У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів Висоцької
В.С., Колодійчука В.М.,

Олійник А.С., Умнової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора м.
Кіровограда в інтересах ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради, третя особа - публічне
акціонерне товариство
науково-виробниче підприємство
«Радій», про визнання незаконним та
скасування рішення, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 11
листопада 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 11
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року прокурор м. Кіровограда
звернувся до суду з указаним позовом в
інтересах ОСОБА_3, просив визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 28 січня 2004 року № 139
«Про погашення договору
купівлі-продажу державного майна та
оформлення права власності на цілий
комплекс будівель за ЗАТ «Радій» (із
змінами, внесеними рішенням
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради № 960 від 23 червня 2004 року) у
частині включення гуртожитку на 450
місць АДРЕСА_1 до списку комплексу
будівель АДРЕСА_2

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_3 є мешканцем гуртожитку АДРЕСА_1

До 1993 року будівля гуртожитку належала
Кіровоградському заводу радіовиробів
на праві повного господарського
відання.

4 серпня 1993 року між Фондом державного
майна України та організацією
орендарів орендного підприємства
«Кіровоградський завод радіовиробів»
укладено договір купівлі-продажу
цілісного майнового комплексу АДРЕСА_2.

У 1994 році орендне підприємство
«Кіровоградський завод радіовиробів»
було перетворено в акціонерне
науково-виробниче комерційне
підприємство «Радій»,
правонаступником якого є закрите
акціонерне товариство «Радій» (далі -
ЗАТ «Радій»).

У зв'язку з прийняттям виконавчим
комітетом Кіровоградської міської
ради рішень № 139 від 28 січня 2004 року та
№ 960 від 23 червня 2004 року, у закритого
акціонерного товариства «Радій»
виникло право власності на гуртожиток,
в якому проживає ОСОБА_3, що позбавляє
останнього права приватизувати
кімнату гуртожитку, в якій він
проживає.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 лютого 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 4 серпня 1993 року
між Фондом державного майна України та
організацією орендарів орендного
підприємства «Кіровоградський завод
радіовиробів» укладено договір № КП-132
купівлі-продажу державного майна
АДРЕСА_2.

Згідно із п. 1 вказаного договору Фонд
державного майна України продав
державне майно, а саме: цілісний
майновий комплекс орендного
підприємства «Кіровоградський завод
радіовиробів», розташований за
адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до свідоцтва про власність
№ П-449 від 1 серпня 1995 року, організація
орендарів орендного підприємства
«Кіровоградський завод радіовиробів»
є власником цілісного майнового
комплексу орендного підприємства
«Кіровоградський завод радіовиробів».

Згідно із довідкою обласного
комунального підприємства
«Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» від 28 січня
2002 року, завод радіовиробів є власником
нерухомого майна АДРЕСА_1 на підставі
реєстраційного посвідчення від 10
лютого 1997 року.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідно до рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
№ 139 від 28 січня 2004 року «Про погашення
договору купівлі-продажу державного
майна та оформлення права власності на
цілий комплекс будівель за закритим
акціонерним товариством «Радій»,
погашено договір № КП-132 від 4 серпня 1993
року купівлі-продажу державного майна
АДРЕСА_2. Оформлено право власності на
цілий комплекс будівель АДРЕСА_2 за
закритим акціонерним товариством
«Радій» (а.с. 8).

Із матеріалів справи випливає, що
рішенням виконавчого комітету
Кіровоградського міської ради № 960 від
23 червня 2004 року внесено зміни та
доповнення до рішення від 28 січня 2004
року, зокрема, пункт 2 після слів
«АДРЕСА_2» доповнено словами «та на
будівлю гуртожитку АДРЕСА_1» (а.с. 183-184).

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
приватизацію майна державних
підприємств» (у редакції, чинній на час
приватизації цілісного майнового
комплексу Кіровоградського заводу
радіовиробів) дія цього Закону не
поширюється на приватизацію об'єктів
державного земельного та житлового
фондів, а також об'єктів
соціально-культурного призначення, за
винятком тих, які належать
підприємствам, що приватизуються.

За змістом ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 14 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
гуртожитки можуть перебувати у
власності товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що на час придбання цілісного
майнового комплексу АДРЕСА_2,
гуртожиток АДРЕСА_1 не входив до
державного житлового фонду та міг бути
включений до вартості майна
підприємства, що приватизовувалось.

Вирішуючи спір, суди виходили із рішень
господарського суду.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 22 березня
2010 року, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14 березня 2011
року, в позові прокурора м. Кіровограда
в інтересах держави в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Кіровоградській області до
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради та закритого акціонерного
товариства «Радій» про визнання права
власності відмовлено за недоведеністю
позовних вимог. Суди виходили з того, що
прокурор не надав докази права Фонду
державного майна України по
Кіровоградській області на управління
спірним майном; у матеріалах справи
відсутні докази перебування у
державній власності нерухомого майно -
будівлі гуртожитку у АДРЕСА_1; прокурор
не спростував належними та допустимими
доказами тверджень закритого
акціонерного товариства «Радій» про
те, що приміщення гуртожитку увійшло до
статутного фонду господарського
товариства; гуртожиток АДРЕСА_1 не
внесено до Єдиного державного реєстру
об'єктів державної власності; прокурор,
заявляючи позов в інтересах ОСОБА_3, не
довів порушення його права як мешканця
гуртожитку.

У вказаній справі не було надано суду
першої та апеляційної інстанцій докази
про те, що на момент приватизації
спірний гуртожиток відносився до
об'єктів державного житлового фонду,
який підлягав приватизації
громадянами України чи підлягав
передачі у комунальну власність
відповідних рад.

Згідно із правовими висновками
Верховного Суду України, викладеними у
постановах від 8 листопада 2010 року
(справа № 3-6гс10), 28 лютого 2011 року
(справа № 3-15гс11), 30 травня 2011 року
(справа № 6-12ц11), у разі, якщо на момент
проведення приватизації державних
підприємств гуртожитки не належали до
об'єктів державного житлового фонду, що
підлягав приватизації громадянами
України чи передачі в комунальну
власність відповідних рад, та у зв'язку
з відсутністю законодавчої заборони,
такі гуртожитки могли бути включені до
складу майна підприємств, які
підлягали приватизації.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Висновки судів про відмову в позові
ґрунтуються на нормах матеріального
права та встановлених обставинах
справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судами першої та
апеляційної інстанцій не дають підстав
для скасування ухвалених ними судових
рішень, оскільки не ґрунтуються на
доказах.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін відповідно
до ст. 337 ЦПК України

Керуючись статтями 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

А.С. Олійник

О.В. Умнова