У Х В А Л А

06 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Савченко В.О.,

Ізмайлової Т.Л., Парінової
І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 в особі його
представника ОСОБА_4 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, Закритого акціонерного
товариства «Фірма «Меблі» про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,

встановила:

У лютому 2004 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що 10 грудня 1998 року закрите
акціонерне товариство «Фірма «Меблі»
(далі - ЗАТ «Фірма «Меблі») в особі її
президента Рибалка Юрія Борисовича, що
діяв на підставі статуту, продала йому
нерухоме майно фірми, а саме: нежитлові
приміщення першого поверху №1‒?5, №
8‒?25, № 30, № 33, № 36 загальною площею 609,4
кв. м в будівлі літ. А-9, що
знаходиться в АДРЕСА_1 зі сплатою їх
вартості до 10 грудня 2000 року.

28 грудня 2000 року фірма в особі Рибалка
Ю.Б. повторно продала спірні приміщення
ОСОБА_8, а останній подарував їх ОСОБА_9

Посилаючись на
підстави, передбачені ст. 57 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень 1-го поверху №
1‒?5, № 8‒?25, № 30, № 33, № 36 загальною
площею 609,4 кв. м в будівлі АДРЕСА_1,
укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в
особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_8,
посвідчений 28 грудня 2000 року державним
нотаріусом Першої харківської
державної нотаріальної контори
Мангушевою О.С. за реєстровим № 7-2242.

Доповнивши позовні вимоги, просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ЗАТ
«Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка
Ю.Б. та ОСОБА_9, посвідчений 18 травня 2001
року державним нотаріусом Першої
харківської державної нотаріальної
контори Заікіною Л.B. за
реєстровим № 2-769 та зобов'язати КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» анулювати
правовстановлюючі документи на ім'я
ОСОБА_9

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на ч. 3 ст. 145 ЦК УPCP в
редакції 1963 року, ОСОБА_3 просив визнати
за ним право власності на нежитлові
приміщення 1-го поверху № 1‒?5, № 8‒?25, №
30, № 33, № 36 загальною площею 609,4 кв. м в
будівлі АДРЕСА_1; витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_9 вказане
майно; скасувати державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_9 та поновити
державну реєстрацію права власності на
ці приміщення за ним.

У квітні 2004 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
ЗАТ «Фірма «Меблі» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
10 грудня 1998 року. Обґрунтовуючи позовні
вимоги, вказував на те, що вказаний
договір укладений без наміру створення
юридичних наслідків. Крім того, договір
не відповідає вимогам закону, оскільки
ОСОБА_3 не сплатив суму в розмірі 14 400
гривень протягом двох років з моменту
підписання договору та не здійснив дій
щодо вступу в право власності.

Посилаючись на ст. ст. 48, 58, 59 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
спірних нежитлових приміщень,
укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в
особі голови Рибалка Ю.Б. та ОСОБА_3,
посвідчений 10 грудня 1998 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за
реєстровим № 843.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 04
лютого 2005 року позовна заява ОСОБА_3
залишена без розгляду.

Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 04 лютого
2005 року позов ОСОБА_8
задоволено.

Визнано недійним
договір купівлі-продажу нежилого
приміщення, розташованого за
адресою: проспект Жуковського, 1
м. Харків, від 10 грудня 1998
року, укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі»
та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 06
вересня 2011 року рішення суду першої
інстанції скасовано і провадження у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ЗАТ
«Фірма «Меблі» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного між ЗАТ «Фірма
«Меблі» і ОСОБА_3 10 грудня 1998 року,
закрито з тих підстав, що на день
звернення до суду із зустрічним
позовом ОСОБА_8 не був власником
спірних нежитлових приміщень, 04 жовтня
2005 року він помер, ухвалою
господарського суду Харківської
області від 30 серпня 2002 року
ліквідовано ЗАТ «Фірма «Меблі, спірні
правовідносини не допускають
правонаступництво.

Ухвалу Київського районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2005 року про
залишення позовної заяви ОСОБА_3 без
розгляду скасовано і направлено справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 січня 2012 року ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 06 вересня 2011 року в частині
закриття провадження у справі
скасовано, справу направлено для
продовження розгляду до апеляційного
суду з тих підстав, що спір, який виник,
є спором про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, має характер майнового, а
тому правовідносини, що виникли,
допускають правонаступництво.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 13 серпня 2012 року
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2005 року
залишено без змін.

Не погодившись із вказаними судовими
рішеннями, ОСОБА_3 оскаржив їх в
касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 вересня 2012
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження на дані судові
рішення.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 лютого 2013 року ухвалу
апеляційного суду від 13 серпня 2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 червня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року касаційні
скарги ОСОБА_9 та представника ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 - ОСОБА_13 задоволено. Рішення
апеляційного суду Харківської області
від 26 червня 2013 року скасовано, рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 04 лютого 2005 року залишено в силі.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 в особі
його представника ОСОБА_4 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 47, 128 224, 227 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року).

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на:

Відповідно до ст. 356 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень
подається протягом трьох місяця з дня
ухвалення судового рішення, щодо якого
подано заяву про перегляд, або з дня
ухвалення судового рішення, на яке
здійснюється посилання, на
підтвердження підстав, установлених
п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу,
якщо воно ухвалено пізніше, але не
пізніше одного року з дня ухвалення
судового рішення, про перегляд якого
подається заява.

До заяви про перегляд судового рішення
заявником подано клопотання про
поновлення строку на звернення із
заявою, вказуючи на поважність
пропуску встановленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд
поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущення з поважних
причин.

Причини пропуску строку, зазначені
заявником, з урахуванням доданих до
заяви матеріалів можна визнати
поважними.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року «Про судову
практику застосування статей 353‒?360 ЦПК
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Оскільки встановлені фактичні
обставини даної справи та справ, в яких
постановлено зазначені ухвали та
винесено вказані постанови, є різними,
то наведені заявником доводи не
містять ознак неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Поновити ОСОБА_3 в особі його
представника ОСОБА_4 строк на подання
заяви про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Закритого
акціонерного товариства «Фірма
«Меблі» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: М.В. Дем'яносов

Т.Л.
Ізмайлова

В.О.
Савченко

І.К.
Парінова