У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Сумської регіональної державної
лабораторії ветеринарної медицини про
зміну формулювання причин звільнення,
поновлення на роботі, визнання наказу
про звільнення незаконним, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини, поданою її
представником ОСОБА_4, на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що наказом директора
Сумської регіональної державної
лабораторії ветеринарної медицини №
35-к від 26 липня 2013 року його звільнено з
посади провідного лікаря ветеринарної
медицини - епізоотолога
протиепізоотичного відділу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини з 26 липня 2013 року
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
трудовим договором (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України), проте покладені на нього
трудові обов'язки він виконував
добросовісно. Просив скасувати
зазначений наказ, поновити його на
посаді провідного лікаря ветеринарної
медицини - епізоотолога
протиепізоотичного відділу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини, змінити
формулювання причин звільнення,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та 1 000 грн - у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 30 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
26 листопада 2013 року, позов задоволено
частково.

Визнано незаконним наказ директора
Сумської регіональної державної
лабораторії ветеринарної медицини №
35-к від 26 липня 2013 року «Про звільнення
з роботи ОСОБА_3» та поновлено
останнього на посаді провідного лікаря
ветеринарної медицини - епізоотолога
протиепізоотичного відділу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини.

Стягнуто з Сумської регіональної
державної лабораторії ветеринарної
медицини на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 27
липня 2013 року по 30 жовтня 2013 року в сумі
10 403,09 грн та 1 000 грн - у відшкодування
моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 30 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 26 листопада 2013
року в частині поновлення позивача на
роботі, визнання наказу про звільнення
незаконним, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У іншій частині судові рішення судів
першої та апеляційної інстанції не
оскаржено і підстав перевіряти їх
законність і обґрунтованість у цій
частині у суду касаційної інстанції
немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що з 16 лютого 1973
року ОСОБА_3 працював у Сумській
регіональній державній лабораторії
ветеринарної медицини; наказом № 165 від
30 вересня 2003 року його призначено на
посаду провідного лікаря ветеринарної
медицини - епізоотолога
протиепізоотичного відділу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини.

Відповідно до наказу директора
Сумської регіональної державної
лабораторії ветеринарної медицини №
29п2 від 19 квітня 2013 року провідному
лікарю ветеринарної медицини -
епізоотологу протиепізоотичного
відділу Сумської регіональної
державної лабораторії ветеринарної
медицини ОСОБА_3 оголошено догану за
внесення недостовірних даних у звіт
про роботу лабораторії про проведення
моніторингу на хворобу Ауєскі у
Сумській області.

Наказом директора Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини № 35-к від 26 липня
2013 року ОСОБА_3 звільнено з посади
провідного лікаря ветеринарної
медицини - епізоотолога
протиепізоотичного відділу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини з 26 липня 2013 року
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
трудових договором, на підставі п. 3 ч. 1
ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов в частині визнання
незаконним наказу про звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 з
займаної посади тренера-викладача
-сумісника проведено без дотриманням
вимог трудового законодавства.

Відхиляючи апеляційну скаргу
відповідача, суд апеляційної інстанції
вважав ухвалене рішення законним та
обґрунтованим. Проте такий висновок є
передчасним.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року №
9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, у чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, та чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3
ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд повинен
з'ясувати, чи передував безпосередньо
звільненню дисциплінарний проступок,
за який не застосовувалися інші заходи
дисциплінарного або громадського
стягнення, та чи можна вважати його
вчинення систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Оцінюючи обставини застосування
догани, суд першої інстанції, дійшов
висновку про її незаконність, так як
посилань на невиконання обов'язків,
визначених посадовою інструкцією,
наказ № 29п2 від 19 квітня 2013 року не
містить.

У апеляційній скарзі відповідач з
таким висновком не погодився і звернув
увагу суду на те, що застосування
догани роботодавець пов'язував не з
порушення посадової інструкції, а з
невиконанням обов'язків, покладених
наказом № 103/1 від 1 листопада 2012 року.

Недоведеність систематичного
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на позивача
трудовим договором, суд першої
інстанції мотивував наданням ним
письмових пояснень із зазначенням
причин невиконання, з чого суд зробив
висновок про відсутність вини
працівника.

При перевірці законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не врахував,
що сама наявність таких пояснень не
виключає вину працівника і не звільняє
сторони від обов'язку доведення
обставин щодо причин невиконання
працівником його обов'язків.

У апеляційній скарзі Сумська
регіональна державна лабораторія
ветеринарної медицини зазначала, що
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення за
неналежне виконання обов'язків,
покладених наказом № 103/1 від 1
листопада 2012 року, яке у порядку та
строки, передбачені ст. ст. 150, 223 КЗпП
України, не оскаржувалось і передувало
звільненню, судом першої інстанції не
враховано; зазначений наказ не
витребувано.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Положеннями ст. 315 ЦПК України
установлено вимоги щодо змісту ухвали
суду апеляційної інстанції. Зокрема,
ухвала суду має складатися з описової
частини із зазначенням короткого
змісту вимог апеляційної скарги і
судового рішення суду першої
інстанції; узагальнених доводів особи,
яка подала апеляційну скаргу;
узагальнених доводів та заперечень
інших осіб, які беруть участь у справі;
мотивувальної частини із зазначенням
мотивів, з яких апеляційний суд виходив
при постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався;
резолютивної частини із зазначенням
висновку апеляційного суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції, у
порушення зазначених норм
процесуального закону постановив
ухвалу, яка за своїм змістом не
відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України,
оскільки не перевірив доводів
апеляційної скарги та в ухвалі не
зазначив конкретні обставини і факти,
що спростовують такі доводи; не
витребувавши та не дослідивши наказ №
103/1 від 1 листопада 2012 року
«Про покладення обов'язків по контролю
за проведення профілактичних та
оздоровчих заходів на хворобу Ауєскі»,
не встановив, чи можна вважати
попередній дисциплінарний проступок,
що передував безпосередньо
звільненню, з урахуванням вимог ст. 139
КЗпП України, систематичним
невиконанням без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку і
дійшов передчасного висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін, що призвело до
таких порушень норм процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сумської
регіональної державної лабораторії
ветеринарної медицини, подану її
представником ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 26 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.Мартинюк Судді:
В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
М.І.Наумчук