом України, просила
суд визнати її співавтором проекту
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія
"Проект"), з відповідними немайновими та
майновими авторськими правами;
вилучити з цивільного обороту та
заборонити відповідачам у справі ТОВ
"Сіферт Київ" та ТОВ "Сіферт Архітектс"
будь-яким чином використовувати проект
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія
"робоча документація"); зобов'язати
відповідачів за власний рахунок та
протягом місяця з моменту набрання
рішенням суду законної сили
опублікувати в засобах масової
інформації інформацію про допущене
порушення авторського права та судове
рішення щодо цих порушень; зобов'язати
відповідачів припинити розповсюдження
проекту будівництва готельного
комплексу з підземним паркінгом по
АДРЕСА_1 (стадія (стадія "Проект");
зобов'язати відповідачів припинити
публікацію проекту будівництва
готельного комплексу з підземним
паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія "Проект");
зобов'язати відповідачів за власний
рахунок та протягом місяця з моменту
набрання рішенням суду законної сили
внести зміни до проекту будівництва
готельного комплексу з підземним
паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія "Проект"),
стосовно зазначення повного переліку
його співавторів.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 19 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Скаржник зазначає,
що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що проект
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1 був
розроблений на підставі ескізного
проекту ОСОБА_4 у 2007 році, оскільки
вищезазначений проект створювався на
замовлення ПрАТ "Промінвестгруп-1" та на
підставі передпроектних рішень,
створених ТОВ "Проектно-будівельна
фірма "Ардок" (I том; а. с. 184). Вважає, що
додані до справи відповідачем малюнки
(I том; а. с. 101-120) не містять жодного
розміру майбутньої будівлі, не мають
жодної розробки інженерії та
конструкцію майбутньої будівлі тощо, а
окрім цього до малюнків не додано
пояснювальну записку, яка є
обов'язковою складовою майбутнього
ескізного проекту. Крім того, суд
безпідставно стверджує, що позивачка
не є співавтором спірного проекту,
оскільки вона не здійснювала творчої
роботи, не виконувала креслення
майбутнього готельного комплексу з
підземним паркінгом.

Представник ТОВ "Сіферт Архітектс" -
Комар М.Ю. заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
вважала, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 1 березня
2010 року по 1 листопада 2010 року працювала
в ТОВ "Сіферт Київ" на посаді головного
інженера проектів.

Так, під час роботи в зазначеному
товаристві вона працювала над проектом
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1.

У листопаді 2010 року зазначений проект
був закінчений та переданий у державне
підприємство "Спеціалізована державна
експертна організація - центральна
службаУкраїнської державної
будівельної експертизи" для
експертного дослідження та надання
позитивного висновку.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду з
указаним позовом, позивачка вказувала
на те, що згідно вимог чинного
законодавства України головний
інженер проекту координує дії
виконавців, веде переговори із
замовником,
субпідрядниками-проектувальниками і
підрядниками, контролює склад
проектної документації та одночасно є
автором або одним з авторів проекту, а
тому вона є співавтором даного проекту
будівництва і їй також належать
відповідні немайнові та майнові права
інтелектуальної власності на об'єкт
архітектури - проект будівництва
готельного комплексу з підземним
паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія "Проект"),
які були порушені відповідачами у
справі.

На підтвердження свого співавторства
на об'єкт архітектури - проект
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія
"Проект") позивачка подала до суду:
технічне завдання на розробку проекту
по телефонізації готельного комплексу
без дати і за її підписом; анкету
замовника на проведення комплексної
державної експертизи інформації та
відомості для укладення договору, в
яких зазначено її прізвище як
головного інженера проекту: результати
зустрічей у таблиці від 8 жовтня 2010
року; накладну № 1, № 2 та № 7, вимогу, а
також генеральний план проекту, де
зазначено прізвище позивачки (І том; а.
с. 31-41).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачкою не надано суду
належних та допустимих доказів того,
які саме творчі креслення нею на стадії
"П" було виконано як головним інженером
проекту, та співавтором якої частини
проекту (стадії "П") твору архітектури
вона являється. Також позивачкою не
надано жодної угоди, яка б свідчила про
її співавторство у зазначеному проекті
твору архітектури. Докази, які були
подані позивачкою на підтвердження її
співавторства у зазначеному проекті,
не містять інформацію щодо предмета
доказування, так як прізвище позивачки
у згаданих вище документах зазначено
лише в силу її посади головного
інженера проекту, яку вона займала в
ТОВ "Сіферт Київ", а також згідно ст. 7
Закону України "Про архітектурну
діяльність" проект об'єкта архітектури
розробляється з обов'язковою участю
головного інженера". Крім того, в роботі
над проектом (стадія "П") в обов'язки
позивачки входило, зокрема,
координація роботи проекту, ведення
переговорів з замовником,
субпідрядниками-проектувальниками і
підрядниками, контроль складу
проектної документації, а відповідно
до положень Закону України "Про
архітектурну діяльність" позивачка не
може бути співавтором об'єкту
архітектури, оскільки вона виконувала
роботу з організації роботи над
проектом.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частини першої статті 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Згідно зі статтею 418 ЦК України особа
має особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності.

За змістом положень ч. 1 ст. 1; ст. 11
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" (далі - Закон) та ч. 1 ст. 435
ЦК України первинним суб'єктом
авторського права є автор твору,
фізична особа, яка своєю творчою працею
створила твір. За відсутності доказів
іншого автором твору вважається особа,
зазначена як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону
співавторами є особи, спільною творчою
працею яких створено твір. Авторське
право на твір, створений у
співавторстві, належить всім
співавторам незалежно від того, чи
утворює такий твір одне нерозривне
ціле або складається із частин. кожна з
яких має самостійне значення.
Відносини між співавторами
визначаються угодою, укладеною між
ними. Право опублікування та іншого
використання твору в цілому належить
всім співавторам. Якщо твір, створений
у співавторстві, утворює одне
нерозривне ціле, то жоден із
співавторів не може без достатніх
підстав відмовити іншим співавторам у
дозволі на опублікування, інше
використання або зміну твору. У разі
порушення спільного авторського права
кожен співавтор має доводити своє
право у судовому порядку.

Статтею 1 Закону України "Про
архітектурну діяльність" визначено
поняття архітектурна діяльність -
діяльність по створенню об'єктів
архітектури, яка включає творчий
процес пошуку архітектурного рішення
та його втілення, координацію дій
учасників розроблення всіх складових
частин проектів з планування, забудови
і благоустрою територій, будівництва
(нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту)
будівель і споруд, здійснення
архітектурно-будівельного контролю і
авторського нагляду за їх
будівництвом, а також здійснення
науково-дослідної та викладацької
роботи у цій сфері.

У той же час, проект - документація для
об'єктів архітектури, що складається з
креслень, графічних і текстових
матеріалів, інженерних і кошторисних
розрахунків, які визначають
містобудівні, об'ємно-планувальні,
архітектурні, конструктивні, технічні
та технологічні рішення, вартісні
показники конкретного об'єкта
архітектури, та відповідає вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил.

Для створення об'єкта архітектури
виконується комплекс робіт, який
включає: підготовку містобудівних умов
та обмежень забудови земельної ділянки
у випадках і порядку, передбачених
законодавством; здійснення в
необхідних випадках передпроектних
робіт, а також заходів з охорони
нововиявлених під час здійснення
будівництва або зміни (у тому числі
шляхом знесення) об'єктів
містобудування, що відповідно до
закону мають антропологічне,
археологічне, естетичне, етнографічне,
історичне, мистецьке, наукове чи
художнє значення; пошук архітектурного
рішення, розроблення, погодження у
визначених законом випадках і
затвердження проекту; виконання
робочої документації для будівництва,
а в разі виконання її або окремих її
частин іншим виконавцем - здійснення
авторського нагляду за таким
виконанням; будівництво (нове
будівництво, реконструкцію,
реставрацію, капітальний ремонт) та
знесення об'єкта архітектури,
архітектурно-будівельний контроль,
технічний та авторський нагляди під
час здійснення будівництва або зміни (у
тому числі шляхом знесення) об'єкта
містобудування; прийняття
спорудженого об'єкта в експлуатацію
(ст. 4 Закону України "Про архітектурну
діяльність").

Отже, з комплексного аналізу наведених
положень Закону України "Про авторське
право і суміжні права" та Закону
України "Про архітектурну діяльність"
для наявності авторства необхідним є
факт створення твору за результатами
творчої діяльності та у галузі
мистецтва спорудження будівель.

Разом з тим, позивачка у своїй позовній
заяві не зазначила яку саме роботу вона
виконувала в межах створення проекту
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1, не
навела жодного доказу на підтвердження
того, що її праця носила творчий
характер по відношенню до створення
спірного твору архітектури і в чому
саме ця творчість проявилась. Також
позивачкою не було подано до суду
належних доказів, які б підтверджували
виконання нею будь-якої творчої праці
взагалі, а також доказів, що
підтверджують її твердження, що вона є
співавтором даного проекту.

Згідно положень ст. 29 Закону України
"Про архітектурну діяльність" об'єктами
авторського права в галузі архітектури
є твори архітектури, містобудування і
садово-паркового мистецтва, а також
плани, креслення, пластичні твори,
ілюстрації, карти та ескізи, що
стосуються архітектури. Особа (особи),
творчою працею якої (яких) створено
об'єкти архітектури як об'єкти
авторського права, вважається автором
(співавторами) цих об'єктів.
Співавторами не можуть бути особи, які
подають автору об'єкта архітектури
технічну, консультаційну чи
організаційну допомогу або такі, що
здійснюють організацію проектування і
будівництва (реконструкції,
реставрації, капітального ремонту),
контроль за виконанням зазначених
робіт.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
пп. 12, 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 4 червня 2010 року № 5
"Про застосування судами норм
законодавства про захист авторського
права і суміжних прав", позивач повинен
довести факт наявності в нього
авторського права і (або) суміжних прав,
факт порушення його прав відповідачем
або загрозу такому порушенню, розмір
шкоди, якщо вона завдана, та
причинно-наслідковий зв'язок між
завданою шкодою і діями відповідача.
При цьому, суду слід виходити із
наявності матеріально-правової
презумпції авторства (частина перша
статті 435 ЦК, стаття 11 Закону № 3792-ХІІ).
Зокрема, первинним суб'єктом, якому
належить авторське право, є автор
твору. За відсутності доказів іншого
автором твору вважається особа,
зазначена як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства). Авторське право виникає в
силу факту створення інтелектуальною
творчою працею автора або співавторів
твору науки, літератури і мистецтва.
Твір вважається створеним з моменту
первинного надання йому будь-якої
об'єктивної форми з урахуванням суті
твору (зокрема, письмової форми,
електронної форми, речової форми).

Посилання скаржника на те, що проект
будівництва готельного комплексу з
підземним паркінгом по АДРЕСА_1 (стадія
"П") створювався на замовлення ПрАТ
"Промінвестгруп-1" та на підставі
передпроектних рішень, створених ТОВ
"Проектно-будівельна фірма "Ардок", є
безпідставними з огляду на наступне.
Так, з публічної інформації станом на
2007-2010 роки (витягів з професійних
видань та мережі "Інтернет") щодо
проекту будівництва готельного
комплексу з підземним паркінгом по
АДРЕСА_1 вбачається, що автором
спірного твору архітектури є
архітектор ОСОБА_4, який створив даний
твір ще у 2007 році. Крім того, дані
обставини підтверджуються ескізами,
виконаними особисто ОСОБА_4 із його
підписом на них як автора у 2007 році,
тобто значно раніше того часу, коли
позивачка ОСОБА_1 прийшла у проект на
стадії "П" в якості головного інженера
проекту у 2010 році (І том; а. с. 58-77; 101-120).

Крім того, посада, на якій працювала
ОСОБА_1 у ТОВ "Сіферт Київ" - головний
інженер проектів (ГІП), не передбачає
творчості та безпосереднього
створення творів архітектури,
натомість функціональні обов'язки ГІП
врегульовані численними
нормативно-правовими актами та
передбачають виконання суто технічної
роботи: проведення, затвердження
певних інженерно-технічних
розрахунків та нагляду за дотриманням
нормативних правил (ДБН) при
проектуванні, тобто виконання процесів
та запровадження або здійснення
методів діяльності.

Отже, суд першої інстанції на підставі
вірно оцінених доказів обґрунтовано
виходив із того, що до обов'язків
скаржника входило здійснення
координації роботи проекту, ведення
переговорів із замовником,
субпідрядниками-проектувальниками і
підрядниками, контроль складу
проектної документації, тобто
виконання суто технічної та
адміністративної роботи, яка взагалі
не пов'язана з творчою працею, а
відповідно, в силу положень чинного
законодавства України ОСОБА_1 не є
співавтором даного об'єкта
архітектури.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивачкою не було доведено факт
співавторства на спірний об'єкт
архітектури - проект будівництва
готельного комплексу з підземним
паркінгом по АДРЕСА_1, а також факт
порушення її авторських прав з боку
відповідачів у справі та обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість ухвалення рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 19 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач