АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/7092/2014
Головуючий у І інстанції: Саламон О.Б.
Доповідач: Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Корчевного Г.В.,

Суддів: Лапчевської О.Ф.,
Оніщука М.І.,

при секретарі: Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 03 квітня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (далі позивач) звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просить
стягнути з відповідачів ОСОБА_1 (далі
відповідач 1) та ОСОБА_3 (далі відповідач
2) заборгованість за кредитним
договором в сумі 108 264,29 доларів США
еквівалент 865 356,47 грн.), з яких: 84 166,54
доларів США (еквівалент 672 743,15 грн.) -
заборгованість за кредитом; 24 097,75
доларів США (еквівалент 192 613,32 грн.) -
відсотки та 3 158 551, 13 грн. - пені,
посилаючись на те, що відповідач 1 уклав
кредитний договір, внаслідок
невиконання вимог якого виникла
зазначена заборгованість, а
відповідальність поручителя
(відповідача 2) настає у випадку, коли
боржник не виконує або неналежним
чином виконує свої грошові
зобов'язання, при цьому поручитель і
боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 03 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „ОТП Факторинг
Україна" заборгованість за кредитом у
розмірі 865 356, 47 грн. (еквівалент 108 264,29
дол. США), пеню в розмірі - 800 000 грн. та
витрати по сплаті судового збору з
кожного по 1 720, 5 грн.

У задоволенні інших вимог позову
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Посилається, що розрахунок
заборгованості позичальника здійснено
невірно, він є необґрунтованим та
недоведеним.

Зазначає, що умова п. 4.1.1 кредитного
договору, яким визначено пеню в розмірі
365 % річних, суперечить засадам рівності
учасників цивільних відносин та є
нікчемною.

Крім того, вказує, що ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не має права
вимагати від позичальника погашення
кредитної заборгованості в доларах
США, оскільки не має відповідної
ліцензії НБУ. Також позивачем
неправомірно розраховано пеню в
доларах США.

Вказує, що позивач порушив вимоги ч. 10
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки не звертався з
попереднім повідомленням щодо
необхідності дострокового повернення
всієї суми кредиту, тому вимоги
позивача є передчасними.

Крім того, зазначає, що порука, яка
виникає на підставі договору поруки
№SR007/046/2007 від 27 березня 2007 року є
припиненою з 22 грудня 2010 року, оскільки
саме в цей день минув шестимісячний
строк пред'явлення вимоги до
поручителя, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником за
всіма правами та обов'язками ЗАТ «ОТП
Банк».

Відповідно договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 05.11.2010 року ПАТ
«ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняло право
вимогу за кредитним договором
№CNL-007/046/2007 від 27.03.2007 р., укладеним з
відповідачем 1.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 27.03.2007 р. між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем 1 укладено
кредитний договір №CNL-007/046/2007, згідно з
яким останньому надано кредит у
розмірі 100 000 доларів США строком до
27.03.2017 р. зі сплатою фіксованої
процентної ставки 13,99 % річних за
користування кредитом. Кредитні кошти
призначені на споживчі цілі.

Відповідно до п. 4.1.1 ч. 2 Кредитного
договору за порушення строків
повернення відсотків за користування
кредитом, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмірі 1% від
суми несвоєчасного виконання боргових
зобов'язань за кожний день прострочки.

В забезпечення виконання зобов'язань
відповідачем 1, 27.03.2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем 2 був укладений
договір поруки, відповідно до умов
якого поручитель зобов'язується
відповідати перед кредитором в повному
обсязі за своєчасне і повне виконання
зобов'язань по кредитному договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори. Відповідно до
ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Оскільки
сторони уклали договір, вони набули
взаємних прав та обов'язків.

Статтею 525 ЦК України передбачено
заборону односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно договору, а ст. 530 ЦК України
вимагає: " Якщо у зобов'язанні
встановлений строк виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк."

Статтею 546 ЦК України визначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За неналежне виконання обов'язку по
сплаті процентів та поверненню кредиту
відповідачеві нараховуються штрафні
санкції.

Згідно умов ст. ст. 553 - 554 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
своїх зобов'язань і відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
підписанням договору сторонами
досягнуто домовленість щодо
встановлення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
має повернути позикодавцеві позику
(грошові у такій самій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій
самій кількості, такого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позивачем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Повідомлення позивача про
необхідність усунути порушення умов
кредитних договорів та процентів за
користування кредитом доводилися до
відома відповідачів у відповідності
умов кредитного договору, однак
останніми не було вчинено жодних дій,
які б свідчили про намір у
добровільному порядку сплатити
прострочену заборгованість.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції щодо не прийняття до
уваги свідчення представника апелянта,
про те, що боржникам не направлялись
попередні повідомлення щодо
необхідності дострокового повернення
всієї суми так як в матеріалах справи
наявні докази зворотного, а саме копії
досудових вимог, описів вкладення в
цінний лист та квитанцій, що
підтверджують направлення позивачем
боржникам зазначених вимог на адреси,
зазначені сторонами в кредитному
договорі та в договорі поруки.

Крім того, посилання представника
апелянта на неправильність розрахунку
не знайшла свого підтвердження в
матеріалах справи, в яких наявний
розрахунок заборгованості (а.с. 24), з
зазначенням дати видачі кредиту, суми
виданого кредиту, дати та суми
погашення кредиту, періоду нарахування
відсотків та пені, яким підтверджено
порушення з боку відповідача 1 умови
договору в частині неповернення
кредиту на несплати відсотків, за
користування кредитом, а відтак -
невиконання ним взятих на себе
зобов'язань.

Позивачем надано суду виписку по
рахунку №6365 відповідача 1, що
відображає та підтверджує факт видачі
коштів, періодичність, системність
внесення платежів в рахунок погашення
кредиту, що підтверджує правильність
нарахованої заборгованості по тілу ту
та відсотків.

З вищевказаного вбачається, що
відповідач 1, не сплативши у вказаний
договорі строк кредит, порушив вимоги
ст. 530 України, відповідно до якої, якщо
у зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що всупереч договірним
зобов'язанням в установлені терміни
позичальником не повернуто належні
грошові суми, відтак в порушення вимог
закону, відповідач 1 в односторонньому
порядку відмовився від виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно умов договору поруки,
відповідальність поручителя настає у
випадку, коли боржник не виконує або
неналежним чином виконує свої грошові
зобов'язання.

Відповідач 2, у відповідності до ст. 60
ЦПК України, не надав до суду
заперечень на позовну заяву,
зустрічного позову про визнання
договору поруки припиненим чи
недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що посилання представника
апелянта щодо нікчемності п. 4.1.1.
Кредитного договору, є
необгрунтованими та недоведеними, так
як відповідач не подавав до суду
зустрічного позову з вимогою про
визнання даного пункту договору
нікчемним, відсутні відомості про
оспорювання даного пункту договору в
судовому чи іншому порядку, що
унеможливлює прийняття судом посилань
представника апелянта щодо його
нікчемності як належних та допустимих.

Оскільки дана умова кредитного
договору існувала на момент підписання
кредитного договору стороною
відповідача 1, а у відповідності до ст.
627 ЦК України сторони є вільними в
укладанні поговору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог законодавства
України, то підписавши кредитний
договір сторони погодились на всі
зазначені в ньому умови.

Щодо доводів апеляційної скарги про
те, що боргові зобов'язання в
кредитному договорі виражені в
іноземній валюті, а саме в дол. США, а
позивач не має ліцензії на здійснення
операцій з іноземною валютою, а тому не
має права вимагати від позичальника
погашення кредитної заборгованості у
дол. США, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір укладався з ЗАТ «ОТП
Банк».

ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником за
всіма правами та обов'язками ЗАТ «ОТП
Банк».

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 05.11.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило,
а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло
право вимоги за кредитним договором
№CNL-007/046/2007 від 27.03.2007 p., укладеним з
відповідачем 1.

Тобто, кредитний договір укладався з
банківською установою, яка мала право
на здійснення валютних операцій.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію фінансової установи
позивач має право здійснювати такий
вид фінансових послуг як надання
факторингу.

Крім того у відповідності до договору
комісії від 05.11.2010 p., укладеного між
позивачем та ПАТ «ОТП Банк», останній
приймає платежі у іноземній валюті та
конвертує їх в українську валюту з
подальшим перерахуванням на користь
комітента, позивача.

Відповідно до ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті в гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої постановлено
рішення, суд присуджує з другої сторони
всі судові витрати. Якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог .

Відтак, суд вірно стягнув з
відповідачів сплачені позивачем
судові витрати: а саме - судовий збір з
кожного в розмірі 1 720, 5 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „ОТП
Факторинг Україна" заборгованості за
кредитом у розмірі 865 356, 47 грн.
(еквівалент 108 264,29 дол. США), пеню в
розмірі - 800 000 грн. та витрат по сплаті
судового збору з кожного по 1 720, 5 грн.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 03 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: