У х в а л а

22 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи:
Пустомитівська державна нотаріальна
контора Львівської області, приватний
нотаріус Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_9, обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Сороки-Львівська
сільська рада Пустомитівського району
Львівської області, про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що вони є
спадкоємцями ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Зазначали, що після
його смерті залишилось майно у вигляді
частини будинку АДРЕСА_1, яке не було
успадковано одночасно з іншим
спадковим майном. Вказаний будинок
належав на праві власності батьку
ОСОБА_10 - ОСОБА_12, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Оскільки право
власності на спірний будинок ОСОБА_12
отримав під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_14, його частка у будинку складала
1/2, а інша 1/2 належала його дружині -
ОСОБА_14, яка після смерті ОСОБА_12
успадкувала весь спірний будинок.
Вважали, що ОСОБА_14 успадкувала спірний
будинок неправомірно, чим порушила їх
права, оскільки після смерті ОСОБА_12
залишилось четверо спадкоємців, жоден
з яких не звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини у встановлений законом строк.
Вважали, що прийняли спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
ОСОБА_14 та ОСОБА_10 до моменту смерті
спадкодавця проживали разом з ним та
вели спільне господарство, тому частки
між ними у спадковій масі повинні бути
розподілені в рівних частках по 1/4
частині кожному. Тобто, ОСОБА_14 не мала
права на спадкування 1/2 частини
будинку. У подальшому 1/4 частину
спірного будинку ОСОБА_14 на підставі
договору дарування від 24 квітня 2001 року
відчужила ОСОБА_3, яка оформила на себе
право власності на частину будинку,
право власності на яку не зміг оформити
на себе ОСОБА_10.

З урахуванням викладеного позивачі
просили суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, серії ААР № 540023, видане
22 грудня 1998 року; визнати
недійсним договір дарування 1/4 частини
житлового будинку від 24 квітня 2001 року;
скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на 1/4 частину
будинку АДРЕСА_1, запис в реєстрову
книгу № 2 за реєстровим № 154;
витребувати у ОСОБА_3 1/4 частину
вказаного будинку; визнати за ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5
р.н.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) право
власності за кожним на 1/16 частину
будинку

АДРЕСА_1.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від

11 жовтня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 17 березня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, серії ААР № 540023, видане в.о.
державного нотаріуса Пустомитівської
державної нотаріальної контори 22
грудня 1998 року, зареєстроване в реєстрі
за № 5058, згідно якого: Назар Є.В. в.о.
державного нотаріуса Пустомитівської
державної нотаріальної контори
посвідчив, що на підставі ст. 529 ЦК
України, спадкоємцем майна ОСОБА_12,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є його
дружина ОСОБА_14, яка проживає в АДРЕСА_2.
Спадкове майно, на яке видане це
свідоцтво складається з 1/4 частини
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, який в цілому складається з
двох житлових кімнат, житловою площею
54,6 кв. м та кухні. До житлового будинку
відносяться такі господарські будівлі
та споруди: літня кухня, два сараї,
вбиральня.

Визнано недійсним договір дарування ј
частини житлового будинку від
24 квітня 2001 року, посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за
№ 727, згідно якого: ОСОБА_14 подарувала 1/4
частину житлового будинку, а
ОСОБА_3 прийняла у дар ј частину
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, який в цілому складається з
двох житлових кімнат, житловою площею
54,6 кв. м та кухні. До житлового будинку
належать такі господарські будівлі та
споруди: літня кухня, два сараї,
вбиральня.

Скасовано державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на

1/4 частину будинку АДРЕСА_1, запис в
реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 154.

Витребувано у ОСОБА_3 ј частину
житлового будинку АДРЕСА_1, отриманого
на підставі договору дарування від 24
квітня 2001 року.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
власності за кожним на 1/16 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 квітня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
даній справі відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_4,
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема, ст.
ст. 48, 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР, що потягло, на
думку заявника, ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Верховного Суду України від 24
березня 2010 року та від 13 жовтня 2010 року
та ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2013 року,
від 20 лютого 2013 року, від 17 квітня 2013
року, від 29 травня 2013 року,
від 30 жовтня 2013 року, від 30 квітня 2014
року та від 4 червня 2014
року.

Із доданих до заяви судових рішень
Верховного Суду України та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ випливає різне визначення
предмета регулювання правових норм,
різні підстави та зміст позовних вимог
й різні фактичні обставини у
порівнянні з судовим рішенням, яке
оскаржується.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті
особи: Пустомитівська державна
нотаріальна контора Львівської
області, приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_9, обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Сороки-Львівська
сільська рада Пустомитівського району
Львівської області, про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним за заявою ОСОБА_3,
поданої представником - ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С. Ф. Хопта

М.Є. Червинська