РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/9590/14-ц

Пров. №2/668/2275/14

15.10.2014

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.

при секретарі - Двіняніній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, від імені та в
інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння
та скасування державної реєстрації
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа
без самостійних вимог щодо предмету
спору: ОСОБА_4, про визнання договору
дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року адвокат ОСОБА_2
звернувся до суду від імені та в
інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, в якому просив витребувати
квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 та скасувати
державну реєстрацію її права власності
на спірне майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на
підставі судового рішення, яке було
скасоване, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір довічного утримання.
Позивач вважає, що укладений договір є
нікчемним, а тому спірне майно, яке
знаходиться на сьогоднішній день у
власності ОСОБА_4, повинно бути
витребувано на користь позивача.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, просив їх
задовольнити з підстав, зазначених у
позові.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнали, проти задоволення позову
заперечували, додатково пояснили суду,
що спірна квартира ОСОБА_3 була
подарована позивачу внаслідок обману.
Батьки позивача (дочка та зять ОСОБА_3.)
обіцяли, що дарування квартири є
тимчасовим і що ОСОБА_3 буде
забезпечено житлом. Однак цього не було
зроблено.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1,
який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК
України, судом прийнято до спільного
розгляду з первинним позовом.

В зустрічному позові ОСОБА_3 заявлено
вимоги про визнання договору дарування
квартири АДРЕСА_1 недійсним у зв'язку зі
вчиненням цього правочину під впливом
обману.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_3 вимоги зустрічного
позову підтримали повністю, просили їх
задовольнити.

Представник ОСОБА_1 вимоги зустрічного
позову не визнав, проти їх задоволення
заперечував, просив відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши учасників процесу,
з'ясувавши обставини справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що первісний позов
підлягає задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
урахуванням наступного.

22.03.1996 року між ОСОБА_3 та
неповнолітньою ОСОБА_1, від імені та в
інтересах якої діяла її законний
представник - ОСОБА_6, укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_1, відповідно
до якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1, а
остання прийняла у дар вказану
квартиру. Договір посвідчено державним
нотаріусом та зареєстровано
Херсонським МБТІ.

23.04.2013 року рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
договору дарування недійсним
відмовлено (справа № 2/2120/4111/12). Рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 23.07.2013 року вказане рішення було
скасовано, ухвалено нове, яким договір
дарування квартири визнано недійсним з
підстав мнимомості цієї угоди.

20.11.2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ касаційну скаргу ОСОБА_1
задоволено, рішення апеляційного суду
Херсонської області скасовано, рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона залишено в силі.

06.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір довічного утримання,
згідно умов якого новим власником
спірного майна стала ОСОБА_4, про що
цього ж дня внесено запис до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 388 ЦК України
передбачено,що в разі придбання майна
за відплатним договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
із володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно
було набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках

Тобто добросовісне придбання згідно з
наведеною статтею, можливе тоді, коли
майно придбане не безпосередньо у
власника, а в особи яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно в добросовісного набувача.

Аналогічну позицію висловив Верховний
Суд України в п. 10 постанови Пленуму
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, захист прав та інтересів
позивача за первісним позовом можливий
шляхом витребування майна з чужого
незаконного володіння останнього
набувача в сукупності зі скасуванням
державної реєстрації права власності
на осіб, що незаконно набули таке право.
Отже, вимоги первісного позову є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо вимог за зустрічним позовом слід
зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожана сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 57 ЦК Української
РСР (1963 року) в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
угода, укладена внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною, а також угода, яку громадянин
був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах внаслідок
збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної
чи громадської організації.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

В судовому засіданні позивачем за
зустрічним позовом та її представником
не надано суду жодних доказів того, що
ОСОБА_3 було введено в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
при укладенні договору дарування в 1996
році.

Всі доводи позивача за зустрічним
позовом зводяться до фіктивності
договору дарування, укладення його з
метою уникнення поділу майна подружжя
і таке інше, вони вже були предметом
розгляду суду при розгляді справи №
2/2120/4111/12, їм надавалась оцінка та з їх
врахування виносились судові рішення.

Отже, вимоги зустрічного позову є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.
230, 330, 388 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 213-218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, від імені та в інтересах
якої діє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та скасування
державної реєстрації права власності -
задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог щодо предмету спору:
ОСОБА_4, про визнання договору
дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СуддяГаврилов Д. В.