УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 вересня 2014
року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України
з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
прокурора м. Ірпеня Київської області
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання рішення і
державного акта недійсними та визнання
права власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 17 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
позовом до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - КП «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання рішення і державного акта
недійсними та визнання права власності
на земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 04 квітня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 17 липня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»,
недійсним. Визнано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, із
відповідною відміткою про перехід
права власності на земельну ділянку до
ОСОБА_5, недійсним та скасовано його
державну реєстрацію, а в решті вимог
відмовлено. Стягнуто з Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дохід держави 114 грн
70 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у позові відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що
підстави для перегляду судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
у тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено,
що у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

При вирішенні справи, суди, на
виконання вимог ст. 213 ЦПК України,
встановивши на підставі доказів, яким
було надано належну оцінку, ті факти, що
спірне рішення прийняте 25 грудня 2008
року Коцюбинською селищною радою з
перевищенням своїх повноважень і з
порушенням вимог п. 12 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України,
оскільки на момент його прийняття були
відсутні будь-які графічні або інші
землевпорядні документи,
які б підтверджували межі смт
Коцюбинське Київської області, дійшли
обґрунтованого висновку про визнання
недійсними на підставі
ст. ст. 116, 122, 173, 174, 155 ЗК України
такого рішення органу місцевого
самоврядування та державного акта, що
виданий на підставі незаконного
рішення ради, а також скасування
державної реєстрації цього державного
акта.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення в
ухвалені з додержанням судами норм
матеріального та процесуального права,
а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338
ЦПК України підстави для скасування
судових рішень.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновок судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 04 квітня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 17 липня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик Н.А. Горелкіна В.І.
Журавель