22-ц/775/1478/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Голуб Т.І.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Гаврилової
при секретарі - Бєльченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про позбавлення права
користування жилим приміщенням та
виселення, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 04 вересня 2014
08 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
власністю шляхом позбавлення ОСОБА_3
права користування домоволодінням
АДРЕСА_1 та виселення її та ОСОБА_4 з
даного домоволодіння без надання
іншого жилого приміщення.
В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом вона є власником жилого
будинку АДРЕСА_1. У лютому 2010 року до
неї звернулась ОСОБА_3 з проханням
дозволити їй тимчасово проживати у
будинку, на що вона погодилась і в
усному порядку вони домовились, що
відповідачка платитиме їй орендну
плату у розмірі 1000 гр. на рік та
оплачуватиме комунальні послуги.
ОСОБА_3 вселилась у будинок та сплатила
їй орендну плату за чотири роки, по
лютий 2014 року включно, у розмірі 4 тис.
грн., про що було написано розписку. За
її згодою відповідачка
зареєструвалась у будинку, але з лютого
2014 року припинила сплачувати орендну
плату і вселила без її згоди у будинок
ОСОБА_4, з яким проживає однією сім'єю.
На неодноразові нагадування про сплату
оренди та комунальних послуг
відповідачка припинила спілкування.
ОСОБА_3 здійснює ремонт та
реконструкцію будинку, перебудовує
його, самовільно руйнує господарські
споруди у дворі будинку, спилює дерева.
17.06.2014 року вона направила відповідачці
лист з проханням укласти письмовий
договір найму житлового будинку, а у
разі незгоди - виселитись із будинку,
але остання не відреагувала. На
теперішній час спірний будинок їй
необхідний для проживання у ньому
разом з неповнолітньою дитиною, але
відповідачі перешкоджають їй у
здійсненні такого права, тому просила
усунути перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження спірним
будинком шляхом позбавлення ОСОБА_3
права користування ним та виселення її
з ОСОБА_4 із будинку без надання іншого
Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 04 вересня 2014 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення
права користування жилим приміщенням
та виселення і до ОСОБА_4 про виселення
задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2
права користування та розпорядження
жилим будинком, розташованим у АДРЕСА_1,
шляхом позбавлення ОСОБА_3 права
користування вказаним жилим будинком.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із жилого
приміщення у будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 243 грн.60 коп.

Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
рішення, неправильне застосування
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
не повне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Позивачка та відповідачі у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, подали до суду письмові
заяви про розгляд справи за їх
відсутності. Тому, виходячи з положень
ст.305 ЦПК України, враховуючи думку
представників позивачки та
відповідачки, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи у відсутності осіб, що не
з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, заперечення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02.08.2007 року є
власником жилого будинку АДРЕСА_1,
відповідачка ОСОБА_3 вселилася в
будинок та в ньому зареєструвалася як
наймач, припинила сплачувати орендну
плату та відмовляється укласти
письмовий договір найму житла або
виселитись з будинку, а відповідач
ОСОБА_4 вселився в будинок без згоди
позивачки. За таких обставин,
враховуючи те, що позивачка бажає
використовувати своє житло у власних
інтересах, а відповідачі перешкоджають
їй в цьому, чим порушуються її права,
суд дійшов до висновку про наявність
підстав для усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження жилим будинком шляхом
позбавлення ОСОБА_3 права користування
цим будинком та виселив відповідачів з
будинку без надання іншого жилого
приміщення.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з положеннями ст.150 ЖК України,
ст.383 ЦК України громадяни, що мають у
приватній власності будинок (квартиру),
користуються ним для особистого
проживання та проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.155 ЖК України, ст.321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути позбавлений права
власності на своє майно чи обмежений в
його здійсненні.

Згідно ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, наведених в п.п.33,34 постанови від
07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав", застосовуючи
положення статті 391 ЦК, суд має виходити
із такого, що відповідно до положень
статей 391, 396 ЦК позов про усунення
порушень права, не пов'язаних із
позбавленням володіння, підлягає
задоволенню у разі, якщо позивач
доведе, що він є власником або особою,
яка володіє майном (має речове право) з
підстави, передбаченої законом або
договором, і що діями відповідача, не
пов'язаними з позбавленням володіння,
порушується його право власності чи
законного володіння. Такий позов
підлягає задоволенню і в тому разі,
коли позивач доведе, що є реальна
небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки.

Усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства,
а саме від вирішення однієї із таких
вимог: про позбавлення права власності
на жиле приміщення; про позбавлення
права користування жилим приміщенням;
про визнання особи безвісно
відсутньою; про оголошення фізичної
особи померлою тощо.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 02.08.2007 року та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 07.12.2007 року є власником жилого
будинку АДРЕСА_1. На земельній ділянці
знаходиться жилий будинок літ.А-1 жилою
площею 30,70кв.м., загальною площею
55,20кв.м., з господарськими будівлями та
спорудами: а1 - сіни, а/п льох, а' - ганок,
Б1 - літня кухня, В1 - сарай, №1,№2 - паркан,
К - колодязь. Вартість спадкового майна
становить 23490грн. (а.с.7-8).

Згідно домової книги відповідачка
ОСОБА_3 15.11.2011 року зареєстрована у
зазначеному будинку (а.с.29-30).

Звертаючись до суду з позовом про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні належним на праві
власності жилим будинком, позивачка
зазначила, що у лютому 2010 року між нею
та відповідачкою ОСОБА_3 була досягнута
усна домовленість про передачу
відповідачці будинку в оренду за умови
сплати орендної плати у розмірі 1000грн.
за рік та оплати комунальних послуг, і
остання їй за чотири роки оренди
будинку заплатила 4000грн. по лютий 2014
року включно. Згідно цієї домовленості
вона надала дозвіл на реєстрацію
відповідачки у будинку. Однак
відповідачка без її згоди в будинок
вселила ОСОБА_4, проводить ремонт та
переобладнання будинку, зносить
господарські будівлі, орендну плату з
лютого 2014 року не платить. Зверталась
до відповідачки з питання несплати
орендної плати, укладення письмового
договору найму житла, з чим та не
погодилась і житло на її вимогу
відповідачі не звільнили, хоча у неї
виникла необхідність в користуванні
будинком.

Заперечуючи проти позову відповідачі
стверджували, що спірний будинок у
непридатному для проживання стані вони
купили у позивачки за 4000грн. за усною
домовленістю у лютому 2010 року,
вселились в будинок за згодою
позивачки, постійно проживають в ньому,
несуть витрати на утримання будинку та
сплату комунальних послуг, провели
капітальний ремонт та переобладнання
будинку і господарських споруд як
законні володільці домоволодіння.

Однак, на підтвердження своїх доводів
про купівлю у позивачки житлового
будинку відповідачі суду жодних
належних та допустимих доказів не
надали.

Надана відповідачами розписка ОСОБА_2
від 04.02.2011 року про отримання нею від
ОСОБА_3 4000грн. за будинок у присутності
свідка ОСОБА_7 (а.с.31) не може бути
визнана доказом на підтвердження
доводів відповідачів про укладення між
ними і позивачкою договору
купівлі-продажу, оскільки у
відповідності з вимогами ст.657 ЦК
України договір купівлі-продажу
житлового будинку укладається у
письмовій формі та підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. У разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемний (ч.1 ст.220 ЦК
України) та ніяких правовідносин для
сторін не створює.

Крім того, у даній розписці не
зазначено, що грошові кошти позивачка
отримала за відчуження будинку, не
зазначено номер будинку та його адреса.
Як вбачається з технічного запису
судового засідання свідок ОСОБА_7 в
судовому засіданні в суді першої
інстанції не підтвердила доводи
відповідачів про купівлю будинку.

Правовстановлюючі документи та
технічна документація на будинок
знаходяться у позивачки і відповідачам
не передавались. Ці обставини не
оспорювали відповідачі в суді першої
інстанції та в судовому засіданні
апеляційного суду представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_5

Реєстрація місця проживання
відповідачки ОСОБА_3 у спірному будинку
та укладені нею з комунальними
підприємствами договори про надання
послуг з енергопостачання від 20.06.2013
року і від 15.04.2014 року, договір про
надання послуг на вивезення та
захоронення твердих відходів від 01.01.2012
року є підтвердженням факту її
проживання в жилому будинку та
споживання комунальних послуг, але не
підтверджують факт придбання ОСОБА_8 у
позивачки будинку та переходу права
власності на будинок до неї.
Представник ОСОБА_9 - ОСОБА_5 в судовому
засіданні апеляційного суду пояснив,
що його довірительниця була
зареєстрована в будинку за згодою
позивачки на підставі усної
домовленості, окрім розписки про
отримання грошових коштів у сумі
4000грн., ніяких письмових договорів між
сторонами не укладалось.

Згідно копії листа ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_3 від 17.06.2014 року та доданого до
нього тексту запропонованого для
укладання договору найму житла від
17.06.2014 року, яке було отримано
відповідачкою ОСОБА_3 рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення (а.с.11-16), вбачається, що
позивачка висувала відповідачам
претензії з приводу несплати орендної
плати за користування житлом,
пропонувала укласти письмовий договір
про найом житла або звільнити будинок,
що підтверджує доводи позивачки про
усну домовленість між нею і ОСОБА_3 про
оренду житла.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
задоволення позову, оскільки
відповідачі є тимчасовими мешканцями і
зобов'язанні звільнити будинок на
вимогу власника, яким є позивачка.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд залишив поза увагою, що
відповідачі несуть витрати на
утримання будинку, провели ремонт
будинку, фактично збудували новий
будинок на місці старого непридатного
для проживання будинку, не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки не підтверджують факт
укладення договору купівлі-продажу
жилого будинку та правомірності
набуття відповідачами права власності
на будинок, а можуть бути підставою для
пред'явлення до позивачки вимог по
відшкодування понесених ними витрат на
ці роботи при доведеності їх вартості
та інших передбачених цивільним
законодавством обставин, за яких таке
право виникає у наймачів жилого
приміщення.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження того, що
ремонтні роботи в будинку,
господарських спорудах з їх
переобладнанням відповідачі проводили
за згодою позивачки. Позивачка та її
представник не визнають факт укладення
договору купівлі-продажу, надання
згоди на вселення ОСОБА_4 в будинок, на
проведення ремонту будинку з
переобладнанням, знесення
господарських споруд, дерев.

З технічного паспорту на спірний
будинок на ім'я власника ОСОБА_2,
наданого представником позивачки
апеляційному суду, не вбачається, що на
час вселення відповідачів у будинок
останній був у непридатному для
проживання стані. Самочинне
будівництво відсутнє.

З наданого ОСОБА_5 апеляційному суду
технічного паспорта, оформленого 09.09.2014
року Волноваським БТІ на ім'я ОСОБА_3
(без пред'явлення правовстановлюючих
документів) вбачається, що на території
домоволодіння АДРЕСА_1 наявне
самочинне будівництво: жилий будинок
літ.А-1, сіни літ.а-1, сіни літ.а'-1, що
підтверджує доводи позивачки про
самочинні дії відповідачів щодо
належного їй на праві власності
домоволодіння та правильність
висновків суду першої інстанції про
порушення діями відповідачів прав
позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд залишив без уваги показання
відповідачів як свідків про те, що вони
фактично купили у позивачки земельну
ділянку з будинком, який був у
непридатному для проживання стані, є
неспроможними, оскільки суду такого
договору купівлі-продажу земельної
ділянки не надано і вчинити такий
договір позивачка не могла, так як не є
власником земельної ділянки, належний
їй будинок розташований на земельній
ділянці, що належить Волноваській
міській раді (а.с.7).

Крім того, зі справи вбачається, що суд
в своєму рішенні дав критичну оцінку
показанням відповідачів, допитаних як
свідки, оцінивши їх у сукупності з
іншими письмовими доказами,
показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, які спростовують доводи
відповідачів про купівлю у позивачки
жилого будинку із земельною ділянкою.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд неправильно застосував до
спірних правовідносин вимоги ст.391 ЦК
України, повинен був застосувати
положення ст.397 ЦК України, є
неспроможними, оскільки жодного
договору, на підставі якого би виникло
у відповідачів право на володіння
чужим майном у відповідності з
вимогами ст.397 ЦК України суду не
надано, фактичне володіння нерухомим
майном відповідно до вимог цивільного
законодавства у відповідачів також не
виникло, а у відповідачки ОСОБА_3 за
усною домовленістю з позивачкою та її
реєстрацією за адресою спірного
будинку виникло право користування
жилим будинком. У відповідача ОСОБА_4 і
цього права не виникло, оскільки суду
не надано доказів на підтвердження
згоди позивачки на його вселення в
будинок, що свідчило б про
правомірність його вселення у спірний
будинок.

З урахуванням наведеного, виходячи з
того, що позивачка є власником спірного
житлового будинку, а відповідачі
вселились в будинок за усним договором
найму як тимчасові мешканці, при цьому,
відповідачка ОСОБА_3 за згодою
позивачки, а відповідач ОСОБА_4 - без
згоди позивачки, та, враховуючи те, що
ремонтні роботи та переобладнання
будинку, знесенню господарських
будівель та споруд відповідачі
проводять без згоди позивачки -
власника жилого будинку та без
оформлення у встановленому законом
порядку відповідної
проектно-дозвільної документації,
також те, що відповідачі не уклали з
позивачкою згідно з вимогами ст.ст.810,811
ЦК України і ст.158 ЖК України письмовий
договір найму жилого приміщення та на
вимогу позивачки звільнити будинок
відмовились, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно дійшов
до висновку про задоволення позову,
оскільки відповідачі є тимчасовими
мешканцями, їх діями порушуються права
власності позивачки на вільне
володіння та користування належним їй
житловим будинком, тому, порушені права
позивачки підлягають захисту і
відповідачі відповідно до вимог ст.98,109
ЖК України підлягають виселенню зі
спірного будинку.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та доводів
апеляційного оскарження на підставі
доказів, наданих сторонами, які
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову, у зв'язку з чим рішення суду
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 04 вересня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Гаврилова Г.Л.

Попова С.А.