АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6747/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач -
Красвітна Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" про
визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом посилаючись на
те, що 03 квітня 2008 року між нею та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено
кредитний договір №DN81AR100030168, за
умовами якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит у розмірі та на
умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути кредит
і сплатити проценти за користування
кредитом, а також інші платежі
відповідно до умов кредитного
договору. В листопаді 2012 року вона,
ОСОБА_6, дізналась про збільшення
банком процентної ставки за вказаним
кредитним договором з 9,6 % річних до 21,00 %
річних, відповідно щомісячний платіж
був збільшений з 1544,65 грн. до 1966,74 грн.
Однак, будь-яких повідомлень в
письмовій формі про зміну процентної
ставки за кредитним договором вона,
позивачка, не одержувала, тому просила
суд визнати дії відповідача щодо зміни
процентної ставки з 9,6 процентів річних
до 21,00 процентів річних та
застосування процентної ставки 21,00
процентів річних - незаконними, визнати
недійсним правочин зі зміни процентної
ставки з 9,60 процентів річних на 21,00
процентів річних та визнати право
позивача на виконання зобов'язання
відповідно до підпункту 17.1.6
кредитно-заставного договору
№DN81AR100030168 від 03.04.2008 року шляхом
виплати процентів в розмірі 9,60% річних.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 червня
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі; стягнуто з
позивача на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про
час та місце слухання даної справи
апеляційним судом сторони повідомлені
належним чином у відповідності до
вимог ст. 76 ЦПК України. Так, позивачка
ОСОБА_6 26.07.2014 року отримала повістку
про виклик у судове засідання на 09.09.2014
року, що стверджується відповідним
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення; заява
про відкладення розгляду справи не
надходила.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, зважаючи
на положення ст. 303 ЦПК України, і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 03
квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений
кредитний договір № DN81AR100030168, згідно
якого позивачу був наданий кредит в
сумі 71965,60 грн. з метою придбання
автомобіля, на строк до 02.04.2015 року (а.с. 7
- 23).

Згідно до розділів 4, 6, 14, 17 договру
позичальник зобов'язався повернути
отриманий кредит та сплатити відсотки
за користування кредитом у розмірі 9,6%
річних, а також інші платежі
передбачені умовами договору.

Відповідно п.6.3.1 договору, банк має
право в односторонньому порядку
збільшувати розмір відсоткової ставки
за користування кредитом, при зміні
кон»юктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору; зміні облікової
ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (за
статистикою НБУ). При цьму банк
надсилає позичальникові письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки протягом 7 календарних днів з
дати в ступу в чинність зміненої
процентної ставки, (а.с. 7-22).

05.01.2009 року банком було прийнято
рішення №КТ-БТ-СП-2009-1 «про зміну
відсоткової ставки по діючим кредитам
бізнесу «іпотечне кредитування» ,
«Авто в кредит» виданих в гривнях»,
починаючи з 01 лютого 2009 року відсоткову
збільшено за користування кредитом з
9,60% до 21% (а.с.60).

Судом також встановлено, що банком 06
січня 2009 року, з дотриманням
передбаченого умовами кредитного
договору механізму повідомлення
позичальника про підвищення
процентної ставки, шляхом направлення
на адресу позичальника письмового
повідомлення, у встановлений кредитним
договором та ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» семиденний
термін, направлено на адресу ОСОБА_6
відповідне повідомлення про
збільшення з 1 лютого 2009 року
відсоткової ставки за кредитним
договором до 21% (а.с.61).

Факт відправдення позивачці вказаного
вище письмового повідомлення
підтверджується реєстром за №215 від
07.01.2009 року, який містить відбитки
поштових штемпелів (а.с. 62).

Місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку, що вказані дії банку вчинені
в межах п. 6.3.1 кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також що умова договору щодо
права банку змінювати розмір процентів
в односторонньому порядку є нікчемною.
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку" від 12 грудня 2008 року, яким ЦК
України було доповнено ст. 1056-1, набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року N 168 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року за N 541/13808,
банки мають право змінювати процентну
ставку за кредитом лише в разі настання
події, не залежної від волі сторін
договору, яка має безпосередній вплив
на вартість кредитних ресурсів банку.
Однією з таких підстав є підвищення
облікової ставки Національного банку
України та нестабільність курсової
політики.

Виходячи з викладеного, приймаючи до
уваги, що рішення про підвищення з 01
лютого 2009 року процентної ставки за
укладеним з позивачем 03 квітня 2008 року
кредитним договором було прийнято ПАТ
КБ «ПриватБанк до 10.01.2009 року, 06.01.2009
року відповідне повідомлення
направлене позивачу, колегія дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог та
відсутність підстав для скасування
оскаржуваного рішення місцевого суду.

Крім того, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку, що за
вищезазначиними підставами не може
бути задоволена і позовна вимога про
визнання права на виконання
зобов'язання відповідно до пункту 17.1.6
кредитно-заставного договору від
03.04.2008 року шляхом виплати процентів в
розмірі 9,60 % річних, визначених
договором.

Доводи апелянта про неотримання
позивачкою повідомлення про
підвищення процентної ставки є
недоведеними та не спростовують
викладених вище висновків суду щодо
відсутності підстав для задоволення
позову. Крім того, банком надані
письмові докази вчасного направлення
позивачці повідомлення про зміну
процентної ставки.

Колегія звертає увагу, що суду не
надані докази порушення прав позивача,
які передбачені Законом України «Про
захист прав споживачів».

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах
заявлених позовних вимог та змісту
доводів апеляційної скарги, враховуючи
положення ст. 303 ЦПК України, правильне
застосування судом першої інстанції
вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь