Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю; за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що їй
на праві власності належить Ѕ частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі заповіту ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що відповідачі
у її відсутність змінили замки дверей
будинку та подвір'я, незаконно
вселилися до будинку, тому просила
зобов'язати відповідачів не чинити їй
перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_1 та вселити її до будинку.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 від свого імені і в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9
звернулися до суду із зустрічним
позовом, у якому просили припинити
право власності ОСОБА_3 на Ѕ частини
житлового будинку по АДРЕСА_1,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
спільне володіння та користування
спірним будинком неможливе, частка
ОСОБА_3 не може бути виділена в натурі,
тому внесли на депозитний рахунок
грошові кошти у розмірі 100 тис. грн., що є
вартістю 1/2 частини спірного будинку.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Позов ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють
від свого імені і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2
частини житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею
60,1 кв. м, у тому числі житловою - 37,2 кв. м,
що розташований на земельній ділянці
площею 368 кв. м. Присуджено
виплатити ОСОБА_3 100 тис. грн з
депозитного рахунку територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Одеській
області, що внесені ОСОБА_4 07 жовтня 2013
року за квитанцією № 3980. Визнано за
неповнолітнім ОСОБА_9 право власності
на 1/2 частини житлового будинку з
надвірними спорудами по
АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м, у
тому числі житловою - 37,2 кв. м, що
розташований на земельній ділянці
площею 368 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 05 лютого 2014 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року
скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 будинком по АДРЕСА_1, що
знаходиться у спільній частковій
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Вселено
ОСОБА_3 у будинок по АДРЕСА_1, що
знаходиться у спільній частковій
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_9 У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 березня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
05 лютого 2014 року на підставі пункту 5
частини четвертої статті 328 ЦПК
України.

Постановою Верховного Суду України від
02 липня 2014 року скасовано ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 березня 2014 року, справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржники просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просять
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що житловий
будинок з надвірними спорудами, по
АДРЕСА_1, належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3 та
неповнолітньому ОСОБА_9 у рівних
частках - кожному співвласнику по 1/2
частині.

ОСОБА_9 та його батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5
- зареєстровані й постійно проживають у
цьому будинку, іншого житла вони не
мають.

ОСОБА_3 є громадянкою Російської
Федерації, постійно мешкає в будинку по
АДРЕСА_2, спірним будинком користується
лише під час відпочинку в літній
період.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
16 серпня 2013 року ринкова
вартість 1/2 частини спірного будинку
складає 100 тис. грн, технічна можливість
поділити спірний будинок між
співвласниками відсутня.

07 жовтня 2013 року ОСОБА_4 внесла на
депозитний рахунок територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Одеській
області 100 тис. грн.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив із того, що технічної
можливості поділити будинок між
співвласниками немає, спільне
користування будинком неможливе,
ОСОБА_3 постійно проживає та працює на
території Російської Федерації, а
припинення права власності на 1/2
частину спірного будинку не завдасть
істотної шкоди її інтересам.

Скасовуючи рішення районного суду й
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та відмову в
задоволенні зустрічного позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_3 у спірному будинку
належить 1/2 частка, яка є рівною частці
ОСОБА_9, тому вона не може вважатись
незначною. Сторони знаходяться в
неприязних стосунках, спільне
володіння та користування спірним
будинком є неможливим. Незважаючи на
те, що згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи
неможливо поділити будинок у рівних
частках, сторони мають можливість
установити порядок користування
будинком, оскільки він має три житлові
кімнати та інші приміщення, а внесення
ОСОБА_4 100 тис. грн. грошової
компенсації на депозитний рахунок
вартості належної ОСОБА_3 частки не є
безумовною підставою для позбавлення
її права на частку у спірному майні.

Проте із вказаним висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Такий висновок апеляційного суду є
невірним, оскільки відповідно до
пункту 4 частини першої статті 365 ЦК
України право власності співвласника
на частку в спільному майні може бути
припинено, але за умови, що така шкода
не буде істотною. Саме ця обставина є
визначальною при вирішенні позову про
припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників
(вказана правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
02 липня 2014 року № 6-68цс14).

Таким чином, апеляційний суд у
порушення вимог статей 212 - 214,
315 ЦПК України не врахував вимог
вказаної правової норми та належним
чином не з'ясував, чи не завдасть
інтересам ОСОБА_3 припинення її права
на частку у спільному майні саме
істотної шкоди, враховуючи що остання є
громадянином іншої держави, в якій
проживає й працює, а спірну власність
використовує тільки для літнього
відпочинку.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

У судовому рішенні апеляційний суд
зобов'язаний дати відповіді на всі
доводи апеляційної скарги (статті 315, 316
ЦПК України), оскільки інакше буде
порушено вимоги ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду в такому його елементі як
мотивування судового рішення судом,
який має право на дослідження нових
доказів та переоцінку доказів.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4
та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 лютого 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
М.К.
Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська