22-ц/775/1350/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Шатілова Л.Г.
Доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р
а ї н и

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів Сорока
Г.Ф., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі
Одінцові Е.В.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
30 липня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення заборгованості по
індексації, компенсації втрати частини
заробітку, стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «МК «Азовсталь»,
уточнивши в подальшому редакцію
позовних вимог (а.с. 101), про стягнення
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, середнього заробітку за час
затримки у розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди.
Посилався на те, що у період з 10.09.1973р. по
31.10.2008р. перебував у трудових
відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь», Під
час трудової діяльності на
підприємстві при нарахуванні та
виплаті заробітної плати не
проводилась її індексація, передбачена
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення», внаслідок
чого порушено його право на оплату
праці. У зв'язку з цим позивач просив
стягнути з відповідача індексацію
заробітної плати з компенсацією, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
її виплати, за період з 01.03.2003р. по
30.09.2005р. в розмірі 121,97грн., за період
01.10.2005р. по 31.10.2007р. у розмірі 14,87грн., а
також середній заробіток за весь час
затримки виплати належних сум за
період з 01.11.2008р. по день ухвалення
рішення 30.07.2014р. за 1439р.д. у розмірі
218267,52грн.; відшкодувати моральну шкоду,
що полягає у душевних стражданнях від
порушення його прав на оплату праці,
оцінену в розмірі 1000грн.; компенсувати
за рахунок відповідача понесені
витрати на правову допомогу у розмірі
1000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
30 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «МК
«Азовсталь» на користь ОСОБА_1
індексацію заробітної плати з
компенсацією за період з 01.03.2003р. по
31.10.2007р. у розмірі 136,84грн., у
відшкодування моральної шкоди - 50грн., а
всього 186,84грн. В задоволенні решти
вимог - відмовлено. Стягнуто з ПАТ «МК
«Азовсталь» в дохід держави судовий
збір.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись
на недоведеність обставин справи, які
суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення змінити в частині
розміру стягуваного середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
по день постановлення рішення, розміру
немайнового відшкодування і витрат на
правову допомогу, вимагаючи стягнення
повної суми по цих позиціях, що
заявлені у змісті позову.

Рішення в частині стягнення індексації
і компенсації втрати частини доходів
не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
яка підтримала доводи скарги,
заперечення проти скарги представника
ПАТ «МК «Азовсталь» - Чайкіної К.О.,
розглянувши справу відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутність
належним чином повідомленого про дату
і час розгляду справи позивача,
дослідивши письмові матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, з 10.09.1973р. по 31.10.2008р.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
із ПАТ «МК «Азовсталь», що відображено
у трудовій книжці.

На час звільнення позивача 31.10.2008р.,
коли він не був присутнім на роботі
через простой, повний розрахунок з ним
проведено не було - залишилася
невиплаченою сума індексації
заробітної плати, нарахованої за
період з 01.03.2003р. по 30.09.2005р., в сумі
49,78грн. та компенсація втрати частини
доходів у зв'язку з затримкою її
виплати в сумі 87,06грн., обчислених за
період з 01.03.2003р. по 31.10.2007р., а всього
136,84грн. До дня ухвалення рішення
вказана сума позивачеві не виплачена.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
при звільненні, виходячи з положень ч. 1
ст. 116 КЗпП України, і обставин справи,
за яких в день звільнення ОСОБА_1 не
працював та вимоги до роботодавця про
здійснення повного розрахунку аж до
пред'явлення позову не пред'являв, суд
першої інстанції вважав, що затримка у
виплаті сум індексації і компенсації
відбулася не з вини відповідача, що
усуває відповідальність останнього
при вирішенні даного спору. Частково
задовольняючи позов з приводу
відшкодування немайнової шкоди, суд
виходив з принципу розумності,
виваженості і справедливості.
Відмовляючи в задоволенні вимог щодо
компенсації позивачеві витрат на
правову допомогу, суд вважав їх такими,
що не передбачені спеціальним законом.

З такими висновками суду в повному
обсязі погодитись не можна.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За положеннями частини 2 наведеної
норми: при наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник, або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

На час звільнення позивача повний
розрахунок з ним проведено не було -
залишилася невиплаченою сума
індексації за період березень
2003р.-вересень 2005р. (включно) та
компенсації втрати цієї частини
заробітної плати в загальному розмірі
136,84грн.

Враховуючи, що факт порушення трудових
прав ОСОБА_1 на оплату праці знайшов
своє підтвердження, в чому впевнилась і
колегія суддів, правильним визнається
рішення про відшкодування позивачеві
моральної шкоди, оскільки, у
відповідності з положеннями ст. 237-1
КЗпП України, відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Задовольняючи частково позов та
визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди 50грн., суд першої
інстанції навів обґрунтування свого
рішення, зведене на принципах
розумності і справедливості. З огляду
на характер заподіяної шкоди
немайновим інтересам позивача,
тривалість часу, протягом якого
позивач не прагнув відновлення прав на
незначну частку невиплаченої зарплати,
підстав для зміни рішення в зазначеній
частині та збільшення розміру
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів не вбачає. Посилання на
наявність психічної травми у позивача
та інші розлади здоров'я у зв'язку з
невиплатою при звільненні позивачу
індексації та компенсації заробітної
плати, як не доведені будь-якими
доказами, не беруться до уваги.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку з 01.11.2008р. по день
ухвалення рішення. Втім суд, першої
інстанції не віднайшов підстав для
покладення на роботодавця
відповідальності, визначеної ст. 117
КЗпП України, з чим колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

У відповідності з п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» № 13
від 24.12.1999р. з подальшими змінами,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку
із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як з'ясовано, між сторонами виник спір
щодо розміру заборгованості із
заробітної плати, відповідачем з
моменту звернення позивача до суду аж
до ухвалення рішення по суті спору не
були виконані вимоги з повного
розрахунку із звільненим позивачем у
вигляді виплати індексації заробітної
плати за спірний період і її
компенсації за порушення строків
виплати, а їх розмір був з'ясований під
час судового розгляду справи.

Як з'ясовано, ОСОБА_1 звільнений з
роботи 31.10.2008р., в останній день позивач
не працював, перебуваючи в простої, що
вбачається з наданої відомості обліку
робочого часу.

Зважаючи на те, що позивач, не працюючи
в день звільнення, з вимогою провести
остаточний розрахунок на підприємство
не звертався до подачі позову у квітні
2014 року, у зв'язку з чим відсутні
правові підстави для стягнення
середнього заробітку за затримку у
розрахунку саме з наступного дня після
звільнення 01.11.2008р., як сформульовано у
змісті позовної заяви ОСОБА_1

Втім, суд першої інстанції не врахував
наявність підстав для застосування
відповідальності за ст. 117 КЗпП до
роботодавця зі стягненням з останнього
на користь працівника середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
при звільненні з моменту його
звернення до суду, оскільки вимогою про
стягнення недоплачених під час роботи
коштів зарплати вважається
пред'явлений позивачем позов, поданий
14.04.2014р., що не потяг задоволення вимог
ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи.

Отже, скасовуючи рішення суду першої
інстанції в порядку ст. 309 УЦПК України
в частині відмови в задоволенні вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки у розрахунку, як таке, що
не грунтується на обставинах справи і
не відповідає вимогам матеріального
закону, колегія суддів ухвалює нове
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_1 в даній частині,
враховуючи період з 14.04.2014р. по день
розгляду справи апеляційним судом.

При цьому враховується розмір
середньоденної заробітної плати
позивача 151,68грн., розрахований
середній заробіток з моменту
пред'явлення позову 14.04.2014р. по 30.09.2014р.
за 118 робочих днів становить 17898,24грн.

На підставі цього колегія суддів
доходить до висновку про частковість
задоволення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки у розрахунку, виходячи з
частки основної позовної суми по
індексації і компенсації 136,84грн., на
яку позивач мав право, що становить 0,40%
від суми отриманої заробітної плати за
період 01.03.2003р. по 30.09.2005р. загалом
34148,41грн., яка підлягала індексації;
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотність цієї частки
порівняно із середнім заробітком;
тривалість часу (понад 5,5 роки),
протягом якого за отриманням
недоплаченої суми не звертався
позивач, що фактично і визначило розмір
суми середнього заробітку, стягнення
якого він вимагав. І, беручи уваги
наведене, до стягнення на користь
позивача підлягає частковий розмір
середнього заробітку - 300грн.

Колегія суддів не може погодитись з
рішенням в частині відмови в
задоволенні вимоги про компенсацію
витрат на правову допомогу, частково
погоджуючись із доводами апеляційної
скарги представника позивача в цій
частині.

Відмова суду вмотивована тим, що
адвокат ОСОБА_4, з яким позивачем було
укладено договір про надання юридичної
допомоги не приймав участі в судовому
засіданні, а надавав таку допомогу поза
судовим процесом, що в такому випадку
не має бути компенсовано за рахунок
відповідача.

Однак, така мотивація наведена без
урахування вимог цивільного
процесуального закону і положень
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

На підставі ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
в цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40 %
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
допомогу, у судовому засіданні, під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

На підтвердження понесених витрат в
розмірі 1000грн. позивачем надані
договір про надання правової допомоги
з адвокатом ОСОБА_4 (а.с. 14) та квитанція
про оплату послуг (а.с. 13), згідно з якою
адвокатом надано позивачеві юридичну
консультацію, складено позовну заяву і
запит, розрахунок заборгованості,
виконання чого підтверджено наявними у
справі матеріалами.

Отже, такі витрати, в даному випадку
часткового задоволення позову на
користь ОСОБА_1, мають компенсуватись
позивачеві за рахунок відповідача, але
в частковому розмірі з дотриманням
правила пропорційності до задоволених
вимог згідно із ст. 88 ЦПК України - в
розмірі 2,20грн. (задоволено позов на
суму 486,84грн. (136,84+50+300), що становить 0,22%
від заявленого обсягу позовних вимог
219284,36грн. (136,84+1000+218267,52), і стягувана сума
цих витрат не перевищує розміру,
визначеного у ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Враховуючи наведене, рішення суду в
частині стягнення витрат на правову
допомогу підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення в даній
частині із частковим задоволенням
вимог по цій позиції відповідно до
наведеного мотивування. А в решті
рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
30 липня 2014 року в частині відмови в
задоволенні вимог щодо стягнення
середнього заробітку і відшкодування
витрат на правову допомогу скасувати і
в цій частині ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки виплати
частини заробітної плати - 300 (триста)
гривень, понесені витрати з оплати
правової допомоги в сумі 2 (дві гривні) 20
копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді