Р І Ш Е Н Н Я

іМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.10.2014
Провадження №2/425/454/14

Справа №425/1371/14-ц

14 жовтня 2014 року
Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого - судді
Нагорної Н.В.,

при секретарі -
Гайворонській І.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
м.Рубіжне цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно набутих грошей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом, в обґрунтування якого
вказав, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_2
позичив у нього гроші в сумі 50000грн., на
підтвердження чого написав розписку.
05.10.2011 року відповідно до розписки він
звернувся до відповідача надати йому
плити ПК 6х1,2м в кількості 84шт., але ці
вимоги ОСОБА_2 не виконав. Тоді 19.04.2012
року він направив ОСОБА_2 вимогу
повернути гроші, які той позичив у
нього. Цією вимогою він встановив строк
виконання у тридцять днів, тобто до
20.05.2012 року, але у встановлений строк
ОСОБА_2 гроші йому не повернув. У зв'язку
з чим позивач вважає, що ОСОБА_2
безпідставно набув гроші в сумі 50000грн.,
тому відповідно до вимог ст..1212 ЦК
України відповідач зобов'язаний
повернути йому вказану суму. Крім того
позивач вважає, що згідно ч.2 ст.1214 ЦК
України відповідач повинен сплатити
йому проценти за користування вказаною
сумою грошів за період з 21.05.2012 року по
01.03.2014 року. Сума процентів за його
розрахунками складає 6247,50грн. На
підставі викладеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на його
користь як безпідставно набуті гроші в
сумі 56247,50грн., витрати на правову
допомогу в сумі 1500грн. та сплачений
судовий збір у сумі 562,48грн.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_4 дав
ОСОБА_2 50000грн. під купівлю бетонних
плит, про що було складено розписку.
Строк виконання за розпискою
встановлено не було. 05.10.2011 року ОСОБА_4
направив ОСОБА_2 вимогу видати плити,
але вказана вимога виконана не була,
тому ОСОБА_2 було направлено вимогу про
повернення боргу в сумі 50000грн. До
теперішнього часу гроші ОСОБА_4 не
повернуті. Представник також пояснив,
що конкретного договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не
укладали, вони уклали змішаний договір
позики грошей під поставку плит, у
зв'язку з чим представник вважає, що
ОСОБА_2 безпідставно набув гроші в сумі
50000грн., тому просить суд стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_4 50000грн., а
також відповідно до ст..ст.1214, 536 ЦК
України та ст..ст. 15, 27, 56 Закону України
«Про Національний Банк України»
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
проценти за обліковими ставками НБУ в
сумі 6247,50грн., а також витрати на
правову допомогу в сумі 1500грн. та
сплачений судовий збір у сумі 562,48грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив, що з вимогами ОСОБА_4
він не згоден. Свої заперечення
обґрунтував тим, що він дійсно у серпні
2011 року отримав від ОСОБА_4 гроші в сумі
50000грн. за покупку ОСОБА_4 плит в
кількості 84 штуки. Щоб не було проблем з
перевезенням плит, були оформлені
документи через його фірму «ХіКо»,
засновником

якої він являється. Але плити фірмі не
належали, по бухгалтерії вони не
проводились. Вказані плити ОСОБА_4
забрав у жовтні 2011 року. Потім йому
стало відомо, що ОСОБА_4 поставили не ті
плити, але останній їх назад не
повернув. Він також не звертався до
ОСОБА_4 з вимогою повернути йому назад
плити. Він згоден повернути ОСОБА_4
вказану суму 50000грн., якщо він у свою
чергу поверне йому отримані плити.

Представник відповідача ОСОБА_3 з
вимогами ОСОБА_4 не згоден. Суду
пояснив, що ОСОБА_2 написав розписку про
отримання грошей в сумі 50000грн. від
ОСОБА_4 за поставку плит. 84 плити були
доставлені ОСОБА_4, але потім
з'ясувалось, що отримані плити ОСОБА_4
не підходять. ОСОБА_2 не забрав назад
плити, тому що вважає, що свої
зобов'язання він виконав. У зв'язку з
чим просив в задоволенні позову
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, допитавши свідків,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

19 серпня 2011 року ОСОБА_2 власноруч
написав розписку про те, що він взяв
гроші у ОСОБА_4 в сумі 50000грн., що на
19.08.2011 року складає 6250 доларів США по
курсу НБУ, гроші взяв під плити ЖБІ в
кількості 84 плити, що підтверджено
копією розписки (а.с.4). Оригінал даної
розписки знаходиться в матеріалах
цивільної справи №1224/357/12 (а.с.3) за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, та був
досліджений судом під час розгляду
даної справи на стадії дослідження
доказів.

05 жовтня 2011 року ОСОБА_4 направив
ОСОБА_2 вимогу, в якій просив видати
йому будівельні матеріали, а саме:
плити ПК 6х1,2 в кількості 84шт. за ціною
85грн./м2 згідно розписки від 19.08.2011 року
(а.с.5). Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав,
про що він написав в даній вимозі.

