Справа № 369/2455/14-ц Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/5019/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Сатурн
Дистрибьюшн" про визнання договору
фіктивним,

встановила:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
посилався на те, що 31 жовтня 2011 року ним
підписано договір займу, згідно умов
якого відповідач передав ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 17216 грн., які той
зобов'язався повернути до 29 лютого 2012
року. Факт отримання грошових коштів
підтверджується розпискою, підписаною
позивачем в день укладення договору. (а.
с. 8)

Згідно наказу № 68-к/2 від 02.11.2010 року він
поперебував на посаді торгового агента
ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн». Протягом
січня 2011 року-грудня 2012 року маючи
прямий умисел, спрямований на власне
незаконне збагачення, він отримав
кошти, належні ТОВ «Сатурн
Дистрибьюшн», для подальшого внесення
в касу.

Оскільки кошти в касу не вносились, а
витрачались позивачем на власні
потреби, в подальшому відносно нього
було відкрито кримінальне провадження
та вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
31.10.2011 року визнано винним у скоєнні
злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК
України.

Однак, в день розгляду кримінальної
справи до нього звернувся представник
ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» і
запропонував підписати зазначений
договір займу і розписку про те, що він
отримав від ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн»
позику у розмірі 17216 грн. взамін на те,
що ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» під час
розгляду кримінальної справи вкаже на
їхнє примирення та відсутність у ТОВ
«Сатурн Дистрибьюшн» до нього
будь-яких претензій, пов'язаних із
вчиненням злочину.

На такі умови ОСОБА_1 вимушений був
погодитись, оскільки коштів для
погашення завданої злочином шкоди у
нього на той час не було, а факт
примирення та відсутність претензій зі
сторони потерпілого були суттєвими
обставинами, що значним чином впливали
на вид і розмір покарання. Розмір
завданої шкоди складає 17216 грн.

Просив визнати недійсним внаслідок
фіктивності укладений між ним та ТОВ
«Сатурн Дистрибьюшн» 31.10.2011 року
договір займу, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
липня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове, яким визнати недійсним
внаслідок фіктивності договір займу
від 31.10.2011 року, укладений між ним та ТОВ
«Сатурн Дистрибьюшн», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
яке полягає в тому, що суд не взяв до
уваги те, що відповідач не надав суду
доказів на підтвердження факту
укладення та існування договору займу,
а також надання йому відповідачем суми
займу.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що вимоги позивача
ОСОБА_1 про визнання фіктивним договору
займу від 31.10.2011 року є недоведеними.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по
собі невиконання правочину сторонами
не означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року
між сторонами укладено договір займу,
згідно умов якого відповідач передав
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17216 грн.,
які останній зобов'язався повернути до
29 лютого 2012 року, що підтверджується
розпискою.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
28 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» 15916
грн. суму боргу за договором позики, 100,89
грн. 3% річних, 49,22 грн. інфляційних
витрат, а всього стягнуто 16066,11 грн.

Судом встановлено, що з наданого
відповідачем журналу-ордеру і
відомості по рахунку 3775 розрахунки з
робочими і службовцями по іншим
операціям за 31 жовтня 2011-13 червня 2014
року, зокрема ОСОБА_1 одержано 17216 грн., а
згідно видаткового касового ордеру від
31 жовтня 2011 року ОСОБА_1 видано грошові
кошти в розмірі 17216 грн. за договором
позики від 31.10.20011 року.

Судом також встановлено, що позивач не
надав суду доказів того, що сторони
договору займу від 31.10.2011 року вчиняли
його лише для вигляду, знаючи
заздалегідь, що він не буде виконаний,
та що учасники цього правочину малі
інші цілі, ніж ті, що обумовлені
правочином.

З урахуванням наведеного, судом вірно
встановлено, що позивач не довів про
відсутність в учасників правочину
наміру створити юридичні наслідки,
судом не встановлено наявність умислу
обох сторін даного правочину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді