АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/2732/14-ц 22-ц/774/1300/К/14
Справа № 211/ 732/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1300 /К/14
Категорія - 31 ( ІІІ )
Доповідач Турік В.П.
09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого судді: Турік В.П.,
суддів: Остапенко
за участю: відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_2, на
рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 , яка
діє в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди спричиненої в
результаті злочину ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4, , яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди спричиненої в
результаті злочину.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 17 серпня 2013 року
неповнолітня ОСОБА_6, яка є
неповнолітньою донькою відповідача
ОСОБА_2 на ґрунті неприязнених
стосунків спричинила ОСОБА_5, легкі
тілесні ушкодження, принизила її честь
та гідність. Ухвалою Довгинцівського
районного суду від 05 грудня 2013 року
застосовано до ОСОБА_6 ,яка вчинила
суспільно небезпечне діяння ,
передбачене ч.1 ст.125 КК України
примусовий захід виховного характеру
у виді передачі під нагляд матері
ОСОБА_2 строком на один рік.

У зв'язку із чим, ОСОБА_4 просила суд
стягнути з відповідача на її користь у
відшкодування моральної шкоди 10000 грн.
та витрати на правову допомогу.

Рішенням Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 28
квітня 2014 року, в якому усунуто
описку ухвалою від 31 липня 2014 року,
позов ОСОБА_4 , яка діє в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди в результаті злочину, задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2
матеріальну шкоду спричинену ОСОБА_5
в сумі 5000 грн., стягнуто на користь
ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в
сумі 3840 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в сумі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє
в інтересах відповідача ОСОБА_2,
посилаючись на порушенням норм
матеріального та процесуального
законодавства, неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
правильного вирішення спірного
питання, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, в межах суми моральної
шкоди - 2000 грн.

Судом не обґрунтований розмір
моральної шкоди, стягнутий на користь
позивача, який на думку апелянта є
завищеним, таким що не відповідає
засадам розумності та виваженості.

Крім того, вважає, що суд безпідставно
стягнув з відповідача витрати на
правову допомогу, оскільки ОСОБА_7 діяв
як представник, а не адвокат.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно копії
свідоцтва про народження позивач
ОСОБА_4, є матір'ю ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 (
а.с.4).

Ухвалою Довгинцівського районного
суду від 05 грудня 2013 року застосовано
до ОСОБА_6, яка вчинила суспільно
небезпечне діяння , передбачене ч.1
ст.125 КК України примусовий захід
виховного характеру у виді передачі
під нагляд матері ОСОБА_2 строком на
один рік.( а.с.6,7).

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції
керувався ст..23,1167 ЦК України та дійшов
висновку, що винними діями
неповнолітньої доньки відповідача
завдано моральної шкоди потерпілій
ОСОБА_5

Колегія суддів не може у повному
обсязі погодитися із висновками
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
такі питання 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані ( пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6 ) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував
у повній мірі всі обставини, які мають
значення для справи, не встановив яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин, не виконав усі
вимоги цивільного судочинства, у
зв'язку із чим рішення в даній справі
неможна визнати законним і
обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини,
що регулюються ст..1179 ЦК України, яка
передбачає відшкодування шкоди,
завданої неповнолітньою особою.

Частина 2 вищезазначеної статті
передбачає, що у разі відсутності у
неповнолітньої особи майна,
достатнього для відшкодування
завданої нею шкоди, ця шкода
відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками ( усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не
доведуть, що шкоди було завдано не з
їхньої вини.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як убачається з матеріалів справи,
шкоду неповнолітній потерпілій
ОСОБА_5, у вигляді садна правої гомілки
, які за своїм характером відносяться
до легких тілесних ушкоджень, було
спричинено неповнолітньою ОСОБА_6. (
а.с.7).

У зв'язку із тим, що неповнолітня
ОСОБА_6 навчається в коледжі, не має
самостійного матеріального
забезпечення, за шкоду спричинену нею
відповідальність несуть батьки , а
саме - мати ОСОБА_2

Стаття 23 ЦК України передбачає, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода ,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях , яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

На думку колегії суддів позивачем
доведено перенесення моральних
страждань її донькою у зв'язку із
спричиненням їй легких тілесних
ушкоджень а також, неправомірних дій
зі сторони неповнолітньої ОСОБА_6

Проте, колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
повного урахування роз'яснень, наданих
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, " Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних моральних і фізичних
страждань, з урахуванням в кожному
конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер
ушкоджень потерпілої ОСОБА_5, які за
своїм характером відносяться до
легких із незначними, скороминучими
наслідками, відсутність істотних
вимушених змін у її життєвих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений
судом першої інстанції без повного
урахування вищезазначених положень та
є завищеним, тому рішення суду в
частині визначеного судом розгляду
моральної шкоди підлягає зміні та
зменшенню з 5000 грн. до 3 000 грн.,
відповідно до положень п.3 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Також, колегія суддів звертає увагу на
доводи апеляційної карги в частині
визначеного судом розміру
компенсації коштів на правову
допомогу.

Пунктом 2 частиною 3 ст.79 ЦПК України
передбачено, що до витрат, пов'язаних
із розглядом судової справи , належать
витрати на правову допомогу.

Частина 1 ст.88 ЦПК України
передбачає, що стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення , суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Згідно зі ст.. 26 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору
про надання правової допомоги.
Документи, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути:
договір про надання правової
допомоги; довіреність; ордер;
доручення органу, уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

У матеріалах справи міститься
договір про надання юридичних послуг,
укладений 20 листопада 2013 року між
ОСОБА_4, та адвокатом ОСОБА_7, копія його
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю; акт виконаних
робіт та оригінал квитанції до
прибуткового касового ордеру про
сплату 3840 грн. за участь у справі ( а.с.
17,18,24,24а), на підставі яких колегія
суддів приходить до висновку, що
ОСОБА_8 надавав правову допомогу
позивачу.

Дані витрати підлягають частковій
компенсації в межах витрат за розгляді
даної цивільної справи в сумі 1440 грн.,
що не перевищує граничного розміру ,
передбаченого Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» , з
урахуванням перебування ОСОБА_7 в
судовому засіданні 3год.30 хв., та
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням ( 1218 х40%х 3,5 = 1705
грн.).

Колегія суддів, вважає, що витрати на
правову допомогу в сумі 2400 грн., за
участь ОСОБА_7 в кримінальному
провадженні не підлягають
компенсації за рахунок відповідача,
оскільки не передбачені цивільним
процесуальним законодавством.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду на підставі п.п.1,3, ч.1 ст.309
ЦПК України зміні та зменшенню
розміру моральної шкоди стягнутої з
відповідача ОСОБА_2, як матері
неповнолітньої, яка спричинила шкоду
неповнолітній ОСОБА_5 на користь її
матері ОСОБА_4 з 5000 грн. до 3000 грн., та
зменшенню розміру компенсації витрат
на правову допомогу з 3840 грн. до 1440
грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2014
року в частині визначеного розміру
моральної шкоди, стягнутого з
відповідача ОСОБА_2, як матері
неповнолітньої ОСОБА_6, яка спричинила
шкоду неповнолітній ОСОБА_5 на користь
її матері ОСОБА_4 змінити, зменшивши
його з 5000 грн. до 3000 грн., а також
зменшити розмір компенсації витрат
на правову допомогу з 3840 грн. до 1440
грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: / підписи/