Справа № 462/729/09
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/4183/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Данилик
І.І.,

з участю: ОСОБА_2, її представника -
ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 26 січня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Латориця» про
стягнення безпідставно збережених
коштів,-

в с
т а н о в и л а:

У січні 2008 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом (а.с.4-5 т.1), який уточнила
під час розгляду справи (а.с.40-41, 133-134,
188-189 т.1), з остаточними вимогами про
стягнення з відповідача у її користь
грошових коштів у сумі 62083 грн. 87 коп., як
таких, що збережені відповідачем у себе
без достатньої на те правової підстави
за її рахунок.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є працівником товариства з обмеженою
відповідальністю (далі-ТзОВ)
«Латориця», і з серпня 2004 року по
жовтень 2009 року нею здійснювались
необхідні витрати, спрямовані на
нормальне функціонування товариства,
зокрема, на оплату за електроенергію,
послуги телефонного зв'язку та інші
платежі на загальну суму 62083 грн. 87 коп.,
що підтверджується, на її думку,
звітами про використання коштів,
наданих на відрядження або під звіт,
квитанціями, фіскальними чеками та
актами звіряння взаєморозрахунків.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 26.01.2010 року позов
задоволено. Стягнуто з ТзОВ «Латориця»
в користь ОСОБА_5 62083 грн. 87 коп.
безпідставно збережених товариством
коштів, 620 грн. 83 коп. судового збору та 30
грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 62734 грн. 70 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка не
брала участі у розгляді даної справи,
однак, вважає, що оскаржуване рішення
стосується її прав та обов'язків,
оскільки присуджені позивачеві кошти
підлягають стягненню з товариства,
одним із учасників якого вона є.

Апелянт просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачеві у задоволенні вказаного
позову. Свої доводи обґрунтовує тим, що
вимоги позивача не доведені, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_5 працювала завідуючою
магазином ТзОВ «Латориця» і що вона
використовувала для оплати саме свої
особисті кошти, а не кошти товариства.
Зазначає, що угоди між ТзОВ «Латориця»
і ОСОБА_5 про те, що остання має право
оплачувати витрати товариства своїми
коштами, немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони позивача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив з того, що її вимоги
ґрунтуються на нормі закону та
доведені доказами, які вона надала
суду.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїх внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін.

Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експерта.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
безпідставно зберіг у себе за рахунок
позивача грошові кошти в сумі 62083 грн. 87
коп., що підтверджується звітами про
використання коштів, наданих на
відрядження або під звіт, квитанціями,
фіскальними чеками та актами звіряння
взаєморозрахунків, а тому такі
підлягають стягненню з ТзОВ «Латориця»
в користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком районного суду,
виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що
відповідно до п.п. 3.1, 11.5 Статуту ТзОВ
«Латориця», ОСОБА_6 та апелянт ОСОБА_2 є
учасниками товариства, частка кожного
з яких у статутному фонді товариства
становить 50%.

У відповідності до п.11.1 Статуту, майно
товариства складають основні фонди та
обігові кошти, а також інші цінності,
вартість яких відображається у
самостійному балансі Товариства.

Джерелами утворення майна Товариства є
грошові та майнові внески учасників:
доходи, отримані від реалізації
продукції, робіт, послуг та інших видів
господарської діяльності (п.11.3
Статуту).

Товариство самостійно вирішує всі
питання, пов»язані з фінансуванням
своєї господарської діяльності (п.11.10
Статуту).

У відповідності до п.21.2 Статуту,
позачергові збори учасників
скликаються директором Товариства при
наявності обставин, визначених в цьому
Статуті, у разі неплатоспроможності
Товариства, а також у будь-якому іншому
випадку, якщо цього потребують
інтереси Товариства в цілому, зокрема,
якщо виникає загроза значного
скорочення статутного фонду.

В матеріалах справи немає жодного
доказу на підтвердження тієї
обставини, що товариство потребувало
залучення коштів від фізичних осіб для
виконання своєї статутної діяльності
внаслідок неплатоспроможності
товариства, та що для вирішення цього
питання скликались збори учасників
товариства.

Представлені позивачем квитанції,
рахунки щодо сплати товариством коштів
через позивача, та звіти про
використання коштів, наданих для
відрядження або під звіт, не
підтверджують той факт, що товариством
були використані саме особисті кошти
позивача.

Крім того, відповідно до Порядку
складання Звіту про використання
коштів, наданих для відрядження або під
звіт, затвердженого наказом ДПА
України від 19.09.2003 р. №440, такі звіти
надаються до закінчення третього
банківського дня, наступного за днем, у
якому платник податку завершує таке
відрядження або завершує виконання
окремої цивільно-правової дії за
дорученням та за рахунок податкового
агента платника податку, що надав кошти
під звіт.

Зазначений Звіт складається
фізичними особами, що отримали такі
кошти на підприємствах всіх
організаційно-правових форм або у
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності. Звіти
перевіряє та заповнює графи «Звіт
перевірено», «Залишок внесений
(перевитрата видана) у сумі за
касовим ордером», бухгалтерські
проводки, розрахунок штрафу та суми
утриманого податку за
несвоєчасно повернуті витрачені
кошти на відрядження або під звіт,
особа, що надала такі кошти, а
доцільність проведених цих витрат та
«Звіт затверджено», підписує керівник
(податковий агент).

Таким вимогам подані позивачем
звіти не відповідають.

Відтак, квитанції, рахунки та зазначені
звіти не підтверджують обставин, на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх вимог.

Надані позивачем акти звіряння
взаєморозрахунків між ТзОВ «Латориця»
та позивачем, відповідно до яких
загальна заборгованість товариства
перед позивачем становить 62083 грн. 87
коп., теж не можуть свідчити про
підставність вимог позивача із
наведених вище мотивів.

Окрім того, як встановлено матеріалами
справи, ТзОВ «Латориця» не укладало
будь-яких угод про надання
матеріальної допомоги, не зверталося
до третіх осіб з метою отримання
кредитних коштів, не відбувалося
збільшення статутного фонду.

Між тим дії директора юридичної особи
не відповідали закону та вимогам
статуту, яким передбачено порядок
діяльності товариства.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів доходить висновку про те, що
позовні вимоги позивача не доведені, а
тому підстав для їх задоволення у суду
першої інстанції не було.

Суд першої інстанції не дав належної
оцінки доказам, які подала позивач в
обґрунтування своїх вимог, а тому
дійшов неправильного висновку про
наявність правових підстав для їх
задоволення, допустивши порушення норм
як матеріального, так і процесуального
закону.

Враховуючи те, що за оскаржуваним
рішенням суду присуджені позивачеві
кошти підлягають стягненню з
товариства, учасником якого є апелянт,
колегія суддів вважає, що воно
стосується прав апелянта, оскільки
вона, як учасник товариства, несе ризик
збитків, пов»язаних з діяльністю
товариства в межах вартості свого
вкладу, який становить половину
статутного фонду товариства.

Таким чином, оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 з підстав, визначених
п.п.2, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням
апеляційним судом нового рішення про
відмову позивачеві у задоволенні її
позову в повному обсязі з наведених
вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п. 2, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 січня 2010 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
_____________ Бойко С.М.

Судді:
_____________ Береза В.І.

_____________ Штефаніца Ю.Г.