Справа № 361/1780/14-ц Головуючий у І
інстанції Білик Г. О. Провадження №
22-ц/780/5242/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка
А.С.,

При секретарі - Бобко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ доходів як об'єктів права
спільної сумісної власності, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в
и л а:

Позивач звернувся до Броварського
міськрайонного суду Київської області
з вищевказаним позовом, в якому з
урахуванням збільшень позовних вимог,
просив визнати об'єктом права спільної
сумісної власності його та ОСОБА_2,
розподілити між ними в рівних частках
отриманий ОСОБА_2 за період з 01.04.2011 року
по 01.10.2013 року дохід від надання в
оренду нежилих приміщень № 22, № 23 в
будинку АДРЕСА_2 в розмірі 1.250.508.22 грн.
та отриманий ним за період з 01.04.2011 року
по 01.10.2013 року дохід від надання в
оренду 13/100 частин нежилого приміщення
в будинку АДРЕСА_1 в розмірі 614.176.14 грн.,
визнавши за кожним із них право
власності на 1/2 частину вказаного
доходу. А також стягнути з ОСОБА_2 на
його користь грошову компенсацію в
сумі 318.166.04 грн., що являє собою половину
різниці між розміром отриманого ОСОБА_2
доходу за період з 01.04.2011 року по 01.10.2013
року від надання в оренду нежилих
приміщень № 22, № 23 в будинку АДРЕСА_2 та
розміром отриманого ним доходу за
період з 01.04.2011 року по 01.10.2013 року від
надання в оренду 13/100 частин нежилого
приміщення в будинку АДРЕСА_1.

Свій позов обґрунтовує тим, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 21.10.1995 року по 03.11.2008 року, під
час якого, ними були придбані 13/100
частин нежилого приміщення, загальною
площею 86.3 кв.м., що розташовані по
АДРЕСА_1 та нежилі приміщення № 22, №23
загальною площею 87,6 кв.м., що
розташовані по АДРЕСА_2..

Відповідно до рішення Апеляційного
суду Київської області від 21.10.2013 року
по справі №22-ц/780/4127/13 вищевказане
нерухоме майно було визнано об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя та розділено між сторонами, а
саме: ОСОБА_2 виділено в натурі нежилі
приміщення № 22, №23 загальною площею 87,6
кв.м. в буд. АДРЕСА_2, а йому - 13/100 частин
нежилого приміщення, загальною площею
86,3 кв.м., в будинку АДРЕСА_1

Як стверджує позивач, після
розірвання шлюбу, сторони у період з
01.04.2011 року по 21.10.2013 року (час
припинення його та ОСОБА_2 права
спільної сумісної власності на
вищезазначені об'єкти нерухомості)
вели підприємницьку діяльність як
фізичні особи-підприємці, здаючи в
оренду, належні їм приміщення. ОСОБА_2
здавала в оренду нежилі приміщення № 22,
№23 в буд. АДРЕСА_2 та отримала дохід в
сумі 1 250508.22 грн., а він - 13/100 частин
приміщення в будинку АДРЕСА_1 та
отримав дохід в сумі 614.17614 грн.

На думку позивача, отримані
сторонами за вказаний період доходи
відповідно до норм сімейного та
цивільного кодексів України,
відносяться до їхнього спільного
майна. А тому те, що відповідачка за
період з 01.04.2011 року по 01.10.2013 року
отримала більший дохід ніж він, як
стверджує позивач, є не тільки
несправедливим, але й абсолютно
незаконним, адже право спільної
сумісної власності передбачає повну
рівність майнових прав щодо його
об'єктів, а тому різниця між отриманим
ним та ОСОБА_2 доходом має бути стягнута
з останньої на його користь.

За таких обставин, позивач звернувся
до суду з даним позовом, який просив
задовольнити.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22.07. 2014 року, позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22.07.2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга мельника І.В. не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що з
21.10.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували
у зареєстрованому шлюбі.

03.11.2008 року шлюб між сторонами було
розірвано на підставі рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області.

Також з матеріалів цивільної справи
вбачається, що у період шлюбу, сторони
придбали наступне майно:

- на підставі договору
купівлі-продажу від 04.11.2003 року,
укладеного товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Торговий ДІМ «Альтран»
та ОСОБА_1 - 13/100 частини нежилого
приміщення, загальною площею 86,3 кв.м.,
що розташоване по АДРЕСА_1;

- на підставі договору
купівлі-продажу від 25.10.2004 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, -
нежилі приміщення № 22 та №23 загальною
площею 87,6 кв.м., що розташовані по
АДРЕСА_2.

21.10.2013 року Апеляційний суд Київської
області, розглянувши апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 04.06.2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ПАТ «Райффайзен
банк Аваль», ПАТ «ОТП Банк» про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, ухвалив рішення,
відповідно до якого вирішив: визнати
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1
слідуюче майно: нежилі приміщення № 22
та № 23 загально площею 87,6 кв.м. в
будинку АДРЕСА_2, вартістю 1555021.00 грн.,
13/100 частин нежилого приміщення
загальною площею 86,3 кв.м. в будинку
АДРЕСА_1, вартістю 1571949.00 грн., виділив
ОСОБА_2 в натурі нежилі приміщення № 22
та № 23 загально площею 87,6 кв.м. в
будинку АДРЕСА_2, вартістю 1555021.00 грн.,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
дані приміщення, виділив ОСОБА_1 13/100
частин нежилого приміщення загальною
площею 86,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1,
вартістю 1571949.00 грн., визнавши за ОСОБА_1
право власності на дане
приміщення.(справа №22-ц/780/4127/13)

При розгляді справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
фізичними особами-підприємцями (ними
заявлені КВЕДи 68.20 - надання в оренду та
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна)

Згідно довідок Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області,
пояснень позивача, його представника
та представника відповідача, з І
кварталу 2011 року по ІV квартал 2013 року
сторони отримували дохід від здачі в
оренду вищевказаного нерухомого майна,
а саме: ОСОБА_2 від здачі приміщень по
АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 від здачі в оренду
приміщень по АДРЕСА_1.

В пункті 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 року вказано, що відповідно до
положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК
України майно приватного підприємства
чи фізичної особи-підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший з подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів від
цієї діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовими
рішеннями у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що набуло
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, з урахуванням того,
що преюдиційні обставини є
обов'язковими для суду, який розглядає
справу навіть у тому випадку, коли він
вважає, що вони встановлені невірно,
колегія суду погоджується з думкою
суду першої інстанції про те, що з
урахуванням положень ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70
СК України доходи отримані колишнім
подружжям від здачі в оренду їхнього
спільного нерухомого майна, за
вказаний позивачем період з 01.04.2011 року
по 21.10.2013 року також могли бути визнані
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя та такими, що
підлягають поділу в рівних частках.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

За правилами ч. 2 ст. 57 ЦПК України ці
данні встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

В ст. 59 ЦПК України вказано, що суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Позивачем не доведено в судовому
засіданні ті обставини на які він
посилався як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому, Броварський
місьрайонний суд Київської області на
законних підставах відмовив позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Так як суд першої інстанції
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому, апеляційну скаргу
мельника І.В. необхідно відхилити, а
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22.07.2014 року
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: