АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2854/2014
інстанції: Рябова О.Д.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 15 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г. Радченка
С.В.При секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна українська
соєва компанія» на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 28 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_5 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Південна
українська соєва компанія» про
стягнення нарахованої але
невиплаченої заробітної плати та
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначала, що з 29 жовтня 2010 року вона
працювала у Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Південна українська
соєва компанія» (далі - Товариство) на
посаді бухгалтера. За період з лютого
по грудень 2011 року включно Товариство,
у зв'язку з фінансовими проблемами,
нарахувало але не сплатило їй
заробітну плату у розмірі 12 892,81 грн.
Свої трудові обов'язки вона
продовжували виконувати до травня 2012
року поки не дізналася, що її начебто
було звільнено ще у грудні 2011 року за
власним бажанням. Посилаючись на те, що
Товариство відмовляється сплатити їй
суму вищезазначеної заборгованості по
заробітній платі, та зазначаючи, що з
жодним наказом про її звільнення вона
не була ознайомлена і трудову книжку
від Товариства не отримувала, ОСОБА_5, з
урахуванням уточнень, просила суд
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість по заробітній платі за
період з лютого по грудень 2011 року в
сумі 12 892,81 грн., а також середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
зв'язку із затримкою видачі трудової
книжки за період з 01 січня 2012 року по 09
липня 2014 року у розмірі 41 245,12 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 28 серпня 2014 року позов
ОСОБА_5. задоволено частково. Вирішено:
стягнути з Товариства на користь
ОСОБА_5 41 245,12 грн. заробітної плати за
час вимушеного прогулу; стягнути з
Товариства на користь держави судовий
збір у розмірі 412,45 грн. В решті позовних
вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Товариство,
вважаючи рішення суду першої інстанції
в частині задоволення позовних вимог
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в частині
стягнення з Товариства на користь
ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 41 245,12 грн.
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, тому апеляційним судом
не переглядається.

В письмових запереченнях представник
ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги та
законність рішення, просить скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в
частині, що оскаржується, в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з Товариства на користь
позивача заробітну плату за час
вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою видачі трудової книжки за
період з 01 січня 2012 року по 09 липня 2014
року у розмірі 41 245,12 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що при
звільненні позивачу з вини відповідача
не була видана своєчасно трудова
книжка. Зазначена обставина
перешкоджала та перешкоджає позивачу
працевлаштуватися, що є підставою для
задоволення позову в цій частині

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і ухвалення по
справі нового рішення.

Згідно із ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок, у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України. У разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

Відповідно до п.п.2.4,2.5 Інструкції «Про
порядок ведення трудових книжок
працівників», затвердженої наказом
Мінпраці, Міністерством юстиції та
Міністерством соцзахисту населення
від 29 липня 1993 року № 58 (далі -
Інструкція), записи в трудову книжку
при звільненні вносяться власником або
уповноваженим ним органом після видачі
наказу; з кожним записом, який
вноситься до трудової книжки на
підставі наказу про звільнення,
власник зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особовій
картці, а відповідно до п. 4 цієї
Інструкції власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення.

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції, при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним. Якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї
норми права необхідно наявність таких
умов: затримки трудової книжки; вини
власника або уповноваженого ним
органу; вимушений прогул, викликаний
затримкою видачі трудової книжки. Крім
того, суд з'ясовує наявність у позивача
можливості одержати трудову книжку у
встановлений законом строк та
небажання позивача вчинити ці дії.

Працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки
(частина 1 статті 233 КЗпП України).

З огляду на це, початком перебігу
тримісячного строку для звернення
особи до суду з позовом про стягнення
грошової компенсації за затримку
видачі трудової книжки слід вважати
дату фактичної видачі трудової книжки,
або день, коли працівник відмовився від
її отримання.