19 квітня 2012 року ОСОБА_4 направив
ОСОБА_2 вимогу про повернення боргу, в
якій він просив відповідно до розписки
від 19.08.2011 року й не виконанням його
вимоги передати плити відшкодувати
борг в сумі 50000грн. до 20 травня 2012 року
(а.с.6). Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав
21.04.2012р. (а.с.7).

Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК
України для встановлення фактичних
даних, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в
жовтні 2011 року він працював у ОСОБА_8,
розбирав будівлі та складав
будматеріали, в тому числі плити.
Приїжджав чоловік на ім'я ОСОБА_4 зі
своїми кранами і машинами та забрав
плити, одну частину з яких увезли до
м.Сєвєродонецька, іншу - до Лисичанська.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що
восени 2011 року він працював у ОСОБА_8,
розбирали будівлю. Назбиралось 20 пачек
плит. Приїхав чоловік на ім'я ОСОБА_4 на
забрав 8 з половиною пачек плит, він
допомагав їх вантажити на машини
длінномери.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що
ОСОБА_4 він знає давно. Він також знає
ОСОБА_2. Він був бригадиром у ОСОБА_2,
коли останній дав йому усну вказівку
відвантажити ОСОБА_4 плити. Восени 2011
року ОСОБА_4 приїжджав до нього й вони
домовились про розмір, кількість та
ціну плит. Місяці за два плити були
підготовлені для продажу, тому ОСОБА_4
приїхав та вивіз 84 плити, про які вони
домовлялись, само вивозом.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що
співпрацює з ОСОБА_2 давно. У жовтні 2011
року ОСОБА_2 подзвонив йому та попросив
забезпечити документи на перевозку
плит. Він оформив 5 накладних від фірми
«ХіКо», директором якого являється
ОСОБА_2 Накладні підписував він та
бухгалтер. Оригінали накладних
залишились у нього, а їх копії були
передані водіям, які перевозили плити.

У суду немає підстав ставити під
сумнів достовірність і правдивість
фактів, повідомлених свідками, їх
показання об'єктивно підтверджуються і
не суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Після встановлення зазначених
обставин, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює
випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного
набуття, збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11,
частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства, а за вiдсутноcтi таких
умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв
цивільного законодавства - вiдповiдно
до звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є, зокрема,
речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 205 ЦК
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1
ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, частин 1, 2
ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1ст. 1212 ЦК України дає
можливість дійти висновку про те, що
чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим
чи збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК
України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК
України звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією iз сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Аналізуючи спірні правовідносини
в контексті вказаних норм
матеріального права суд зазначає
наступне.

З матеріалів справи, пояснень
сторін та свідків вбачається, що між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено угоду,
відповідно до якої ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання продати ОСОБА_4 плити
розміром 6х1,2 у кількості 84 штуки за
ціною 50000грн. З метою виконання даного
зобов'язання ОСОБА_4 19 серпня 2011 року
передав ОСОБА_2 гроші в сумі 50000грн., які
останній отримав та написав власноруч
розписку про отримання грошей.

З вимоги від 05.10.2011 року
вбачається, що ОСОБА_4 просив ОСОБА_2
виконати взяті на себе зобов'язання та
поставити йому - ОСОБА_4 плити ПК
розміром 6х1,2 у кількості 84 штуки за
ціною 85грн./м2 згідно розписки від 19.08.2011
року.

Вимогою від 19.04.2012 року ОСОБА_4
просив ОСОБА_2 повернути йому гроші у
сумі 50000грн., у зв'язку з тим, що ОСОБА_2
не передав йому плити відповідно до
розписки від 19.08.2011 року.

Отже даючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд приходить до
висновку, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
існували договірні відносини, які
регулюються нормами зобов'язального
права. В силу ст..ст. 202, 205, 207 ЦК України
договір являється достатньою та
належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей). У разі
порушення договірних зобов'язань
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність, встановлену главою 51
Цивільного Кодексу України, а також
відповідальність, передбачену для
кожного з видів договірних зобов'язань.
Отже, якщо між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу, то особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність, передбачену
Параграфом 1 Глави 54 Розділу ІІІ
Цивільного Кодексу України. У зв'язку з
чим суд зазначає, що у разі виникнення
спору стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень ч. 1
ст. 1212 ЦК України.

Згідно зі ст..ст.3, 4, 11, 119 ЦПК
України підстави та предмет позову
визначає позивач, які відповідно до
ст..ст.31, 215 ЦПК України суд не може
змінити. Оскільки підставою позову
позивач вказав незаконне збагачення,
тому у суду відсутні правові підстави
для задоволення позову, оскільки
встановлено, що між сторонами існували
договірні відносини, які регулюються
нормами зобов'язального права, та їх
характер виключає можливість
застосування до договірних відносин
положень ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наведених вище
підстав.

Оскільки суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, тому відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України сплачені позивачем
судові витрати на відповідача не
покладаються.

Керуючись ст.ст. 5-11, 57-61, 88, 212-215, 292
ЦПК України, на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно набутих грошей -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Рубіжанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційна скарга не була подана. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.В.Нагорна