Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Родіній
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», третя особа
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Маріуполі про відшкодування
моральної шкоди, внаслідок отримання
травми на підприємстві,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ММК імені
Ілліча», в обґрунтування якого
зазначив, що перебував у трудових
відносинах з ПАТ «ММК імені Ілліча» на
посаді регулювальника швидкості руху
поїздів. Виконуючи свою роботу з 26.11.2006
року на 27.11.2006 року з позивачем стався
нещасний випадок, в результаті якого
він отримав розтрощення 2, 3, 4 пальців
правої руку. Внаслідок отриманої
травми ОСОБА_1 в молодому віці став
інвалідом та втратив 40% професійної
працездатності довічно. З моменту
отримання травми цілком порушена
нормальна життєдіяльність,
перебуваючи на лікарні, не міг вести
повноцінний спосіб життя, в зв'язку з
травмою переніс сильний фізичний біль
та тривалі страждання, почуття страху,
розгубленості та безпорадності. Все
вищевикладене спричинило моральну
шкоду, яку він оцінює у 60000,00грн. та
просив стягнути з відповідача, а також
витрати на правову допомогу в розмірі
609,00грн.

Позивач до судового засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив справу розглянути за
його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2, діючий на
підставі договору, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та пояснив, що на момент
нещасного випадку позивачу було 25
років, на лікарняному він знаходився на
протязі двох місяців. Внаслідок
нещасного випадку ОСОБА_1 ампутовано 2,
3, 4 палець правої руки, що потребує
додаткових зусиль для організації
свого життя. Звільнився з підприємства
в 2009 році за власним бажанням, на
теперішній час працює неофіційно,
проживає з дружиною та дочкою.

Представник відповідача ПАТ «ММК імені
Ілліча» в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав в повному обсязі,
надав письмові заперечення та
додатково пояснив, що винним в
нещасному випадку є сам позивач,
оскільки вирішив в порушення вимог
охорони праці зупинити башмак за
допомогою руки, вини підприємства не
має. Підприємством тричі надавалась
ОСОБА_1 допомога на оздоровлення.

Представник третьої особи Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Маріуполі в
судовому засіданні просили в
задоволені позову відмовити, у зв'язку
з відсутністю підтвердження завдання
позивачу моральної шкоди. До Фонду з
вимогою виплати моральної шкоди ОСОБА_1
не звертався.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач перебував у трудових
відносинах з Публічним акціонерним
товариством «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
з 23.11.2004 року по 27.10.2009 року. Перебуваючи
на посаді регулювальника швидкості
руху поїздів, в зміну з 20.00год. до
08.00год., з 26.11.2006 року на 27.11.2006 року з ним
стався нещасний випадок, внаслідок
якого ОСОБА_1 було травмовано.

Актом розслідування нещасного випадку,
складеним по формі Н-5 від 29.11.2006 року
встановлено, що нещасний випадок який
стався 27.11.2006 року на ПАТ «ММК іме
Ілліча» з регулювальником швидкості
руху поїздів ОСОБА_1 пов'язаний з
виробництвом та по ньому складається
акт за формою Н-1.

Згідно акту №127/4, складеному по формі
Н-1 від 30.11.2006 року про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом, основною
причиною настання нещасного випадку є
невиконання вимог інструкції по
охороні праці, які виразились в тому, що
регулювальник швидкості руху вагонів
ОСОБА_1 здійснював укладку гальмівного
башмаку під отцеп, що рухається, без
спеціального пристосування- вилки, а
також незадовільний контроль зі
сторони начальника району Станового
А.В. за додержанням трудящим вимог та
інструкцій з охорони праці. В акті
також було зазначено, що ОСОБА_1 отримав
розтрощення ІІ-ІІІ-ІV пальців правої
кисті.

Внаслідок травмування позивач
неодноразово перебував у лікувальних
закладах.

Відповідно до довідки Міжрайонної
спеціалізованої травматологічної МСЕК
міста Маріуполя серії ДОН-05 від 05.03.2007
року, позивачеві встановлена 3 група
інвалідності на строк до 01.04.2008 року.

Згідно довідки Міжрайонної
травматологічної МСЕК міста Маріуполя
серії ДОН-04 від 31.03.2008, позивачеві
встановлено 40% втрати професійної
працездатності безстроково,
встановлена 3 група інвалідності.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позовних вимог суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на
всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких ч.2 указаної статті Цього Кодексу
покладено на власника або
уповноважений ним орган.

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці», передбачено що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місті в кожному структурному
підрозділу умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 Кодексу законів про
працю України за потерпілим
закріплено право на відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що
шкоду здоров'ю, внаслідок отримання
травми 2, 3, 4 пальців кисті з спільної
вини позивача та відповідача, що
підтверджується актом розслідування
нещасного випадку, складеним по формі
Н-5 від 29.11.2006 року, а також актом №127/4
складеним по формі Н-1 від 30.11.2006 року.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я та у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Статтями 1167, 1168 ЦК України
передбачено,що моральна шкода, завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала,
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до п.3 Постанови №4 Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» ( надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995
р.) під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

За абзацем 2 пункту 5 Постанови № 4 від
31.03.1995 р. - відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При цьому, п.9 Постанови №4 від 31.03.199 р
зазначено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеню
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Суд також при вирішенні спору приймає
до уваги рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в
п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності вже
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

У відповідності до ст.1193 ч.2 ЦПК України
якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

З урахування викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ММК
імені Ілліча» підлягають частковому
задоволенню. При цьому суд, визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню у
відшкодування моральної шкоди,
враховує глибину моральних та фізичних
страждань позивача, ступінь втрати ним
професійної працездатності і настання
інвалідності, у молодому віці
неможливість жити повноцінним життям і
працювати за фахом внаслідок
ушкодження пальців кисті правої руки,
що потребує постійних додаткових
зусиль. При цьому суд враховує, що
позивач тривалий час перебував на
лікуванні, не має змоги вести активний
спосіб життя та працювати за фахом, а
також ступінь вини постраждалого та
відповідача у нещасному випадку, що
стався 27.11.2006 року. Дотримуючись вимог
розумності та справедливості при
визначенні розміру відшкодування, суд
вважає достатньою та такою, що
компенсує моральну шкоду, спричинену
позивачу, суму у розмірі 30000,00грн.

Згідно із ч.1 ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

З квитанції до прибуткового касового
ордеру від 12.05.2014 року вбачається, що
ОСОБА_1 згідно умов укладено з
адвокатом ОСОБА_2 договору про надання
правової допомоги сплачено 609,00грн.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року, розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Враховуючи граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
з ПАТ «ММК імені Ілліса» на користь
ОСОБА_1 слід стягнути 303,00грн. витрат на
правову допомогу.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
300,00грн., від сплати якого, відповідно до
закону, звільнений позивач.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 5, 10, 60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.
153, 173, 237-1 Кодексу законів про працю
України, ст.13 Законом України «Про
охорону праці», ст.23, 1167, 1168 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України №4 від 31.03.1995р «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», третя особа
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Маріуполі про відшкодування
моральної шкоди, внаслідок отримання
травми на підприємстві- задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча",
юридична адреса: м.Маріуполь,
вул.Левченка, 1 () на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1,
моральну шкоду в розмірі 30000,00грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
303,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
юридична адреса: м.Маріуполь,
вул.Левченка, 1 () на користь
держави судовий збір у розмірі 300,00грн.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

З повним текстом рішення можливо буде
ознайомитися після 21.10.2014 року.

Суддя:
Т. В. Пустовойт