У разі пропуску передбачених ст.233 КЗпП
України строків звернення до суду за
вирішенням трудового спору суд
відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
з'ясовує не лише причини пропуску
зазначеного строку, а й усі обставини
справи, права та обов'язки сторін. При
необґрунтованості вимог суд відмовляє
в позові з цих підстав без посилання на
строки звернення до суду, оскільки вони
стосуються захисту порушеного права.
При обгрунтовності вимог і поважності
причин пропуску строку звернення до
суду суд поновлює пропущений строк на
звернення за вирішенням трудового
спору і вирішує його по суті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
наказом №12/к від 29 жовтня 2010 року
ОСОБА_5 було прийнято на роботу
бухгалтером Товариства з окладом
згідно штатного розкладу (а.с.98).
Наказом №16/к від 15 грудня 2011 року
ОСОБА_5 було звільнено з посади
бухгалтера за згодою сторін у
відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України
(а.с.86). В день звільнення 15 грудня 2011
року ОСОБА_5 працювала, що
підтверджується табелем обліку
робочого часу за грудень 2011 року (а.с.104).
Від ознайомлення з наказом про
звільнення ОСОБА_5 відмовилась, про що
арбітражним керуючим - керуючим
санацією ОСОБА_6 було складено акт
(а.с.87). В день звільнення з ОСОБА_5
проведено розрахунки по виплаті
заробітної плати та видано їй трудову
книжку. ОСОБА_5 відмовилася поставити
підпис про особисто отриману трудову
книжку в особистій картці працівника
Товариства та у Книзі обліку руху
трудових книжок, про що складено акт
від 15 грудня 2011 року (а.с.88).

Факт видачі ОСОБА_5 трудової книжки в
день її звільнення 15 грудня 2011 року
також підтверджується поясненнями
свідка ОСОБА_6, яка з травня місяця 2011
року виконувала обов'язки арбітражного
керуючого Товариства (а.с.56,57). Свідок
ОСОБА_6 також пояснила, що з 15 грудня 2011
року до березня 2012 року на підприємстві
ніхто не працював. Твердження ОСОБА_5
про те, що вона продовжувала працювати
на підприємстві до травня 2012 року також
спростовується табелями обліку
робочого часу по Товариству з грудня 2011
року по травень 2012 року (а.с.104-107).

Згідно пояснень ОСОБА_5 про своє
звільнення вона дізналась у травні 2012
року, згідно пояснень представника
ОСОБА_5 із вимогою про видачу трудової
книжки ОСОБА_5 з травня 2012 року не
зверталась, так як за усною
домовленістю з керівництвом
підприємства її обіцяли повернути на
роботу як тільки закінчиться процедура
санації та діяльність підприємства
буде відновлена.

Звернення ОСОБА_5 на адресу керівника
Товариства з проханням про виплату
заборгованості по заробітній платі та
видачу трудової книжки, датоване 19
вересня 2012 року (а.с.113), колегією суддів
до уваги не приймається як належний
доказ на підтвердження листування
ОСОБА_5 з Товариством з вимогою про
видачу трудової книжки, оскільки таке
звернення не містить номеру вхідної
кореспонденції підприємства, отримано
одним із засновників Товариства при
тому, що відповідно до ст.28 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» з моменту
винесення ухвали про введення
процедури санації керівник боржника
звільняється з посади, управління
підприємства-боржника переходить до
керуючого санацією, повноваження
органів управління боржника
передаються керуючому санацією.

Доказів про те, що після свого
звільнення ОСОБА_5 зверталась до
керуючого санацією Товариства з
вимогою про видачу їй трудової книжки,
позивачка суду не надала.

Окрім цього, рішенням Дніпровського
районного суду м. Херсона від 28 серпня
2014 року встановлено, що ОСОБА_5 повністю
сплачена нарахована заробітна плата і
заборгованості у підприємства перед
ОСОБА_5 немає. Дане рішення суду у
вказаній частині ОСОБА_5 не
оскаржувала (а.с.79).

До суду з позовом ОСОБА_5 звернулася у
липні 2014 року (а.с.1-3).

Враховуючи, що актом від 15 грудня 2011
року (а.с.88) та поясненнями свідка
ОСОБА_6 відповідачем підтверджено факт
вручення ОСОБА_5 трудової книжки та
виконання з його боку передбаченого
статтею 47 КЗпП України обов'язку з
видачі колишньому працівникові
трудової книжки, а позивачем даний факт
не спростовано, колегія суддів вважає,
що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
про стягнення середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки
слід відмовити, оскільки факту
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
позивачкою не доведено і підстави для
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Південна
українська соєва компанія»
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 28 серпня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна українська
соєва компанія» на користь ОСОБА_5 41 245,12
грн. заробітної плати за час вимушеного
прогулу та судового збору в розмірі 412,45
грн. скасувати. Ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
вказаних позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий

Судді