Справа № 369/5791/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22.09.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Дубас Т.В.

при секретарі
Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за борговою розпискою.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що у 2011 році, під час
розгляду справи № 2-4392/2010 у
Києво-Святошинському районному суді
Київської області, із заяви поданої
ОСОБА_3, йому стало відомо про боргову
розписку, за якою 28 жовтня 1998 року
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (боржник), отримав
від батька позивача ОСОБА_4 (кредитор),
ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти у розмірі
30000 (тридцять тисяч) доларів США, на
умовах договору позики строком на один
місяць. Проте вказаних грошей батько
позивача назад не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача -
ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась
спадщина, яка складається з
вищезазначеної боргової розписки, що
підтверджується спадковою справою
після померлого ОСОБА_4, заведеною
Вишневою міською державною
нотаріальною конторою за №52 від 2001
року, а також оригіналом письмової
розписки складеної ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_4 від 28 жовтня 1998 року .

Відповідно до ст. 549 ЦК України
спадкоємцями першої черги за законом
після померлого ОСОБА_4 є: син ОСОБА_1 (1986
р.н.), мати ОСОБА_5 (1930 р.н.), батько ОСОБА_1
(1929 р.н.), що підтверджується спадковою
справою після померлого ОСОБА_4,
заведеною Вишневою міською державною
нотаріальною конторою за №52 від 2001
року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дідусь позивача -
ОСОБА_1 (1929 р.н.), що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1
виданим ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача -
ОСОБА_5 (1930 р.н.), що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2
виданим ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відповідності до ст..1268-1270 ЦК України
спадщина, що відкрилась після померлих
ОСОБА_1 1929 р.н., ОСОБА_5 1930 р.н. була
прийнята позивачем, що підтверджується
матеріалами спадкової справи до майна
померлого ОСОБА_1 заведеною Вишневою
міською державною нотаріальною
конторою за № 280 за 2010 рік та
матеріалами спадкової справи до майна
померлої ОСОБА_5 заведеною Вишневою
міською державною нотаріальною
конторою за № 281 за 2010 рік.

Відповідач не повідомив позивача про
наявність розписки, за якою його батьку
відповідач винен грошові кошти у
розмірі 30 000 дол. США, чи порушив право
власності на боргову розписку у
порядку спадкування за законом за його
померлим батьком - ОСОБА_4.

Тому з урахування збільшених позовних
вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_2
на його користь 388 577,28 грн. боргу,
проценти у розмірі 182 631,32 грн. та суму
сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задоволити.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, відповідач направив до
суду заяву про застосування строків
позовної давності та письмові
заперечення.

Суд, заслухавши пояснення осіб,
які брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи, та
зібранні в ній докази, знаходить, що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР 1963 р. за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобо'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості. Договір позики вважається
укладеним у момент передачі грошей або
речей.

Стаття 375 ЦК УРСР 1963 р. визначає що
договір позики на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у
письмовій формі.

Стаття 71 ЦК УРСР 1963 р. передбачає, що
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР 1963 р. позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 77 ЦК УРСР 1963 р. зміна осіб у
зобов'язанні не тягне за собою зміни
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР 1963 р.
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Якщо суд, арбітраж
або третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень
ЦК України правила Цивільного кодексу
України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством що діяло, раніше, не
сплив до набрання чинності цим
кодексом.

Стаття 256 ЦК України визначає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Так судом встановлено, що згідно
письмової розписки 28 жовтня 1998 року
ОСОБА_2, отримав від батька позивача
ОСОБА_4, грошові кошти у розмірі 30000
(тридцять тисяч) доларів США, на умовах
договору позики строком на один місяць.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача -
ОСОБА_4, до майна якого Вишневою
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа № 52 за 2001 рік.

Спадщину після померлого позивач, який
на той час був неповнолітнім, і діяв за
згодою своєї матері ОСОБА_6, прийняв
шляхом подачі до нотаріальної контори
заяви від 31 серпня 2001 року за № 148 про
прийняття спадщини.

Суд, приходить до висновку, що
позивачем пропущені строки позовної
давності, оскільки розписка була
написана в 1998 році, а позивач почав
звертатись до суду за захистом своїм
прав вже після сплину значного періоду
часу, тобто позивач міг дізнатись про
порушення свої прав та існування даної
розписки, після смерті батька і
заведення до його майна спадкової
справи, а тому у позовних вимог слід
відмовити з підстав пропуску позивачем
строків позовної давності.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
позовних вимогах.

Відповідно до ст.ст. 71, 77, 80, 374, 375 ЦК
УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст. 15, 16, 256, 257,
261, 267 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10,
60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за борговою розпискою -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя

Дубас Т.В.