Справа № 369/5096/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/5837/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Даценко Л.М.,
Таргоній Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
серпня 2014 року за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

встановила:

у травні 2014 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом.

Свої вимог обґрунтував тим, що 12 червня
2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір, за яким останній
отримав кредит у розмірі 26 883,03 дол. США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 12 червня 2015 року. Банк
зобов»язання перед відповідачем
виконав у повному обсязі.

У порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_2 свої зобов»язання
належним чином не виконав, а саме не
здійснював погашення заборгованості
за кредитом у встановлені договором
строки.

У зв»язку з чим ОСОБА_2 станом на 22
квітня 2014 року має заборгованість за
кредитом 21 592,32 дол. США (що за курсом НБУ
становить 190 827,92 грн.), заборгованості
по процентам за користування кредиту - 4
743,60 дол. США (що за курсом НБУ становить
242 858,60 грн.), пеня за несвоєчасне
виконання зобов»язань за договором - 394
992,17 дол. США (що за курсом НБУ становить
4 442 655,87 грн.).

Зважаючи на позовну давність щодо
вимог про стягнення неустойки вказали,
що розмір пені становить 1 391 851,95 грн.). У
якості забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами та
ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1 727 365,38 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
серпня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 385 513,43
грн., та судові витрати в розмірі 3654 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 07 серпня 2014 року,
прийняти нове, яким в задоволенні
позову відмовити. Зазначила, що рішення
ухвалене з невірним застосуванням норм
матеріального та неповним з»ясуванням
обставин справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року
між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №490076920.

У п.2 договору визначено, що банк надає
позичальникові кредитні кошти в
розмірі 26 883,03 дол. США. Кредит надавався
на купівлю транспортного засобу, з
кінцевим терміном повернення 12 червня
2015 року, також п.2.2 договору вказано, що
за користування кредитом
встановлюється плата у вигляді
процентів в розмірі 13,99%.

Крім цього, п.3 договору передбачено, що
позичальник зобов»язується в порядку
та на умовах, що визначені даним
договором повертати кредит,
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, сплачувати
неустойку та інші, передбачені
договором платежі та виконувати інші
обов»язки, що передбачені договором.
Повернення кредиту (його частини) та
сплата процентів за користування
кредитом здійснюється позичальником в
порядку та на умовах, що визначені у
додатку №1 до цього договору, який є
невід»ємною частиною.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов»язання настають правові
наслідки, встановлені договором чи
законом.

За ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит (грошові кошти) та сплатити
проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати повернення частини позики, що
залишилась, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст.1048 ЦК
України.

Також за умовами кредитного договору
ОСОБА_2 мав вчасно сплачувати відсотки,
нараховані за користування кредитом і
частку кредиту у визначений договором
строк.

За порушення строків повернення
кредитної заборгованості та відсотків
за користування кредитом, передбачених
договором, позичальник сплачує
кредитору пеню.

Також, п.9.8. договору встановлено, що
передбачена договором пеня
розраховується від суми та у валюті
простроченого зобов»язання та
сплачується у гривнях, виходячи з
офіційного курсу гривні до валюти
кредиту, встановленого НБУ на день
відповідного платежу по сплаті пені.

У п.6.1 кредитного договору вказано, що
банк має право вимагати дострокового
повернення кредиту у разі істотного
порушення позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором.

07 жовтня 2009 року Шахтарським
міськрайонним судом Донецької області
було видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в
розмірі 219 916,95 грн. та в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернено стягнення на
заставне майно: автомобіль марки Toyota
Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1.

Доводи представника відповідача щодо
незаконності видачі Шахтарським
міськрайонним судом судового наказу,
суд вірно не взяв до уваги, так як на час
розгляду справи даний наказ набрав
законної сили.

З постанови державного виконавця
відділу ДВС Києво-Святошинського
районного управління юстиції від 14
квітня 2014 року повернуто виконавчий
документ стягувачу. При цьому в ході
здійснення виконавчого провадження
було реалізовано предмет застави -
автомобіль. З поданого суду розрахунку
вбачається, що сума реалізації була
направлена на погашення
заборгованості за кредитним договором,
але її було не достатньо.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 і в подальшому порушив строки
погашення заборгованості та сплати
відсотків за користування кредитом. 25
квітня 2014 року направлено вимогу про
погашення заборгованості.

Позивачем надано суду достатньо
доказів на підтвердження прострочення
ОСОБА_2 строків повернення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом та наявної заборгованості
станом на 22 квітня 2014 року має
заборгованість 21 592,32 дол. США (що за
курсом НБУ на дату розрахунку
становить 242 858,60 грн.), заборгованості
по процентам за користування кредиту - 8
237,85 дол. США (що за курсом НБУ на дату
розрахунку становить 92 654,83 грн.), пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 119 406,23 дол. США (що за
курсом НБУ становить 1 359 396,58 грн.).

12 червня 2008 року між ЗАТ
«Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено
договір поруки №490076920-П.

У відповідності до умов даного
договору ОСОБА_1, як поручитель,
поручається за виконання боржником
обов»язків, що виникли на підставі
основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому: обов»язок повертати банку
кредит рівними частинами, у терміни,
визначені основним договором та
додатком №1 до основного договору, але
в будь-якому випадку не пізніше 12
червня 2015 року; обов»язок щомісяця
сплачувати банку проценти за
користування кредитом у терміни,
визначені основним договором та
додатком №1 до договору; обов»язок у
випадках, передбачених основним
договором або законодавством України,
у строк не пізніше 10 днів з дати
пред»явлення відповідної вимоги
достроково (до настання термінів або
строків повернення/сплати, зазначених
вище у цьому пункті), повернути банку
кредит, сплатити проценти за
користування ним і виконати інші
обов»язки, що виникають із основного
договору; обов»язок сплатити банку
неустойку (штраф, пеня) та понад суму
неустойки (пені, штрафів) відшкодувати
збитки, заподіяні банку невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за основним
договором.

Так, ст.3 договору поруки передбачено,
що боржник та поручитель відповідають
перед банком за порушення обов»язків
як солідарні боржники.

За ст.543 ЦК України у разі солідарного
обов»язку боржників кредитор має право
вимагати виконання обов'язку частково
або в повному обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо.

Перевіривши подані суду розрахунки по
кредиту, суд вірно вважає, що з ОСОБА_1,
як поручителя за невиконання
обов»язків по кредитному договору
ОСОБА_2, слід стягнути заборгованість,
яка станом на 22 квітня 2014 року має
заборгованість 21 592,32 дол. США (що за
курсом НБУ на дату розрахунку
становить 242 858,60 грн.), заборгованості
по процентам за користування кредиту - 8
237,85 дол. США (що за курсом НБУ на дату
розрахунку становить 92 654,83 грн.).

Згідно зі ст.ст.256,257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

За ст.258 ЦК України позовна давність в
один рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи встановлено, що
загальна сума пені в розмірі 394 992,17 дол.
США грн. нарахована позивачем за весь
період заборгованості до 22 квітня 2014
року.

При визначенні розмірі неустойки суд
також правильно враховує положення
ст.551 ЦК України, за якою розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
значення для справи.

Відповідно до роз»яснень п.27 постанови
№5 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року істотними обставинами в
розумінні ст.551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов»язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов»язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на вагу (відсутність негативних
наслідків для позивача через
прострочене виконання зобов»язань).

За ст.59 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до
ст.60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши подані суду докази, принцип
розумності, дохід відповідача,
наявність на утриманні дітей, суд вірно
зазначив, що можливо зменшити розмір
неустойки до 50 000 грн.

Таким чином, з відповідача вірно було
стягнуто суму заборгованості в розмірі
385 513,43 грн.

Посилання представника відповідача на
наявність в кредитному договорі
третейського застереження, що
унеможливлює вирішення спору в суді та
порушення позивачем умов договору, суд
вірно не взяв до уваги.

Відповідно до роз»яснень пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, за наявності у кредитному
договорі третейського застереження
(окремої третейської угоди) при
вирішенні спору суд має враховувати
положення пункту 14 частини першої
статті 6 Закону України від 11 травня 2004
року № 1701-IV «Про третейські суди» про
те, що справи щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки), не
підлягають розгляду третейськими
судами.

Тому за наявності вказаного
третейського застереження (окремої
третейської угоди) залишення позовної
заяви споживача без розгляду на
підставі пункту 6 частини першої статті
207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви
підлягають вирішенню і за наявності з
цього приводу рішення третейського
суду, прийнятого за межами його
компетенції. При цьому відповідно до
положень Закону України «Про захист
прав споживачів» банк не є споживачем.
Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Доводи апелянта в апеляційній
скарзі про порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія
судів, вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дав належну оцінку зібраним
доказам, вірно послався на закон, що
регулює спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційні скарги і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді