АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11.04.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Правекс-Банк» про визнання
недійсним пункту 10.12 кредитного
договору від 27.08.2008 №446-003/08Р, -

В С Т А Н О В И Л А

Справа № 757/4803/14-ц № апеляційного
провадження 22-ц-796/7200/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Горкава Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.В березні 2014
року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, в якому просив визнати
недійсним пункт 10.12. укладеного між
позивачем та ПАТ КБ «Правекс- Банк»
кредитного договору №446-003/08Р від 27.08.2008.
В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що зміст пункту 10.12.
кредитного договору, зокрема
повідомлення позичальника про наявні
валютні ризики, суперечить вимогам
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю». Крім того,
послався на те, що кредитний договір
укладений з порушенням вимог Закону
"Про захист прав споживачів", а саме
відповідач не надав йому часу для
повноцінного ознайомлення з умовами
надання кредиту, що позбавило на думку
позивача зробити свідомий вибір при
укладанні останнього.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 11.04.2014 відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Правекс-Банк» про визнання недійсним
пункту 10.12 кредитного договору від
27.08.2008 №446-003/08Р.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій зазначається про незаконність та
необґрунтованість рішення суду у
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт посилається на неправильне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
тому, просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
підстав викладених у ній, просив про
скасування рішення суду першої
інстанції та задовольнити заявлені
позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
апеляційної скарги, вважає рішення
суду законним і обґрунтованим, просив
залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з підстав недоведеності
позивачем своїх вимог. Зокрема, вказав,
що позивачем та його представником не
надано доказів на підтвердження
порушення відповідачем вимог
законодавства при укладенні
кредитного договору. Крім того,
виходячи з встановлених обставин
справи, позивачем не доведено, що діями
відповідача порушені його права та
інтереси, а тому суд першої інстанції
вважає відсутніми підстави для
визнання пункту 10.12. кредитного
договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та в повній мірі
відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 27.08.2008 між АКБ
«Правекс-Банк» та позивачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №446-003/08Р,
відповідно до умов якого позивачу було
надано кредит у розмірі 108800,00 доларів
США., зі сплатою 12,49% річних та з
остаточним строком повернення 27.08.2020
(а.с.4-6).

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, надав
позивачу кредитні кошти в іноземній
валюті, що підтверджується заявою про
видачу готівки (а.с.10), а позивач отримав
те, на що розраховував - кошти в
іноземній валюті на споживчі потреби.
На момент укладення кредитного
договору не існувало заборони позивачу
взяти кредитні кошти в іншій валюті, в
гривні. Грошові кошти мають бути
повернуті в тій самій валюті, в якій і
одержані та в кількості, що відповідає
умовам кредитних договорів разом з
нарахованими процентами іншими
платежами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

В порядку ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений в
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). А відповідно
до ст. 640 ч. 2 ЦК України якщо відповідно
акту цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії.
Договір є укладеним з моменту
передання майна або вчинення певної
дії.

Факт отримання позивачем кредитних
коштів не заперечується та
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями заяв на видачу готівки
позивачу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст. 203 ЦК України
підставою недійсності правочину є
суперечливість змісту правочину ЦК
України, актам цивільного
законодавства.

Під час укладання кредитного договору,
сторони чітко розуміли, що курсові
коливання гривні можуть настати, але
позивач обрав валютою кредитування
саме долар США та взяв на себе
зобов'язання повернути кредит в
іноземній валюті. Тому доводи позивача
щодо невідповідності умов кредитного
договору законодавству України є
цілком безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на діючому законодавстві
України.

Відповідно до ст. 203 ч. З ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного кредитного договору,
ОСОБА_2 було проінформовано про всі
його істотні умови, спосіб та терміни
погашення кредиту, розмір терміни
сплати процентів та інших платежів
тощо, що підтверджується підписом
позивача на договорі, й позивач ОСОБА_2
засвідчив, що зміст умов кредитування
йому зрозумілий.

За таких обставин власні дії позивача,
що виразилися у підписанні кредитного
договору та здійсненні напису щодо
ознайомлення з його умовами і
відсутністю претензій, являється
підтвердженням ознайомлення позивача
зі змістом укладеної ним угоди та
бажанням щодо настання правових
наслідків, обумовлених цією угодою.
Виходячи з цього, позивач не заперечує
вільного волевиявлення та його вільної
згоди щодо всіх умов даного кредитного
договору на момент його укладення та
протягом його виконання.

Таким чином, при підписанні кредитного
договору всі передбачені чинним
законодавством вимоги для укладення
договорів були дотримані, договір
містить всі передбачені чинним
законодавством відомості, дотримано
всіх вимог щодо змісту та форми їх
укладення, а тому колегія суддів не
вбачає підстав стверджувати про
невідповідність його умов вимогам
законодавства, на що позивач
посилається у своїй апеляційній
скарзі.

Посилання позивача на використання
іноземної валюти при укладанні
спірного договору, як незаконний засіб
платежу колегія суддів вважає
безпідставними.

Так, згідно з ч.2 ст.198 ЦК України
виконання зобов'язань, виражених у
національній валюті, здійснюється
відповідно до закону.

Пунктом 1. ч.2 ст.92 Конституції України
статус національної валюти та статус
іноземних валют на території України
встановлюється виключно законами
України.

Положеннями ч.1 ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» валюта України є
єдиним законним засобом платежу на
території України, який приймається
без обмежень для оплати будь-яких вимог
та зобов'язань.

Отже, чинні законодавчі акти
передбачають обов'язковість
застосування валюти України при
здійсненні розрахунків, проте на день
укладання договору не містять заборони
встановлення грошових зобов'язань у
іноземній валюті.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Позивачем та його представником не
надано доказів на підтвердження
порушення відповідачем вимог
законодавства при укладенні
кредитного договору.

Виходячи з встановлених обставин
справи, позивач не довів, що діями
відповідача порушені його права та
інтереси, а тому колегія суддів вважає
відсутніми підстави для визнання
пункту 10.12. кредитного договору
недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія
судді приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону, зібраним доказам,
обставинам справи і підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11.04.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: