АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-консультативний центр
«Європа», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_2 про
визнання правочинів не дійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 рокув задоволенні
позову ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фінансово-консультативний центр
«Європа», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_2 про
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені належно, тому в
порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка
не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду та
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, дійшла наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, 17.05.2007 року між
позивачем та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», укладений договір
кредиту № ML-009/163/2007 на купівлю квартири
згідно договору купівлі-продажу від
17.05.2007 року.(а.с.18-24).

Судом встановлено, що 17.05.2007 року, в
забезпечення виконання позичальником
Кредитного договору, між ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був
укладений Договір іпотеки № PCL-009/163/2007,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, зареєстрований в
реєстрі за № 1740, відповідно до умов
якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку
нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1. (а.с.12-17).

При укладенні оспорюваних правочинів,
а саме договору кредиту та іпотеки від
імені банку виступало TOB «Фінансово -
консультативний центр «Європа», яке
діяло зокрема на підставі довіреності
від 20.12.2006 року (а.с.50) виданої на
підставі договору доручення від 07.11.2005
року (а.с.51 - 55). Проте, відповідно до
договору доручення довірителем є АКБ
«Райффайзенбанк Україна», а повіреним
ТОВ «Фінансово - консультативний центр
«Європа», а за довіреністю вже ЗАТ «ОТП
Банк» уповноважує ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа»
вчиняти дії від імені довірителя,
посилаючись на надання такого права
довіреністю на підставі договору
доручення, про який зазначено вище.

В суді першої інстанції позивач та
представник позивача посилались на
відсутність повноважень ЗАТ «ОТП Банк»
уповноважувати ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа» на
укладення правочинів, оскільки договір
доручення, на підставі якого видана
довіреність, укладений не з ЗАТ «ОТП
Банк» та ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», а з АКБ
«Райффайзенбанк Україна» та ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа» і відповідачі не надали суду
доказів на підтвердження того, що АКБ
«Райффайзенбанк Україна» було
перетворено у ЗАТ «ОТП Банк», який є
його правонаступником за усіма правами
та обов'язками.

Суд першої інстанції вірно не
погодився з цими доводами позивачів,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно відомостей із Інтернет сайту
http://www.unian.ua/society/22006-rayffayzenbank-ukrajina-zminiv-nazvu-n
a-ugorsku.html, 1 червня 2006 року, підписано
угоду про продаж 100% акцій
«Райффайзенбанк Україна» угорському
OTPBankPlc.

Дозвіл Антимонопольного комітету
України на вказану операцію був
отриманий 15 серпня 2006 року.

Дозвіл Комісії НБУ з питань нагляду і
регулювання діяльності банків на
придбання 100% статутного капіталу АКБ
«Райффайзенбанк Україна» одержано 2
жовтня 2006 року.

7 листопада 2006 року Національний банк
України в Державному реєстрі банків
здійснив запис про реєстрацію нової
редакції статуту ЗАТ «ОТП Банк» у
зв'язку із зміною назви банку з АКБ
«Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП
Банк.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
про те, що вказані обставини є загально
відомими і такими, що не потребують
доказуванню окремо.

З урахуванням наведеного вбачається,
що у даному випадку мало місце злиття
юридичної особи, шляхом перетворення, у
зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 108 ЦК
України до ЗАТ «ОТП Банк» перейшли усе
майно, права та обов'язки АКБ
«Райффайзенбанк Україна».

Доводи позивача та представника
позивача про те, що ЗАТ «ОТП Банк» на
підставі діючого згідно п. 6.3 договору
доручення між АКБ «Райффайзенбанк
Україна» та ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», не
мало підстав для уповноваження ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа» згідно довіреності наданої
ЗАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», не
знайшли свого підтвердження ні в суді
першої інстанції, ні в суді апеляційної
інстанції, оскільки за договором
доручення усі права та обов'язки за ним
перейшли до ЗАТ «ОТП Банк».

Тобто, довіреність від 20 грудня 2006 року
видана ЗАТ «ОТП Банк» на ім'я ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа» на вчинення в інтересах
довірителя дій, зокрема і укладення
договорів, видана правомірно.

Крім цього, судом першої інстанції
вірно не взято до уваги доводи
представника позивача щодо
відсутності прямо визначених
повноважень у директора ТОВ «Фінансово
- консультативний центр «Європа» на
укладення оспорюваних правочинів, що
свідчить про те, що договори укладені
неправомочною особою.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.145 ЦК України,
у товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
виконавчий орган (колегіальний або
одноособовий), який здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним загальним зборам його
учасників. Виконавчий орган товариства
може бути обраний також і не зі складу
учасників товариства.

Компетенція виконавчого органу
товариства з обмеженою
відповідальністю, порядок ухвалення
ним рішень і порядок вчинення дій від
імені товариства встановлюються цим
Кодексом, іншими закономи і статутом
товариства.

З матеріалів справи не вбачається, що
позивач чи представник позивача
подавали до суду клопотання про
витребування доказів, які б свідчили
про те, що директор ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа» не мав
повноважень діяти від імені
товариства, зокрема укладати
оспорювані правочини.

З підстав наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що вимоги про визнання правочинів
недійсними з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК
України не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні доказами
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що вимоги
позивача про визнання правочинів
недійсними з підстав ст. 232 ЦК України,
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин,
який вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, визнається
судом недійсним.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Однак, підстава на яку посилається
позивач не може бути застосована до
спірних правовідносин щодо вимог
позивача, оскільки останній, як сторона
правочинів діяв без представника, а ЗАТ
«ОТП Банк» не вважає, що права
останнього порушені ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», яке
діяло в інтересах банку під час
укладення оспорюваних правочинів і в
цьому разі саме банк мав би право
вимоги, а не позивач.

Крім цього, що стосується інших підстав
визнання правочинів недійсними,
зокрема відсутність банківської
ліцензії на здійснення валютних
операцій у кредитора, несправедливість
умов договорів, неповідомлення про
можливу зміну кредитора, то
невідповідність доводів позивача в цій
частині вимогам закону, вже було
предметом розгляду у судах першої та
апеляційної інстанції, де
неспроможність вказаних підстав
встановлено судовими рішеннями, що
набрали законної сили (а.с.41-49).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Крім того, доводи позивача та
представника позивача про те, що банком
не було належним чином перевірено
майновий стан позивача вірно не взято
до уваги судом першої інстанції,
оскільки позивач при укладенні
оспорюваних правочинів і беручи
зобов'язання виконувати, повинен був
розраховувати об'єктивні та
суб'єктивні умови, включаючи і свій
майновий стан та можливості в
подальшому виконувати взяті на себе
зобов'язання. Таким чином, колегія
суддів погоджується з висновком суду
про те, що права позивача під час
укладення оспорюваних правочинів
кредитором не були порушені.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, висновків суду не
спростовують та не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо
несправедливих умов кредитного
договору в частині надання кредиту в
доларах США, відсутності банківської
ліцензії на здійснення валютних
операцій у кредитора, неповідомлення
про можливу зміну кредитора вже були
предметом розгляду в судах першої та
апеляційної інстанції, де рішенням
суду, яке набрало чинності вказані
доводи визнано неспроможними і
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року- залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: