Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, про зобов'язання
знести самочинне будівництво, визнання
права власності, визначення порядку
користування та зобов'язання не
перешкоджати у користуванні власністю,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
08 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5,
Молодіжненської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, про зобов'язання
знести самочинне будівництво, визнання
права власності, визначення порядку
користування та зобов'язання не
перешкоджати у користуванні власністю.

Зазначала, що згідно рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 03 серпня 2010 року за нею та
відповідачем ОСОБА_5 у порядку
спадкування за законом було визнано
право власності на Ѕ частину за кожним
земельної ділянки АДРЕСА_1, на якій
розташоване самочинне будівництво.

Посилаючись на те, що спільною
земельною ділянкою та самочинно
збудованим будинком користується лише
відповідач ОСОБА_5, яка не бажає
здійснювати дії щодо належного
оформлення права власності на будинок
та земельну ділянку, ОСОБА_4 просила
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 21
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину садового будинку з
господарськими спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування
вказаним будинком між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Встановлено порядок користування
земельною ділянкою площею 0, 06 га, що
розташована по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати
ОСОБА_4 у користуванні земельною
ділянкою та садовим будинком, що
розташовані по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 08 травня 2014 року, зазначене
рішення районного суду в частині
задоволення вимог про визнання права
власності, визначення порядку
користування земельною ділянкою та
садовим будинком, зобов'язання знести
самочинне будівництво скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних
позовних вимог ОСОБА_4

Резолютивна частина рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
вимог про зобов'язання не перешкоджати
у користуванні власності змінена й
викладена в наступній редакції:
«Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати
ОСОБА_4 у користуванні земельною
ділянкою та розташованими на ній
будівлями по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд, виходив з
того, що судом першої інстанцій
безпідставно визнано право власності
за позивачем на частину самочинно
зведеного будинку та проведено
реальний поділ такого будинку, який не
відповідає вимогам та правилам
будівельних і протипожежних норм, в
установленому законом порядку не
введений в експлуатацію, що суперечить
вимогам законодавства. При цьому, суд
апеляційної інстанції частково
погодився з висновками щодо усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, на яку за сторонами в
судовому порядку було визнано право
власності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги на увагу не
заслуговують й висновків суду не
спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 08 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

В.І. Амелін

І.М. Фаловська