Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2054/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Гайсюка О.В.,

Карпенка О.Л.,

при секретареві - Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до Головного
управління Державного казначейства
України у Кіровоградській області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України, до якої
приєдналася прокуратура міста
Кіровограда, на рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 27
травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Державного
казначейства України у
Кіровоградській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок незаконного
порушення проти нього кримінальної
справи, пред»явлення обвинувачення та
затримання в розмірі 1000 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 14.03.2006 року постановою
старшого слідчого прокуратури
Кіровоградської області проти нього
була порушена кримінальна справа №80-844
за ознаками вчинення злочину,
передбаченого ч.5ст.191 КК України. Того ж
дня, о16 год.10 хв. він був затриманий
слідчим у порядку ст.115 КПК України та
поміщений до ізолятору тимчасового
утримання УМВС України у
Кіровоградській області, де перебував
до 17.03.2006 року.

Постановою ст. слідчого
прокуратури Кіровоградської області
від 15.03.2013 року він був притягнутий в
якості обвинуваченого у вчиненні
злочину, передбаченого ч.5ст.191 КК
України.

Постановою старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Кіровоградської області від 21.10.2009 року
провадження у кримінальній справі
№80-797, яка була виділена із
кримінальної справи № 80-844, у частині
обвинувачення його у скоєнні злочину,
передбаченого ч.5ст.191 КК України, по
факту співучасті у заволодінні коштами
Кіровоградського обласного центру
соціальної реабілітації дітей в сумі 1
495 000 гривень, було закрите на підставі
п.2ст.213 КПК України - у зв»язку із
недоведеністю його участі у скоєнні
злочину.

Незаконне притягнення його до
кримінальної відповідальності,
затримання та пред»явлення
обвинувачення завдало йому тяжких
душевних страждань, призвело до
вимушених негативних змін у звичному
ритмі його життя, потребувало
докладання значних додаткових зусиль
до відновлення життєвих та
бізнесових зв»язків.

Ухвалою від 10.04.2014 року до участі
у справі в якості співвідповідача
залучено за клопотанням позивача
Державну казначейську службу України
(а.с.60-61).

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 27 травня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
Державного бюджету України через
Управління обслуговування кошторисів
бюджетних установ Державного
казначейства України з єдиного
казначейського рахунку на користь
позивача 40 000 гривень у відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні позову
до Державного казначейства України у
Кіровоградській області відмовлено.

В апеляційній скарзі, до якої
приєднався прокурор міста Кіровограда,
Державна казначейська служба України
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити
у повному обсязі. Вказує на неповне
з»ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи, недоведеність обставин справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального права.
Зокрема, посилається на те, що висновок
суду про доведеність факту заподіяння
моральної шкоди та її розміру, зокрема,
насправді є недоведеним, оскільки
позивачем не надано допустимих
доказів на підтвердження його доводів
щодо цих обставин. Суд безпідставно
відмовив ГУ ДКУ у Кіровоградській
області у задоволенні клопотання про
витребування від слідчого управління
фінансових розслідувань ГУ Міндоходів
у Кіровоградській області інформації
про досудове розслідування по
кримінальному провадженню № 0000120
відносно ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не
дослідив її зв»язок із кримінальною
справою, закриття провадження по якій
стало підставою для звернення позивача
до суду із цим позовом.

Заслухавши пояснення
представника відповідачів Абрамова
В.Д., прокурора Сигиду Л.М., які просили
задовольнити скаргу, представника
позивача ОСОБА_10, який просив її
відхилити, дослідивши долучені до
матеріалів справи письмові докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 27 травня 2014 року -
залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції встановив, що позивач має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої йому незаконними діями
прокуратури Кіровоградської області,
на підставі п.1ч.1ст.1, п.2ч.1ст.2,
п.5ч.1ст.3Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду». Суд виходив з того,
що позивач дійсно незаконно був
притягнутий як обвинувачений та
перебував під слідством за
обвинуваченням у скоєнні злочину,
передбаченого ч.5ст.191 КК України, з
15.03.2006 року по 21 жовтня 2009 року.
Зазначені обставини відповідачами не
оспорюються.

Висновок суду про наявність
факту заподіяння позивачу моральної
шкоди підтверджений належними та
допустими доказами( ст.57-59 ЦПК України),
зокрема висновком експертного
дослідження психолога ОСОБА_11, яка має
вищу освіту, кваліфікацію судового
експерта за спеціальністю 14.1.-
«психологічні дослідження», від 20.09.2013
року, згідно з яким «ситуація, що була
пов»язана із незаконним притягненням
його до кримінальної відповідальності
по факту співучасті у заволодінні
коштами Кіровоградського обласного
центру ранньої соціальної
реабілітації дітей-інвалідів у сумі 1 495
000 грн. (ч.5ст.191 КК України, кримінальна
справа № 80-797, яка була виділена в
окреме провадження з кримінальної
справи № 80-844) у період з 14.03.2006 по 21.10.2009
року була інтенсивно психотравмуючою
для нього. Ця ситуація ганьбила його
добре ім»я, принижувала честь та
гідність, псувала репутацію в соціумі і
в діловому світі, створювала вкрай
негативну психологічну установку
відносно нього як про людину аморальну,
непорядну, цинічну, що обкрадає
найбеззахиснішу та найвразливішу
верству населення - дітей-інвалідів,
сприяла упередженому ставленню до
нього в соціумі. Дана ситуація
найсуттєвішим чином перешкоджала у
реалізації особливо значущої для
кожної людини потреби у самоповазі та
повазі з боку оточуючих, вплинула на
взаємовідносини з різними людьми, на
мікроклімат в його родині. Переживання
даної ситуації супроводжувалось
інтенсивними негативними почуттями:
сорому, приниження, тривоги,
спаплюженої репутації, обурення,
протесту, невизначеності, необхідності
виправдовуватись та доводити свою
невинність в ганебних діях.
Психотравмуючий характер даної
ситуації, інтенсивні та тривалі
негативні емоційні переживання
(страждання) є психологічною
передумовою для кваліфікації
моральної шкоди ОСОБА_5.»

Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч.1ст.57
ЦПК ).

Наданий позивачем висновок
спеціаліста-психолога, хоча і не є
висновком експерта (ст.66 ЦПК України),
підтверджує обставини, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог
щодо відшкодування моральної шкоди,
завданої йому душевними стражданнями,
які були завдані внаслідок незаконного
притягнення його як обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про
те, що одночасно позивач притягувався
до кримінальної відповідальності за
обвинуваченням у скоєнні іншого
злочину, внаслідок чого також міг
відчувати душевні страждання, не
спростовують висновку суду про те, що
моральна шкода була завдана йому саме
внаслідок незаконного притягнення
його до кримінальної відповідальності
( незаконного притягнення як
обвинуваченого) за ч.5ст.191 КК України.

Розмір грошової суми, що
підлягає стягненню на користь позивача
у відшкодування завданої йому
моральної шкоди, визначена судом з
додержанням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності цього розміру
обставинам справи не є підставою для
його зменшення, оскільки відповідно до
ч.2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури та суду»
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством та судом
провадиться відповідно до розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством та судом. При
цьому суд має виходити з розміру
заробітної плати, що діє на час
розгляду справи.

Наявність у рішенні суду першої
інстанції описки, на яку звертає увагу
апелянт, не є підставою для скасування
чи зміни рішення в апеляційному
порядку. Виправлення описки
здійснюється у порядку, передбаченому
ст.219 ЦПК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 27
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: