Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_5, про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 1 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 3 квітня 2012 року ОСОБА_4
передав йому кошти в сумі 208 978 грн, що
еквівалентно 25 960 дол. США, терміном до 3
липня 2012 року, без нарахування
процентів за користування позиченими
коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за даним договором позики
3 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу в реєстрі за № 1898.
Предметом іпотеки є садовий будинок
АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0605
га на території Смиковецької сільської
ради Тернопільського району.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 умов договору позики приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за заявою
ОСОБА_4 18 вересня 2012 року було вчинено
виконавчий напис про стягнення із
ОСОБА_3 коштів у сумі 197 557 грн

52 коп. Вважаючи виконавчий напис таким,
що вчинений з порушенням норм чинного
законодавства, позивач просив визнати
його таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 4 лютого 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 4 квітня 2013
року, у задоволенні позову було
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2013 року
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 4 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 4 квітня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 2 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню,
задоволено. Визнано виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 30 липня 2012
року про стягнення із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 заборгованості за договором
позики в розмірі 195 613 грн та три
проценти річних в розмірі

244 грн 52 коп. за період з 3 липня по 18
липня 2012 року, таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 1 квітня

2014 року рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 2 грудня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_5, про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 1 квітня 2014
року та залишити в силі рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від

2 грудня 2013 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
договору позики від 3 квітня 2012 року
ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 208 978 грн, що еквівалентно 25 960
дол. США, терміном до 3 липня 2012 року.
Даний договір позики посвідчений
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу

а. с. 5).

На забезпечення
виконання зобов'язань позичальника за
даним договором позики 3 квітня 2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу в реєстрі за № 1898.
Предметом іпотеки є садовий будинок
АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0605
га на території Смиковецької сільської
ради Тернопільського району.

У зв'язку із неналежним
виконанням ОСОБА_3 умов договору позики
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
згідно з листом від 10 липня 2012 року
ОСОБА_3 повідомлено, що станом на 10
липня 2012 року грошові кошти в розмірі 195
613 грн ОСОБА_4 не повернуто, у зв'язку із
чим ОСОБА_3 було попереджено, що якщо
протягом 30 календарних днів з моменту
отримання цього листа грошові кошти не
будуть повернуті повністю, нотаріус
розпочне процедуру звернення
стягнення на передане в іпотеку майно
(а. с. 13).

Рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу підтверджується, що ОСОБА_3
отримав вищезазначений лист 18 липня 2012
року (а. с. 14).

Згідно з виконавчим
написом, вчиненим приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 від 30
липня 2012 року, із ОСОБА_3 стягнуто на
користь ОСОБА_4 борг за договором
позики в розмірі 195 613 грн, а також три
проценти річних від простроченої суми
за період з 3 липня по 18 липня 2012 року в
розмірі

244 грн 52 коп., а всього стягнуто 195 857 грн
52 коп. (а. с. 100).

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив із
того, що нотаріусом було порушено
Інструкцію про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
яка затверджена наказом Міністерства
юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5, крім
того, не дотримано 30-денний термін з
часу отримання позивачем вимоги
нотаріуса для вчинення нотаріального
напису.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що нотаріусом дотримано всі вимоги що
до вчинення нотаріальних дій,
пов'язаних з вчиненням виконавчого
напису та повідомленнмя боржника про
вчинення такого.

Проте погодитись із таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Здійснення виконавчого напису
нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88
Закону України «Про нотаріат»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1999 року № 1172 «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» та Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Згідно зі ст. 87 Закону
України «Про нотаріат» для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно з ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 5 березня 2004 року № 20/5,
заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 року № 1172.

Згідно з п. 1 цього Переліку до
документів, за якими стягнення
заборгованості проводиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, входять
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або переведення майна, а також
право звернення стягнення на майно.

Статтею 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» з урахуванням
змін, внесених Законом України від

22 вересня 2011 року № 3795-IV «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг», який набрав чинності з 16
жовтня

2011 року, визначено позасудові способи
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, зокрема,
таким способом є реалізація
заставленого майна на підставі
виконавчого напису нотаріуса (п. 5 ч. 1
вказаної статті).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що при вчиненні
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
виконавчого напису від 30 липня 2012 року
про стягнення із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 заборгованості за договором
позики в розмірі 195 613 грн та три
проценти річних від простроченої суми
за період з 3 липня по 18 липня 2012 року не
було дотримано вимог Закону України
«Про нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 3 березня 2004 року, які
встановлюють вчинення нотаріусами
виконавчих написів лише за умови
безспірності заборгованості, є
правильними, крім того, висновок суду
першої інстанції щодо недотримання
приватним нотаріусом 30-денного строку
вчинення виконавчого напису також є
правильним, що підтверджується
матеріалами цивільної справи.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні у
справі докази, що в силу ст. 339 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 1 квітня

2014 року скасувати, а рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 2 грудня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня А.В. Маляренко