Справа № 201/1500/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 06 вересня 2013 року
прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем,
-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 06 вересня 2013 року,
прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем.
Заявник у своїй скарзі в обґрунтування
заявлених вимог, посилався на те, що
виконавче провадження № 21349872 було
відкрите 15 вересня 2010 року Підрозділом
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
підставі виконавчого листа № 2-4928/2010,
виданого Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 року у
справі № 2-4928/2010. Зазначеним рішенням
було задоволено позов ОСОБА_1 про
стягнення з боржника AT «Піреус Банк
МКБ» депозитного вкладу в сумі 7 733 998,50
грн., яке було залишено без змін
Верховним судом України. Виконавче
провадження № 21349872 по стягненню з
боржника на користь ОСОБА_1 7 733 998,50 грн.
було раніше закінчене постановою
державного виконавця Підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ
у м. Києві від 21 січня 2011 року. Підставою
закінчення виконавчого провадження
був меморіальний ордер боржника від 22
грудня 2010 року про перерахування
боржником на поточний рахунок ОСОБА_1,
відкритий у тому ж самому банку.
Постанова про закінчення виконавчого
провадження від 21 січня 2011 року була
оскаржена ОСОБА_1 до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська та
ухвалою суду від 27 квітня 2011 року у
справі 4с-19/11 ця постанова була
скасована. У постанові про закриття
виконавчого провадження від 06 вересня
2013 року державний виконавець посилався
на той же меморіальний ордер, що і в
постанові про закінчення виконавчого
провадження від 21 січня 2011 року. Кошти у
сумі 7 733 998,50 грн., які належить стягнути
з боржника на користь стягувача за
рішенням суду, ОСОБА_1 не отримував, а
тому заявник вважає, що підстав для
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження немає та
просив скасувати постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 06 вересня 2013 року.

Ухваою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 березня 2014 року
скаргу ОСОБА_1 на постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 06 вересня 2013 року задоволено,
постанову скасовано.

12 травня 2014 року ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області у
справі № 201/1500/14 скасована ухвала
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 березня 2014 року
та справу передано до суду першої
інстанції на новий розгляд.

У судовому засіданні представник
заявника скаргу підтримав та просив
суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у судове
засідання не з*явивися про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином

Представник ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, пояснивши
що рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 року
ними виконано в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає скаргу
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу,
порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України визначено, що
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ. Про подання
скарги суд повідомляє відповідний
відділ державної виконавчої служби
не пізніше наступного дня після
прийняття її судом.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 року
у справі №2-4928/10 було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з AT
"ПІРЕУС БАНК МКБ" суми депозиту з
урахуванням індексу інфляції та
відсотків за депозитом у сумі 7 733 998, 50
грн.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03червня 2010р. було
переглянуте та залишене без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2010 року, ухвалою Верховного суду
України від 01 грудня 2010 року у справі
№6-5361св10 та постановою Верховного суду
України від 18 квітня 2011 року у справі №
6-3 цс-11.

15 вересня 2010 року Підрозділом
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 21349872 із
примусового виконання виконавчого
листа № 2-4928/2010, виданого Жовтневим
районним судом м. Дніпропетровська на
виконання рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
03 червня 2010 року у справі №2-4928/10.
Пунктом 2 вказаної постанови про
відкриття виконавчого провадження №
21349872 боржнику - AT "ПІРЕУС БАНК МКБ"
надано строк на добровільне виконання
рішення суду до 21 вересня 2010 року та в
супровідному листі до даної постанови
від 15 вересня 2010 року вказано рахунок
на який запропоновано боржнику
перерахувати кошти /т.2, а.с. 4-5/.

Статтею 1 Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24.03.1998 року №
202/98-ВР встановлено, що Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України
і здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої
служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Статтею 2 вказаного Закону, передбачено
правову основу діяльності державної
виконавчої служби, відповідно до якої,
правова основа діяльності державної
виконавчої служби становить
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

Вимогами ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. (ст. 6 вказаного Закону).

Згідно ст.27 ч. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку встановленому
законом.

Відповідно ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закриттю у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

AT "ПІРЕУС БАНК МКБ" не виконав рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 р. у
справі №2-4928/10 у строк, передбачений для
добровільного виконання виконавчого
листа у виконавчому провадженні №
21349872. Доказів того, що рішення суду було
виконане у встановлений для
добровільного виконання строк, суду не
надано.

Державний виконавець в обґрунтування
оскарженої постанови про закінчення
виконавчого провадження № 21349872 від 06
вересня 2013 року посилався на те, що 22
грудня 2010 року кошти в розмірі 7 733,998,50
грн. внесені боржником на поточний
рахунок стягувача шляхом оформлення
боржником меморіального ордеру від 22
грудня 2010 р. №10548341.

Так, 21 січня 2011 року виконавче
провадження № 21349872 вже було закінчене
на підставі вище зазначеного
перерахування коштів меморіальним
ордером, але постанова була скасована.

Постановою від 21 січня 2011 року
зазначене виконавче провадження було
закінчене з посиланням на те, що
зазначене судове рішення було виконане
AT "ПІРЕУС БАНК МКБ" шляхом
перерахування суми у розмірі 7 773 998,50
грн. на рахунок стягувача - ОСОБА_1 №
262000191 в AT "ПІРЕУС БАНК МКБ" на підставі
меморіального ордеру від 22 грудня 2010
року № 10548341.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року у
справі № 4с-19/11 було скасовано
постанову державного виконавця від 21
січня 2011 року про закінчення
виконавчого провадження № 21349872.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 липня
2011 р. у справі № 22ц - 7955/11 ухвала
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 квітня 2011 р.
залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 08 лютого 2012 р. у
справі № 6-30673 св 11 вищевказані ухвали
судів першої та апеляційної інстанцій
залишені без змін.

Скасовуючи зазначену постанову
державного виконавця від 21 січня 2011 р.
про закінчення виконавчого
провадження № 21349872, Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська в ухвалі від 27
квітня 2011 р. у справі № 4с-19/11 встановив,
що "операція AT "ПІРЕУС БАНК МКБ" з
перерахування коштів меморіальним
ордером від 22 грудня 2010 р. № 10548341 має
формальний характер та фактично
полягає у внесенні певних змін до
реєстрів внутрішнього бухгалтерського
обліку. При цьому відповідні кошти
залишаються у володінні боржника, а
стягувач не набуває можливості
користування та розпорядження ними,
оскільки вчинення таких дій залежить
від волі боржника (AT "ПІРЕУС БАНК МКБ"),
який зберігає можливість чинити
перешкоди, що і мало місце фактично.
Крім того, боржник не позбавлений
можливості у будь-який час відмінити
здійснену ним операцію або здійснити
списання коштів з рахунку стягувача
іншим шляхом".

В ухвалі від 08 лютого 2012 р. Вищий
спеціалізований суд України встановив,
що присуджені ОСОБА_1 кошти не були
вилучені у AT "ПІРЕУС БАНК МКБ" та
фактично залишилися у володінні
останнього, а ОСОБА_1 коштами не може
розпоряджатися.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, після перерахування коштів
вище зазначеним меморіальним
ордером від 22 грудня 2010 року № 10548341,
кошти у сумі 7 333 998,50 грн. залишились у
володінні AT "ПІРЕУС БАНК МКБ", а
перерахування цих коштів меморіальним
ордером не є належним доказом
набуття ОСОБА_1 коштів у його власність.

Крім того, державний виконавець не
навів у оскарженій постанові про
закінчення виконавчого провадження №
21349872 від 06 вересня 2013 року жодних
доказів фактичного отримання вказаних
коштів стягувачем, а зазначена
операція з перерахування коштів
меморіальним ордером відбулась не з
волі ОСОБА_1 як власника рахунку № 262000191
у AT "ПІРЕУС БАНК МКБ".

Також, здійснений переказ стягнутих
сум меморіальним ордером суперечить
рішенню Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03червня 2010р. у
справі № 2-4928/10, яке носить не
зобов'язальний характер щодо
здійснення певних дій, наприклад,
перерахування коштів з одного рахунку
на інший, а яким вирішено саме стягнути
кошти, тобто вилучити їх у AT "ПІРЕУС
БАНК МКБ" на користь ОСОБА_1

Крім того, державний виконавець в
обґрунтування винесеної постанови
посилався на те, що 18 січня 2011 та 21 січня
2011 року боржником сплачено 773 399,85 грн.
виконавчого збору та 100 грн. витрат на
проведення виконавчих дій, відповідно
до мотивувальної частини ухвали
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 жовтня 2011 року.

Відповідно до вищезазначеної ухвали
Апеляційного суду Дніпропетровської
області у січні 2011 року AT «Піреус Банк
МКБ» звернулося до суду із скаргою на
дії головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, в якій просив скасувати
постанову про накладення арешту на
кошти боржника та повернути виконавчий
збір.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 жовтня
2011 р. у справі № 22ц -7690/11 було скасовано
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 квітня 2011
року в частині відмовлених вимог
про скасування постанови
державного виконавця про арешт коштів
боржника від 24 грудня 2010 p., вказану
постанову скасовано, а державного
виконавця зобов'язано повернути
боржнику стягнутий виконавчий збір.

В даному випадку, посилання державного
виконавця на мотивувальну частину
ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 жовтня
2011 року як на підставу закінчення
виконавчого провадження, є
безпідставними, оскільки у справі №
22ц-7690/11 розглядалась скарга боржника на
постанови про арешт коштів та про
стягнення виконавчого збору у
виконавчому провадженні № 21349872 на
підставі тих обставин, які існували на
момент розгляду цих скарг у цій судовій
справі не досліджувалось питання про
те, чи були кошти отримані стягувачем,
як це було досліджено судами всіх
судових інстанцій при розгляді
судового спору у справі № 4с-19/11 про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження від 21.11.2011 р.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27.10.2011 р.
у справі № 22ц-7690/11 було зобов'язано
державного виконавця повернути
отриманий виконавчий збір, а не
враховувати його як сплачений
боржником.

Також, у оскарженій постанові про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець посилався на те,
що 16 серпня 2012 року Шевченківським
відділенням державної виконавчої
служби Львівського міського
управління юстиції у зведеному
виконавчому провадженні № 33473459 про
стягнення з ОСОБА_1 суми коштів,
здійснило примусове списання коштів з
ОСОБА_1 на користь його кредиторів
(стягувачів) 7 733 998,50 грн., разом із
відсотками 7 986 770,71 грн.

Але, дане посилання державного
виконавця не має доказів взаємозв'язку
між здійсненням примусового списання
коштів з ОСОБА_1 на користь його
кредиторів (стягувачів) 7 733 998,50 грн.,
разом із відсотками 7 986 770,71 грн. як на
підставу закриття виконавчого
провадження зі стягнення з AT «Піреус
Банк МКБ» на користь ОСОБА_1 7 733 998,50 грн.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27.04.2011 р. у справі
№ 4с-19/11 було скасовано постанову
державного виконавця від 21.01.2011 р. про
закінчення виконавчого провадження №
21349872 та зобов'язано державного
виконавця здійснити заходи
примусового виконання рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 р. у
справі №2-4928/10.

У оскарженій постанові не наведено
жодного доказу здійснення державним
виконавцем заходів примусового
виконання рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
03червня 2010 p., і таких доказів не надано
суду при розгляді справи.

Відповідно до положень статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження", в
якій передбачено вичерпний перелік
підстав закінчення виконавчого
провадження, зокрема пунктом 8 ст. 49
даного закону зазначає, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, суд виходить з того, що
скарга заявника є обґрунтованою і
підлягає задоволенню, оскільки
державним виконавцем не було вжито
передбачених законом заходів
примусового виконання рішення суду,
боржник не виконав рішення суду у
встановлений для добровільного
виконання строк, присуджені ОСОБА_1
кошти не були вилучені у AT "ПІРЕУС БАНК
МКБ", а ОСОБА_1 не отримав і не набував у
власність кошти у сумі 7 733 998,50 грн., на
які посилався державний виконавець у
оскарженій постанові про закінчення
виконавчого провадження № 21349872 від 06
вересня 2013 року.

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати
пов'язанні з розглядом скарги,
покладаються судом на заявника, якщо
було поставлено рішення про відмову в
задоволенні його скарги, або на відділ
державної виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника.

На підставі викладеного, Керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 387, 388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 06 вересня 2013 року прийняту головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинським Сергієм
Станіславовичем - задовольнити.

Постанову прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем
від 06 вересня 2013 року - скасувати.

Судові витрати по справі в розмірі 121
грн. 80 коп. покласти на відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києв.

Ухвала суду може бути оскаржена через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська до апеляційного суду
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня її проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання її копії.

Суддя
С.О. Демидова