Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Парінової І.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» про визнання
незаконним розпорядження про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 16
липня 2014 року,

встановила:

У лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 26 лютого 2010 року перебувала з
відповідачем у трудових відносинах,
працювала на посаді оператора з обліку
виробництва трубопрокатного цеха № 2.
Розпорядженням № 121/ок від 5 лютого

2014 року її було звільнено із займаної
посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
працівників.

Вважала, що звільнення є незаконним,
проведене з порушенням вимог трудового
законодавства, а саме ч. 2 ст. 40, ст. 43, ч.ч.
1, 3 ст. 49-2,

ч. 3 ст. 184 КЗпП України, тому просила
поновити її на роботі, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та відшкодувати моральну
шкоду.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 червня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 липня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження ТОВ
«ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» №121ок від 5
лютого 2014 року; поновлено ОСОБА_3 на
посаді оператора по обліку виробництва
ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» з

5 лютого 2014 року; стягнуто з ТОВ
«ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 8 694 грн
без врахування податків, страхових та
інших обов'язкових платежів; на
відшкодування моральної шкоди
стягнуто 500 грн. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ» просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення по часткове
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що
звільнення ОСОБА_3 проведено з
порушенням вимог трудового
законодавства, зокрема ст. 49-2 КЗпП
України.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 з 26 лютого 2010
року по 5 лютого

2014 року знаходилась у трудових
відносинах з ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ»,
де працювала на посаді оператора з
обліку виробництва трубопрокатного
цеха № 2 (далі - ТПЦ №2).

З метою оптимізації управління
підрозділами та раціонального
використання трудових ресурсів 23
червня 2011 року було видано наказ

№ 413 «Про зміни в організаційній
структурі управління ТОВ «ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ», яким у ТПЦ № 2 скасовано в
повному складі бригада з
обслуговування складу заготовки
металу з 23 одиниць, а саме: бригадир з
переміщення сировини, напівфабрикатів
та готової продукції - 5 одиниць;
оператор з врахування виробництва - 6
одиниць; стропальник - 12 одиниць.

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_3 у
відпустці по догляду за дитиною з 21
березня 2011 року по 31 січня 2014 року, з
наказом остання була ознайомлена 3
лютого 2014 року.

Одночасно з попередженням про
звільнення ОСОБА_3 було запропоновано
переведення на вакантні посади з
можливістю перепідготовки та навчання
новим професіям (спеціальностям), від
чого остання відмовилась та 4 лютого 2014
року ОСОБА_3 звернулася до ТОВ
«ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» та профспілкової
організації з відповідними заявами про
дострокове звільнення її з роботи за п.
1 ст. 40 КЗпП України з 5 лютого 2014 року

а.с. 18-19).

Розпорядженням № 121/ок від 5 лютого 2014
року ОСОБА_3 було звільнено із займаної
посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
працівників з 5 лютого 2014 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Положеннями з ч. 2 ст. 40 КЗпП України
визначено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 19
постанови від 6 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» (зі змінами) роз'яснив, що,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1

ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати,
чи дійсно у відповідача мали місце
зміни в організації виробництва і
праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду
України не допускає можливості
поновлення працівника на роботі тільки
тому, що він не був вчасно попереджений
про наступне вивільнення, і роз'яснює,
що недотримання строку попередження
працівника при звільненні, якщо він не
підлягає поновленню на роботі з інших
підстав, тягне лише зміну судом дати
звільнення з урахуванням строку
попередження, протягом якого він
працював (п.19 постанови «Про практику
розгляду судами трудових спорів»).

Крім того, суд не дав оцінки тій
обставині, що сам працівник виявив
бажання звільнитися раніше, ніж
закінчиться зазначений строк
попередження про звільнення. При цьому
4 лютого 2014 року позивачка подала
заяву роботодавцю з проханням
скоротити строк попередження про
звільнення та зазначила дату, з якої
бажає бути звільненою (а.с. 19, 20).

Звертаючись з апеляційною скаргою,
позивачка посилалася на те, що шість
одиниць операторів з обліку
виробництва було скорочено, і шість
одиниць операторів з обліку
виробництва було утворено, але в
іншому підрозділі - в службі директора
з виробництва.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
зазначив, що оператори з обліку
виробництва були переведені на
позмінний режим роботи, а ОСОБА_3 раніше
працювала у денну зміну, тому вимушена
була відмовитися від запропонованої
роботи.

Проте, суд апеляційної інстанції не
зазначив, яким доказами цей факт
підтверджується. Рішення фактично
ґрунтується на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про поновлення на роботі, апеляційний
суд посилався на те, що суд не дослідив
чи були наявні вільні посади
операторів по обліку виробництва на
підприємстві, чи користувався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі, а також
не перевірив дотримання роботодавцем
інших гарантій та пільг, передбачених
главою ІІІ-А КЗпП України.

Проте своїх процесуальних функцій,
передбачених ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд, не виконав.

У разі ухвалення нового рішення або
зміни рішення суд апеляційної
інстанції в мотивувальній частині
рішення дає оцінку доказам, що наявні в
матеріалах справи, а також новим
доказам, якщо вони досліджувалися, в їх
сукупності за правилами, встановленими
ст. 212 ЦПК.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні в
справі докази, не витребував нових, та
не навів належних доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції.

Вище викладене свідчить про те, що суд
не дав належної оцінки всім доказам у
справі, допустив неправильне
застосування норм матеріального
закону, припустився порушень норм
процесуального права та, які згідно з ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалено апеляційним судом
рішення з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.К. Парінова

І.М. Фаловська