У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Коротуна В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

представника ПАТ «Укрсоцбанк» Трегуб
О.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу
виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в особі їх представника ОСОБА_6 на
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року
видано виконавчий лист на примусове
виконання рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 14 лютого
2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
13 травня 2014 року матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6
на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року повернуто
до суду першої інстанції для
подальшого повернення апеляційної
скарги, особі, яка її подала.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
особі їх представника ОСОБА_6 просять
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права, а справу направити для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 14 лютого 2011 року
стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5
заборгованість у розмірі 1 553 844 грн 87
коп. та витрати, пов'язані з вирішенням
справи в третейському суді в розмірі 15
983 грн 44 коп.

Повертаючи апеляційну скаргу
представника відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 березня 2014 року, апеляційний суд
виходив з того, що матеріали справи з
апеляційною скаргою представника
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5- ОСОБА_6
підлягають поверненню до суду першої
інстанції для повернення апеляційної
скарги скаржнику, оскільки оскарження
ухвали суду про видачу виконавчого
листа на примусове виконання рішення
третейського суду не передбачено
цивільно-процесуальним законодавством
України.

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що відповідно до положень ст. 293
ЦПК України та ст. 389-11 ЦПК України
ухвала про видачу виконавчого листа на
примусове виконання рішення
третейського суду не міститься у
переліку ухвал, на які можуть бути
подані апеляційні скарги окремо від
рішення суду, відповідно й не підлягає
оскарженню в апеляційному порядку, а
нормами ст. 389-11 ЦПК України не
передбачено оскарження такої ухвали
суду першої інстанції.

Проте погодитися з висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень Закону України
«Про третейські суди» третейський суд -
недержавний незалежний орган, що
утворюється за угодою або відповідним
рішенням заінтересованих фізичних та
(або) юридичних осіб у порядку,
встановленому цим Законом, для
вирішення спорів, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин.

Крім того, згідно з пп. 4, 9 ч. 4 ст. 56
Закону України «Про третейські суди»
компетентний суд відмовляє в
задоволенні заяви про видачу
виконавчого документа, якщо рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди, а
також якщо третейський суд вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які
не брали участі у справі.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Крім того, рішенням Конституційного
суду України щодо офіційного
тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції
України, визначено, що частину першу ст.
55 Конституції України треба розуміти
так, що кожному гарантується захист
прав і свобод у судовому порядку. Суд не
може відмовити у правосудді, якщо
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства вважають, що їх права
і свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Таким чином, враховуючи положення
статей 55, 64, 124 Конституції України, а
також аналізуючи зміст Закону України
«Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК
України, третейський суд як
недержавний орган за цим Законом має
повноваження вирішення спорів лише тих
сторін, якими укладено угоду (прийнято
рішення) про передачу спору на розгляд
третейського суду, і ці повноваження
третейського суду не поширюються на
спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є
інші особи, які не були сторонами
третейської угоди, або спори, які
стосуються прав і обов'язків інших
осіб, що не є сторонами третейської
угоди.

Статтею 8 Конституції України
визначено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права, а норми
Конституції України є нормами прямої
дії.

Тому, виходячи з принципу верховенства
права, положень статей 21, 22 Конституції
України щодо непорушності
конституційних прав особи, ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
права особи на доступ до суду і
справедливий розгляд його справи
судом, а також правил статей 3, 15 ЦК
України, статей 1, 3, 4 ЦПК України щодо
права особи на судовий захист
цивільного права та інтересу слід
дійти висновку про пріоритетність
права особи на судовий захист
цивільних прав і інтересів, у тому
числі шляхом оскарження дій і рішень.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо
офіційного тлумачення положень пункту
2 частини першої статті 293 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про забезпечення апеляційного
оскарження ухвал суду) від 28 квітня 2010
року № 12-рп/2010 вказав, що відповідно до
п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією
із основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Оскільки в ст. 293 ЦПК України не
міститься прямої заборони оскарження в
апеляційному порядку ухвали про видачу
виконавчого документа за рішенням
третейського суду, то висновок
апеляційного суду про те, що така
ухвала не може бути оскаржена в
апеляційному порядку є помилковим.

За таких обстави ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи до апеляційного суду для
вирішення питання про прийняття
апеляційної скарги до розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
особі їх представника ОСОБА_6
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:

В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак