Справа№ 133/849/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.10.2014 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого
Навроцького А. П.

при секретарі
Сологуб Л.А.,

з участю представників

сторін:
адвоката ОСОБА_1 і гр-на ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Козятин

справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно та зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту
нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно за
заповітом, а саме, на земельну ділянку,
площею 2,53 га, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території
Дубовомахаринецької сільської ради
Козятинського району Вінницької
області, що належала померлій ОСОБА_5 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ВН №011856, виданого 22.03.2002 року на
підставі розпорядження голови
Козятинської районної державної
адміністрації Вінницької області від
11.03.2002 року №68, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №714.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказала в позовній заяві, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, яка
проживала в АДРЕСА_1.

За свого життя 17 лютого 2003 року вона
склала заповіт, посвідчений секретарем
виконкому Дубовомахаринецької
сільської ради, зареєстрований в
реєстрі за №55, згідно із яким усе її
майно, де б воно не було і з чого воно б
не складалось, вона заповіла їй
(позивачу).

Вона (позивач) прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_5 шляхом подання
відповідної заяви до Козятинської
державної нотаріальної контори.

До складу спадкової маси входить
земельна ділянка, площею 2,53 га, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована на території
Дубовомахаринецької сільської ради, що
належала померлій ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ВН №011856,
виданого 22.03.2002 року на підставі
розпорядження голови Козятинської
районної державної адміністрації від
11.03.2002 року №68.

Проте, її право власності на
вищезазначене спадкове майно оспорює
та не визнає ОСОБА_4, яка є дочкою
племінниці ОСОБА_5 і доглядала її до
смерті, про що свідчить та обставина, що
вона (ОСОБА_4) забрала оригінал
згаданого державного акту і не віддає
його їй (позивачеві). При цьому на її
(позивача) прохання надати їй оригінал
державного акту для оформлення своїх
спадкових прав остання повідомила її
(позивача), що саме вона доглядала перед
смертю ОСОБА_5, а тому лише вона має
право на спадкове майно, незалежно від
змісту складеного померлою заповіту.

З метою отримання дублікату державного
акту вона (позивач) в січні 2014 року
звернулась із письмовою заявою до
управління Держземагентства у
Козятинському районі Вінницької
області.

У відповіді від 16.01.2014 року №143
начальник управління Держземагентства
у Козятинському районі Вінницької
області повідомила її (позивача), що з
01.01.2013 року державні акти на право
власності на земельну ділянку та їх
дублікати не видаються.

В лютому 2014 року вона (позивач)
звернулась до державного нотаріуса із
заявою про видачу їй свідоцтва про
право на спадщину.

Державний нотаріус Т.В.Сизонюк надала
їй роз'яснення від 04.02.2014 року №158/01-16, в
якому повідомила, що згідно із п. 4.20
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом МЮУ від 22.02.2012 року №295/5, для
оформлення спадщини на земельну
ділянку спадкоємець повинен
пред'явити, зокрема, державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я спадкодавця. Оскільки
такий державний акт у неї (позивача)
відсутній, то державний нотаріус
порекомендував їй звернутися до суду
щодо вирішення питання про оформлення
спадщини. За таких обставин вона
змушена звернутись із цим позовом до
суду.

При цьому, позивач посилається на
положення ст.ст.16, 392 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4 звернулась в суд із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому
просить заповіт померлої ОСОБА_5,
складений на ім'я ОСОБА_3 від 17 лютого 2003
року, посвідчений секретарем
Дубовомахаринецької сільської ради
Козятинського району Вінницької
області ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за №55, визнати нікчемним.

В обґрунтування цих вимог ОСОБА_4 в
позовній заяві зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Сокілець Козятинського
району Вінницької області померла
ОСОБА_5, яку вона (ОСОБА_4) доглядала з 05
березня 2005 року до її смерті за місцем
свого проживання.

Померла ОСОБА_5 була дружиною її
(ОСОБА_4) дядька - ОСОБА_8, після смерті
якого вона (ОСОБА_4) за його заповітом
успадкувала 1/2 частину їхнього майна.

30.01.2001 року ОСОБА_5 склала заповіт на її
(ОСОБА_4) ім'я, посвідчений секретарем
Дубовомахаринецької сільської ради
Козятинського району Вінницької
області ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за №13.

До дня смерті померла ОСОБА_5 запевняла
її (ОСОБА_4), що вона (ОСОБА_4) є єдиною
спадкоємицею за заповітом, а інших
заповітів вона не складала.

Після смерті ОСОБА_5 вона (ОСОБА_4) у
встановленому законом порядку у 2008
році прийняла спадщину за заповітом,
шляхом подання відповідної письмової
заяви до Козятинської державної
нотаріальної контори.

Проте, нещодавно їй (ОСОБА_4) стало
відомо, що крім неї, як спадкоємця за
заповітом, спадкоємцем за заповітом
виявилась інша особа - ОСОБА_3, на ім'я
якої нібито теж було складено заповіт
від 17.02.2003 року, зареєстрований в
реєстрі за №55, і який теж посвідчений
секретарем Дубовомахаринецької
сільської ради Козятинського району
Вінницької області ОСОБА_7.

Проте, із змісту заповіту, складеного
померлою ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 від
17.02.2003 року, не вбачається, що
попередній заповіт, складений померлою
ОСОБА_5 на її (позивача) ім'я від 30.01.2001
року, змінюється чи скасовується.

Крім того, отримавши первісний позов,
вона (ОСОБА_4) вимушена була порівняти
підписи померлої ОСОБА_5 у договорі
оренди земельної частки (паю) від 11.05.2000
року та у заповіті від 30.01.2001 року,
складеному на ім'я ОСОБА_3 від 17.02.2003
року. В результаті вона (позивач за
зустрічним позовом) прийшла до
висновку, що підписи на вищевказаних
заповітах візуально різні.

При цьому позивач за зустрічним
позовом посилається на положення ст.ст.
3, 15, 88, 118-120, 137 ЦПК України та ст.ст. 3, 15, 16,
1257 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом -
адвокат ОСОБА_1 первісний позов
підтримав та підтвердив обставини, що
вказані в позовній заяві. Зустрічний
позов ОСОБА_4 не визнав і пояснив, що цей
позов не ґрунтується на положеннях
закону і є недоведеним.

Відповідач за первісним позовом, вона ж
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в
судовому засіданні первісний позов
ОСОБА_3 не визнала. Підтримала свій
зустрічний позов та підтвердила
обставини, що вказані в зустрічній
позовній заяві. При цьому, пояснила, що
секретар Дубовомахаринецької
сільської ради ОСОБА_7 сказала їй про
існування заповіту на користь ОСОБА_3
приблизно п'ять років тому. На той час
вона ( ОСОБА_4) змирилась із існуванням
цього нового заповіту. При цьому,
вказала, що оригінал державного акту на
право власності на землю, виданий на
ім'я померлої ОСОБА_5, знаходиться у неї.

Представник відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом - ОСОБА_2 просить задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_4, а у
задоволенні первісного позову ОСОБА_3
відмовити. При цьому вказав, що
складений померлою ОСОБА_5 17.02.2003 року
заповіт на користь ОСОБА_3 є нікчемним з
огляду на те, що у ньому не зазначено
про зміну або скасування попереднього
заповіту, складеного померлою ОСОБА_5
30.01.2001 року на ім'я ОСОБА_4. При цьому,
Дубовомахаринецькою сільською радою
не було надано заяви ОСОБА_5 про зміну
або скасування попереднього заповіту.
Крім того, позивач за первісним позовом
та її представник не надали суду
доказів, що цей заповіт був
зареєстрований в книзі реєстрації
вчинення нотаріальних дій
Дубовомахаринецької сільської ради за
2003 рік та в спадковому реєстрі. В свою
чергу алфавітна книга обліку заповітів
Дубовомахаринецької сільської ради за
2003 рік на його думку була заповнена
нещодавно, а не у 2003 році, про що
свідчить та обставина, що записи у ній
були зроблені одним і тим же чорнилом, а
зошит, який був використаний для її
ведення, у 2003 році не друкувався.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в 2001 - 2003
року вона працювала на посаді
секретаря Дубовомахаринецької
сільської ради Козятинського району
Вінницької області. В 2001 році вона
посвідчила заповіт, складений ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4, а в 2003 році вона
посвідчила заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3.

ОСОБА_5 підписувала заповіт на користь
ОСОБА_3 в її (свідка) присутності, при
цьому ОСОБА_3 присутньою не була. Вона
(свідок) повідомляла ОСОБА_4 про
існування заповіту на користь ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що померла
ОСОБА_5 жила у ОСОБА_4 протягом трьох
останніх років перед смертю в с.
Сокілець, Козятинського району
Вінницької області. ОСОБА_4 в цей час її
доглядала, вона ж (ОСОБА_4) її і
хоронила.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали
аналогічні пояснення.

З матеріалів справи судом встановлено
наступне.

30.01.2001 року ОСОБА_5 склала заповіт,
посвідчений секретарем
Дубовомахаринецької сільської ради
ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №13.
яким заповіла належне їй право на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває в колективній власності КСТП
«Дружба», розміром 2,54 га в умовних
кадастрових гектарах, без виділення їй
цієї частки в натурі (на місцевості), на
користь ОСОБА_4.

(а.с.79)

22.03.2002 року на підставі розпорядження
голови Козятинської районної
державної адміністрації Вінницької
області від 11.03.2002 року №68 на ім'я
ОСОБА_5 був виданий державний акт на
право власності на землю серії ІІ-ВН
№011856, згідно із яким ОСОБА_5 набула
право власності на .земельну ділянку,
площею 2,53 га, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території
Дубовомахаринецької сільської ради.

(а.с.8)

17.02.2003 року ОСОБА_5 склала заповіт,
посвідчений секретарем
Дубовомахаринецької сільської ради
ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №55,
відповідно до якого ОСОБА_5 заповіла
усе її майно, де б воно не було і з чого
воно б не складалось, на користь ОСОБА_3.
Вказаний заповіт було зареєстровано в
алфавітній книзі обліку заповітів
Дубовомахаринецької сільської ради за
2003 рік.

(а.с.80-83)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2
виконкомом Дубовомахаринецької
сільської ради

(а.с.39)

15.07.2008 року ОСОБА_4 подала до
Козятинської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_5

(а.с.38)

29.04.2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення
Козятинського міськрайоннного суду
від 16.04.2010 року подала до Козятинської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5

(а.с.40, 41)

16.01.2014 року начальник управління
Держземагентства у Козятинському
районі Вінницької області листом №143
повідомила ОСОБА_3, що з 01.01.2013 року
державні акти на право власності на
земельну ділянку та їх дублікати не
видаються.

(а.с.9)

04.02.2014 року державний нотаріус надала
ОСОБА_3 роз'яснення №158/01-16, в якому
повідомила останню про неможливість
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину за заповітом у зв'язку із
відсутністю у неї правовстановлюючого
документа на земельну ділянку,
виданого на ім'я померлої ОСОБА_5

(а.с.10)

Заслухавши пояснення відповідача за
первісним позовом, представників
сторін та свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
первісний позов необхідно
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити.

Задовольняючи первісний позов, суд
виходить із того, що нині чинний ЦК
України набрав чинності з 01.01.2004 року.

Згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України правила книги
шостої Цивільного Кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

В ст.1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, спадщиною є сукупність
прав та обов'язків спадкодавця, що
належали йому на час смерті і не
припинилися внаслідок смерті. При
цьому заповіт є одностороннім
правочином фізичної особи, посвідчення
якого відбувається у конкретно
визначений час і повинно бути
приведене у відповідність до вимог
законодавства, що діє на час такого
посвідчення.

Оскільки обидва заповіти були складені
ОСОБА_5 і посвідчені секретарем
Дубовомахаринецької сільської ради до
01.01.2004 року, то їх складання і
посвідчення регулювались положеннями
ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.544 ЦК УРСР 1963 року
заповідач вправі в будь-який час
змінити або скасувати зроблений ним
заповіт, склавши новий заповіт.
Заповіт, складений пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або в
частині, в якій він йому суперечить.

З огляду на зміст досліджених судом
заповітів, заповіт, складений ОСОБА_5
17.02.2003 року на користь ОСОБА_3, повністю
скасував складений нею ж раніше
заповіт на користь ОСОБА_4

За таких обставин ОСОБА_3 є єдиною
спадкоємицею за заповітом після смерті
ОСОБА_5

Згідно із п.4.20 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012
року №295/5, для оформлення спадщини на
земельну ділянку спадкоємець повинен
пред'явити, зокрема, державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я спадкодавця.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не
може оформити своїх спадкових прав на
земельну ділянку в порядку,
встановленому законом, у зв'язку з
відсутністю у неї оригіналу державного
акта, виданого на ім'я померлої ОСОБА_3,
так як цей правовстановлюючий документ
на даний час знаходиться у володінні
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_4 Остання підтвердила цю
обставину в судовому засіданні.

Разом із тим, позивач за первісним
позовом ОСОБА_3 не може отримати
дублікату цього державного акта,
оскільки з 01.01.2013 року такі дублікати не
видаються.

Крім того, відповідач за первісним
позовом ОСОБА_4 оспорює та не визнає
право ОСОБА_3 на спадкове майно, про що
свідчить пред'явлення нею зустрічного
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого або
майнового права чи інтересу.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

В силу ч.1 ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Із системного аналізу зазначених
положень чинного законодавства
вбачається, що право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо він не може його
оформити у встановленому законом
порядку, та якщо таке право оспорюється
або не визнається іншою особою.

А тому, право позивача за первісним
позовом ОСОБА_3 підлягає захисту в
судовому порядку шляхом визнання за
нею (позивачем) права власності на
спадкове майно.

Щодо зустрічного позову, то суд бере до
уваги, що ЦК УРСР 1963 року, який діяв на
час складання оспорюваного заповіту,
не містив поняття нікчемного заповіту.

А тому пред'явлена позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_4 позовна
вимога про визнання нікчемним
складеного ОСОБА_5 17.02.2003 року заповіту
не відповідає характеру спірних
правовідносин та положенням діючого на
той час цивільного законодавства.

Згідно із ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Виходячи із засад диспозитивності
цивільного судочинства, закріпленого в
ст.11 ЦПК України, суд не може вийти за
межі позовних вимог та оцінювати
наведені в позові фактичні обставини,
як підставу для захисту інтересів
позивача в інший спосіб, аніж той, що
обраний позивачем.

Суд вважає безпідставним посилання
позивача за зустрічним позовом на ту
обставину, що зі змісту заповіту,
складеного померлою ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 від 17.02.2003 року, не вбачається, що
попередній заповіт, складений померлою
ОСОБА_5 на її (ОСОБА_4) користь від 30.01.2001
року, змінюється чи скасовується. Не
заслуговують на увагу також доводи її
представника щодо ненадання
виконкомом Дубовомахаринецької
сільської ради заяви ОСОБА_5 про зміну
чи скасування попереднього заповіту,
складеного на користь ОСОБА_4, як
підстави для визнання спірного
заповіту нікчемним.

Так, відповідно до ст.544 ЦК УРСР 1963 року
заповідач вправі в будь-який час
змінити або скасувати зроблений ним
заповіт, склавши новий заповіт.
Заповіт, складений пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або в
частині, в якій він йому суперечить.
Заповідач може скасувати або змінити
заповіт, подавши про це заяву
нотаріусу, завідувачу державним
нотаріальним архівом, а в населених
пунктах, де немає нотаріусів,-
посадовій особі виконавчого комітету
сільської, селищної, міської ради
народних депутатів, яка вчиняє
нотаріальні дії.

Таким чином, при складанні наступного
заповіту, який змінював або скасовував
попередній заповіт, заповідач не
повинен був зазначати в новому
заповіті про зміну чи скасування
попереднього заповіту чи подавати до
виконкому сільської ради додатково
заяву про зміну чи скасування
попереднього заповіту. Така заява
подавалась заповідачем лише в разі
зміни чи скасування заповіту без
складання ним нового заповіту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте, позивачем за зустрічним позовом
і її представником не було надано суду
будь-яких належних і допустимих
доказів на підтвердження того, що
спірний заповіт від 17.02.2003 року не був
підписаний ОСОБА_5, про що
стверджувалось в зустрічній позовній
заяві.

Згідно із ст.ст.3, 4, 11, 31 ЦПК України суд
розглядає справу в межах підстав
позову.

До того ж, ОСОБА_4 звернулась в суд з
позовом за захистом неіснуючого у неї
права.

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Проте, ніяких порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
позивача за зустрічним позовом немає,
оскільки, навіть за відсутності
заповіту померлої ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_3, позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 ніяким чином не змогла б
успадкувати спадкову земельну ділянку,
оскільки ОСОБА_5 30 січня 2001 року
заповідала ОСОБА_4 право на земельну
частку (пай) в колективній власності на
землю, а ще за життя спадкодавця, а саме,
22.03.2002 року, на ім'я спадкодавця був
виданий державний акт на право
власності на землю.

З видачею особі державного акта на
право власності на землю припиняється
право на земельну частку (пай) в
колективній власності на землю

Таким чином, право ОСОБА_5 на земельну
частку (пай) в колективній власності на
землю не може входити до складу
спадщини.

З огляду на викладене у задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Керуючись ст. 3,12,13,15,16,229,216 ЦК України та
ст.ст.79,88,208,209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності
на земельну ділянку, площею 2,53 га,
призначену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Дубовомахаринецької сільської ради,
Козятинського району, Вінницької
області, і належала спадкодавцеві на
підставі державного акта, серії ІІ-ВН,
№ 011856, виданого 22 березня 2002 року на
підставі розпорядження Козятинської
районної державної адміністрації №68
від 11 березня 2002 року, зареєстрованого
в книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№714.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
заповіту нікчемним за безпідставністю
позовних вимог.

Повне рішення буде складено включно до
22 жовтня 2014 року.

Протягом двох днів з дня складення
повного рішення його копію надіслати
для відому позивачеві і відповідачеві
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Козятинський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а позивачем і
відповідачем - в такий же строк з дня
отримання його копії.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно:

Суддя - Секретар -

Дата документу 17.10.2014 року.