АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/754/2014
Головуючий у І інстанції Супрун
Доповідач - Корчевний
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Слободянюк С.В.,
Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Товарницькій
А.В., Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 15
листопада 2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист
честі, гідності ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1
про захист честі, гідності ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у
червні відповідач на своїй сторінці у
соціальній мережі Facebook, Twitter під своїм
іменем розмістив наступну інформацію:
«Відьма вкрала хрестик у націоналіста.
Під час сутички, що відбулася біля
трибуни ВР ОСОБА_2 зірвала і вкрала
хрестик у народного депутата ОСОБА_4!
«Прівичкі вора удівітєльна сільни» А
ми думаємо, звідки ж береться шансон! От
з життя такої мадам «кастрюлькіної»,
адже ми пам»ятаємо, як вона починала
свою кар»єру з крадіжки каструль на
знайомій хаті в Конче-Заспі!».

Зазначала, що поширена інформація
відповідачем по суті вказує на
крадіжку, тобто злочинні дії, є
наклепницькою, образливою, принизливою
та такою, що не відповідає дійсності,
ганьбить її честь, гідність та ділову
репутацію.

Просили зобов»язати відповідача
спростувати відомості поширені 06.06.2013
року на його соціальній сторінці Facebook,
Twitter, а саме: «Відьма вкрала хрестик у
націоналіста. Під час сутички, що
відбулася біля трибуни ВР ОСОБА_2
зірвала і вкрала хрестик у народного
депутата ОСОБА_4! «Прівичкі вора
удівітєльна сільни» А ми думаємо,
звідки ж береться шансон! От з життя
такої мадам «кастрюлькіної», адже ми
пам»ятаємо, як вона починала свою
кар»єру з крадіжки каструль на
знайомій хаті в Конче-Заспі!» шляхом
публікації спростування та офіційного
вибачення в газеті «Голос України»,
наступного змісту: « Спростування.
Мною, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
сторінці у соціальній мережі Facebook, Twitter
та поширена недостовірна інформація
пр. народного депутата України ОСОБА_2,
прошу прийняти мої вибачення»,
стягнути з відповідача на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 250 000
(двісті п»ятдесят тисяч) грн.,
зобов»язати відповідача видалити
інформацію, що принижує честь, гідність
і ділову репутацію позивача, зі своїх
сторінок у соціальних мережах Facebook,
Twitter, стягнути з відповідача понесені
судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі,
гідності ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
задоволено частково.

Інформацію поширену ОСОБА_1, а саме:
«Відьма вкрала хрестик у націоналіста.
Під час сутички, що відбулася біля
трибуни ВР ОСОБА_2 зірвала і вкрала
хрестик у народного депутата ОСОБА_4!
«Прівичкі вора удівітєльна сільни» А
ми думаємо, звідки ж береться шансон! От
з життя такої мадам «кастрюлькіної»,
адже ми пам»ятаємо, як вона починала
свою кар»єру з крадіжки каструль на
знайомій хаті в Конче-Заспі!» визнано
такою, що принижує честь, гідність і
ділову репутацію ОСОБА_2.

Зобов»язано відповідача ОСОБА_1
спростувати поширену інформацію у
такий самий спосіб як вона була
поширена, опублікуванням спростування
наступного змісту: « Спростування.
Мною, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
сторінці у соціальній мережі Facebook, Twitter
та поширена недостовірна інформація
про народного депутата України
ОСОБА_2».

Зобов»язано ОСОБА_1 видалити
інформацію, що принижує честь, гідність
та ділову репутацію позивача, зі своїх
персональних сторінок у соціальних
мережах Facebook, Twitter.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а
також судовий збір у сумі 500 грн., а
разом стягнути 50 500 (п»ятсот п»ятдесят
тисяч» грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подав
апеляційну скаргу та просить суд
апеляційної інстанції рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 15 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі представник
апелянта зазначає, що суд першої
інстанції необґрунтовано дійшов до
висновку про зобов»язання апелянта
видалити спірну інформацію із
персональних сторінок соціальних
мереж, оскільки примушування до
виконання таких зобов»язань як спосіб
судового захисту гідності, честі та
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено законодавством. Крім того,
вказує, що стягнена моральна шкода
недоведена, так як не зазначено у чому
вона полягає, не має документального
підтвердження завдавання моральної
шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 06.06.2013 року на
соціальній сторінці відповідача Facebook (
http, Twitter, була розміщена інформація а
саме: «Відьма вкрала хрестик у
націоналіста. Під час сутички, що
відбулася біля трибуни ВР ОСОБА_2
зірвала і вкрала хрестик у народного
депутата ОСОБА_4! «Прівичкі вора
удівітєльна сільни» А ми думаємо,
звідки ж береться шансон! От з життя
такої мадам «кастрюлькіної», адже ми
пам»ятаємо, як вона починала свою
кар»єру з крадіжки каструль на
знайомій хаті в Конче-Заспі!»(а.с.9-13)

Ця інформація була розміщена апелянтом
в мережі Інтернет, а після цього
розповсюджена невизначеному колу осіб
- користувачем мережі Інтернет та в
подальшому розміщена на веб-сайтах
газет «Політика і культура», «Главком»,
«Удар по сцені», «Факти», «Сегодня»,
«Коментарі» та інші, всього тридцять
видань, перелік яких міститься в
матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції вірно керувався
нормами матеріального та
процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 277
ЦК України особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації.

Посилання представника апелянта на те,
що суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив у залученні до участі у справі
третіх осіб, а саме власників
соціальних мереж відповідача Facebook,
Twitter, колегія суд не може взяти до уваги,
так як інформація, яка розповсюджена
апелянтом, поширена не лише серед
користувачів Інтернету, а й серед
читачів газет, тобто великої кількості
осіб.

Згідно норми ст. 277 ЦК України,
об'єктивна сторона складу даного
цивільного правопорушення передбачає
одночасну наявність двох складових
елементів - недостовірність поширеної
інформації та її направленість на
порушення особистих немайнових прав
потерпілої особи (негативний зміст).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Частина третя даної статті ЦПК України
передбачає, що негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного. Таким
чином, саме на відповідачів
покладається обов'язок довести, що
поширені ними відомості відповідають
дійсності.

Посилання представника апелянта про
те, що у зазначених публікаціях лише
висвітлені оціночні судження, колегія
суду не приймає до уваги, так як
наведені вище фрагменти статті містять
чіткі твердження про факти крадіжки.
Наведена вище інформація за своїми
стилістичними ознаками не може
вважатись оціночними судженнями, є
повідомленням про факти, які можуть
бути перевірені на предмет їх
достовірності. Проте, як було зазначено
вище, будь-яких достатніх та належних
доказів, які б свідчили про те, що
поширена інформація, яка негативно
впливає на ділову репутацію ОСОБА_2,
відповідає дійсності, представником
апелянта не надано.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на тому, що у висловах ОСОБА_1 нібито
містяться оціночні судження дій
ОСОБА_2, а не конкретні факти, а також те,
що таку інформацію він отримував від
інших народних депутатів України віл
партії «Свобода», колегія суду не
приймає до уваги, так як згідно ч.3 ст. 277
ЦК України негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009
року N 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України
"Про інформацію" є висловлювання, які не
містять фактичних даних за винятком
образи чи наклепу. Оціночні судження не
можна перевірити на предмет їх
відповідності дійсності.

Інформація, яка була поширена ОСОБА_1,
за своїм змістом свідчила про
конкретні факти дій ОСОБА_2 і
стосуються вони обставин вчинення
певних дій, які ОСОБА_2 вважає
негативними, образливими та такими, що
не відповідають дійсності.

Враховуючи той факт, що докази наявні в
матеріалах справи дають змогу
перевірити вислови ОСОБА_1 на предмет
їх відповідності дійсності, отже
оскаржувані вислови не можуть
вважатися оціночними судженнями.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звертався до правоохоронних
органів з приводу факту крадіжки, однак
висновком від 06.06.2013 року інспектора
міліції ВДІМ Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві підтверджено
відсутність ознак кримінального
правопорушення, крім того ОСОБА_7 також
звертався із заявою до правоохоронних
органів щодо зміни інтер»єру його
будинку під час найму позивачкою житла
та вивезення майна, за якою прийнято
було рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи, а тому відомості
викладені ОСОБА_1 можна вважати
недостовірними, оскільки зазначені в
них події, хоча і мали місце, але вони не
відповідають дійсності.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», колегія суду також не
приймає до уваги, так як відповідно до
п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27
лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб;
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

У пункті 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009
року зазначено, що обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачами, а також те,
що внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Відповідно до пункту 15 Постанови
Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Оскільки оспорювана інформація була
поширена саме шляхом розміщення статті
на персональних сторінках соціальних
мереж Facebook, Twitter та друкованих засобів
масової інформації, тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
обов'язок по спростуванню таких
відомостей має бути покладений на
відповідачів у спосіб, найбільш
наближений до її поширення, тобто
шляхом публікації друкованого тексту
відповідного спростування.

Щодо відшкодування моральної шкоди у
розмірі 50 000 (п»ятдесят тисяч) грн.., то
вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, судам необхідно
враховувати роз'яснення, що містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами, внесеними
постановою від 25 травня 2001 року № 5).

Крім того, при визначенні розміру
моральної шкоди судам слід виходити із
засад справедливості, добросовісності
та розумності. При цьому визначений
розмір грошового відшкодування має
бути співмірний із заподіяною шкодою і
не повинен призводити до припинення
діяльності засобів масової інформації
чи іншого обмеження свободи їх
діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 23 ЦК моральна шкода полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи, тому
вимога про відшкодування моральної
шкоди може бути заявлена самостійно,
якщо, наприклад, редакція засобу
масової інформації добровільно
опублікувала спростування, яке
задовольняє позивача. Ця обставина
повинна враховуватися судом при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди.

Тому, колегія суду вбачає за необхідне
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцяти
тисяч) грн.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків в рішенні суду не
спростовують та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Тому, колегія суду вважає, що рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 15 листопада 2013 року необхідно
змінити в частині стягнення моральної
шкоди, зменшивши її до 20 000 (двадцяти
тисяч) грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року - в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50 000
(п»ятдесяти тисяч) грн., - змінити,
зменшивши розмір моральної шкоди до 20
000 (двадцяти тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: