АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7848/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
В.О. Поштаренко Доповідач - Пищида
М.М. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області у
складі:

Головуючого: - Пищида М.М.,

Суддів: - Деркач Н.М.,
Глущенко Н.Г.,

при секретарі: - Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_7 про
визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із вищезазначеним
позовом.

В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилалась на те, що 01
лютого 2008 року між ОСОБА_6 та Закритим
акціонерним товариством «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк»
було укладено договір поруки № SME0008083,
яким встановлено, що ОСОБА_6.,
поручитель, як сторона у вищевказаному
договорі, на добровільних засадах бере
на себе зобов'язання перед ПАТ
«Альфа-Банк» відповідати за
зобов'язання ОСОБА_7, які виникають з
умов договору про надання траншу №
SME0008083 від 01 лютого 2008 р. в повному
обсязі цих зобов'язань незалежно від
отримання або неотримання вимоги банку
про виконання кредитного договору.
Однак, в договорі поруки не визначено
розмір зобов'язання ОСОБА_7 за умовами
кредитного договору, від якого
залежить розмір відповідальності
ОСОБА_6., не зазначено строк, на який
надано кредитні кошти, розмір
відсотків, які підлягають сплаті
позичальником за користування
грошовими коштами та обсяги
відповідальності позичальника за
порушення умов кредитного договору.

Крім того, 21 серпня 2008 року, між
ОСОБА_6. та ЗАТ «Альфа-Банк» було
укладено додаткову угоду до договору
поруки № SME0008083 від 01 лютого 2008 року,
згідно змісту якої поручитель надав
свою згоду на будь-які зміни обсягу
відповідальності позичальника за
кредитним договором. У зв'язку із тим,
що договір поруки та укладена до нього
додаткова угода значно збільшують
обсяг відповідальності поручителя та
складені з порушенням норм чинного
законодавства України, ОСОБА_6.
звернулась до суду та просила визнати
недійсним договір поруки та додаткову
угоду (а.с. 2-5).

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2014
року позовні вимоги задоволено в
повному обсязі (а.с.76-79).

В апеляційній скарзі ПАТ
«Альфа-Банк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог (а.с. 85-89 ).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема питання про те, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що 01 лютого 2008 року між
ОСОБА_6 та Закритим акціонерним
товариством «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк»
було укладено договір поруки № SME0008083
(а.с.9), яким встановлено, що ОСОБА_6.,
поручитель, як сторона у вищевказаному
договорі, на добровільних засадах бере
на себе зобов'язання перед ПАТ
«Альфа-Банк» відповідати за
зобов'язання ОСОБА_7, які виникають з
умов договору про надання траншу
№SME0008083 від 01 лютого 2008 р. в повному
обсязі цих зобов'язань незалежно від
отримання або неотримання вимоги банку
про виконання кредитного договору
(а.с.47-49).

21 серпня 2008 року, між
ОСОБА_6. та ЗАТ «Альфа-Банк» було
укладено додаткову угоду до договору
поруки № SME0008083 від 01 лютого 2008 року
(а.с.10), згідно з якою договір поруки
доповнено пунктом 1.7. та викладено його
в наступній редакції: « 1.7. Укладанням
цього Договору Поручитель надає свою
згоду на будь-які майбутні зміни обсягу
відповідальності Позичальника за
Кредитним договором, в тому числі такі,
внаслідок яких відбудеться збільшення
обсягу відповідальності Поручителя за
цим Договором, зокрема, але не виключно,
будь-які зміни Кредитного договору,
внаслідок яких збільшується сума
Кредиту, що надається Позичальнику,
строк користування Кредитом, та/або
розмір процентів за користування
Кредитом/Овердрафтом, та/або
комісійних винагород, та/або неустойки
(пені, штрафів), та/або будь-яких інших
платежів, які Позичальник згідно з
Кредитним договором повинен
сплачувати Кредитору та за виконання
яких Поручитель поручається згідно з
цим Договором і погоджуються з тим, що
такі зміни не є підставою для
припинення встановленої цим Договором
поруки, і встановлена цим Договором
порука залишається чинною протягом
строку встановленого п.3.1. цього
Договору, а Поручитель відповідає
перед Кредитором у тому ж обсязі, що і
Позичальник, з урахуванням будь-яких
майбутніх змін обсягу
відповідальності Позичальника за
Кредитним договором. Дана згода
Поручителя є безумовною, безвідкличною
і не обмежена строком дії».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно визначився із
природою правовідносин, які виникли
між сторонами та при вирішенні спору
посилався на вимоги закріплені в ст.
ст. 202-204, 215 та на зміст ч. 1 ст. 548, ч. 1. ст.
553 ЦК України. Виходячи з наведених
норм, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання, має похідний
характер від забезпечуваного
зобов'язання.

Згідно положень ч.3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зважаючи на відсутність в ЦК України
спеціальних норм стосовно істотних
умов договору поруки, слід
застосовувати ч. 1 ст. 638 ЦК України, яка
дозволяє зробити висновок про те, що
договір поруки можна вважати укладеним
при узгодженні умови про предмет, якщо
жодною із сторін не заявлено вимогу по
умови , щодо яких необхідно досягти
згоди.

Відповідно до вимог зазначеної норми
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди, а саме в ньому мають бути
зазначені: предмет договору, основне
зобов?язання, яке забезпечується
порукою, порядок виконання
зобов?язання, зміст та обсяг
відповідальності поручителя,
оплатність чи безоплатність послуг
поручителя, права й обов?язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6.11.2009 року
№9, підставою недійсності правочину,
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Додатковою угодою № SME0008083 від 21 серпня
2008 року було змінено зміст договору
поруки та збільшено обсяг
відповідальності поручителя, при цьому
не визначивши обсяг та розмір цієї
збільшеної відповідальності. В
договорі поруки, як і в додатковій
угоді не зазначено, в якому обсязі
(розмір грошових коштів, наданих по
забезпечуваному кредитному договору)
поручитель зобов'язується відповідати
в майбутньому, які проценти за
користування грошовими коштами
передбачені кредитним договором та яка
сума пені нараховується кредитору
внаслідок невиконання основного
зобов'язання. Тобто, сторонами не було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
при укладенні цих договорів, а тому
такий договір не вважається укладеним
та не створює жодних правових
наслідків.

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності не
може бути прийняте судом , оскільки
позивачу стало відомо про порушення її
прав після отримання листа від
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції вих.№ 2043
від 03.03.2014 р., про знаходження в
провадженні Самарського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ відкритого
виконавчого провадження з примусового
виконання виконачого листа № 6/751/691/2013
від 29.08.2013 р., виданого Новозаводським
районним судом м. Чернігова про
солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_6.,
ОСОБА_8 на користь ПАТ «Альфа-Банк»
боргу в розмірі 1 610 733,52 гривень, в ході
якого державним виконавцем було
накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно позивача та оголошення
заборони на його відчуження (а.с. 46).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вирішуючи спір, який
виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги щодо необґрунтованого
задоволення судом вимог позивача про
визнання недійсним договору поруки,
зводяться до переоцінки доказів на які
послався суд першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції. Рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи, тому апеляційна
скарга ПАТ «Альфа-Банк» підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк» -
відхилити.

Рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:
М.М. Пищида

Судді:
Н.Г. Глущенко

Н.М. Деркач