Справа №577/454/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/766/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 24 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: виконавчий комітет
Конотопської міської ради Сумської
області, управління Держземагентства у
Конотопському районі Сумської області,
Комунальне підприємство Конотопське
міжміське бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про перенесення межової споруди
земельної ділянки, -

в с т
а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в якому згідно
уточненої заяви просила зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 перенести огорожу,
що розмежовує їх земельні ділянки по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 на відстань 66 см у
бік його земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є
власником 6/25 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1, а відповідач є власником
частини сусіднього житлового будинку
по АДРЕСА_2. Крім того, вона та
відповідач є суміжними
землекористувачами за вказаними
адресами, тобто їх земельні ділянки
межують між собою. Під час виготовлення
технічної документації для складання
державного акту на право власності на
земельну ділянку вона виявила, що
відповідач самовільно переніс огорожу
з раніше встановленої межі сусідніх
земельних ділянок, відступивши на 66 см
у бік її земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, що
підтверджені також протоколом № 79
засідання узгоджувальної комісії по
земельним суперечкам органу місцевого
самоврядування від 04 грудня 2013 року,
позивач звернулась до суду з
відповідним позовом про перенесення
межової споруди земельної ділянки.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 24 лютого 2014
року, в яке були внесені виправлення
відповідно до ухвали цього ж суду від 21
березня 2014 року, відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду позивач оскаржила
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом першої
інстанції не були в повному обсязі і
належним чином досліджені всі надані
докази, в тому числі, висновок
узгоджувальної комісії по земельним
суперечкам, а також показання свідків
на підтвердження факту того, що
відповідач самовільно змінив межу між
їх земельними ділянками шляхом
перенесення огорожі у бік її земельної
ділянки, збільшивши, тим самим, площу
своєї земельної ділянки за рахунок
площі земельною ділянки, якою вона
користується.

Також, як вважає позивач, саме суд
повинен розглядати заявлений нею позов
і вирішити його по суті, так як рішення
узгоджувальної комісії по земельним
суперечкам відповідач відмовляється
виконувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 та представника
третьої особи управління
Держземагенства у Конотопському
районі Величка М.Ю. - про задоволення
апеляційної скарги, пояснення
відповідача ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_6 про залишення рішення без змін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 07 червня 1995 року
ОСОБА_3 є власником 6/25 частин жилого
будинку з надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.42).

На підставі рішення виконавчого
комітету Конотопської міської ради
народних депутатів від 28 серпня 1996 року
№ 258 ОСОБА_3 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0309
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель, розташовану за
вищезазначеною адресою (т.1, а.с.7-8, 9).

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору дарування
частини жилого будинку від 04 липня 2003
року ОСОБА_4 є власником 69/100 частин
жилого будинку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.49, 50).

Частина будинку, що належить на праві
власності позивачці, і земельної
ділянки по АДРЕСА_1, якою вона
користується, розташовані по сусідству
з частиною належного відповідачу
жилого будинку і земельною ділянки,
якою він користується по АДРЕСА_2, тобто
вони є суміжними землекористувачами,
земельні ділянки яких відокремлені
одна від одної огорожею (т.1, а.с.25, 41, 86-92,
93-99), чого сторони не заперечують.

При виготовленні технічної
документації щодо одержання ОСОБА_3
державного акту про право власності на
землю 26 вересня 2013 року був складений
акт погодження в натурі меж земельної
ділянки по АДРЕСА_1 із суміжними
землекористувачами, з яким позивачка
не погодилась, про що вказано в цьому
акті, а відповідачем такий акт також не
підписаний (т.1, а.с.16, 72).

Рішенням сорок четвертої сесії шостого
скликання Конотопської міської ради
від 27 січня 2014 року ОСОБА_4 надано
дозвіл для виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 (т.1,
а.с.57).

Відповідно до висновку узгоджувальної
комісії по земельним суперечкам,
зазначеного в протоколі від 04 грудня 2013
року за № 79, яка розглянула
представлені матеріали за заявою
ОСОБА_3 з метою врегулювання спору щодо
встановлення межі між земельними
ділянками сторін, встановлено, що
ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1
зменшилась на 66 см за рахунок суміжної
земельної ділянки по АДРЕСА_2 та
запропоновано ОСОБА_3 увійти в межі
суміжної земельної ділянки шляхом
перенесення огорожі, що розмежовує її
земельну ділянку з ділянкою АДРЕСА_2, на
66 см (т.1, а.с.5-6, 18, 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не довела свої вимоги щодо
зменшення її земельної ділянки за
рахунок перенесення відповідачем
межової огорожі на її сторону, а також
послався на безпідставність звернення
до суду з таким позовом, зазначаючи, що
оскільки рішення узгоджувальної
комісії по земельним суперечкам,
прийняте на користь позивачки, набрало
законної сили, то воно повинно і
виконуватись місцевим органом влади,
тобто, що саме у такий спосіб має
вирішуватись спір між сторонами по
землі.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Положеннями п.г) ч.1 ст.96 ЗК України
передбачено, що землекористувачі
зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів.

Частиною 3 ст.158 ЗК України визначено, що
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

В той же час, як роз'яснив Верховний Суд
України в п.4 Постанови «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», згідно зі статтею 158 ЗК суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Зазначені спори підлягають
розгляду місцевими судами незалежно
від того, розглядалися вони попередньо
органом місцевого самоврядування або
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів чи ні. Рішення цих
органів щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі.

Отже, виходячи з матеріалів справи, той
факт, що спір між сторонами про межі
земельних ділянок розглядався
попередньо узгоджувальною комісією не
може бути перешкодою для розгляду
цього спору по суті судом.

Що стосується обґрунтованості
позовних вимог, то окрім висновку
узгоджувальної комісії по земельним
суперечкам Конотопської міської ради
від 04 грудня 2013 року та показів свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 також і
у висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 29/14
від 21 липня 2014 року йдеться про те, що
лінійні розміри та площа земельних
ділянок сторін, межа між якими на
місцевості закріплюється твердим
межовим знаком (огорожею), не
відповідають даним технічних
паспортів на житлові будинки, належні
сторонам, та даним кадастрових планів
їх земельних ділянок. Тобто, що
земельна ділянка АДРЕСА_1 зменшилась у
розмірах на 11,4 кв.м зі сторони жилого
будинку АДРЕСА_2 і фактично огорожа
знаходиться на земельній ділянці
АДРЕСА_1, яку необхідно перенести у бік
ділянки АДРЕСА_2, але не на 66 см, як про
це просила в позові позивач, а для
відновлення спірної межі між
земельними ділянками сторін необхідно
винести точки розподілу таким чином, як
про це вказано у висновку експертизи
(т.2, а.с.10-24, 25-27), у зв'язку з чим позов
підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, його висновки не відповідають
обставинам справи, тому колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити частково.

Отже, апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку, встановленому ст.88 ЦПК
України.

Оскільки позовні вимоги підлягають
задоволенню, тому з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції в сумі 243,60 грн. (а.с.1),
зі сплати судового збору за
апеляційний перегляд рішення суду
першої інстанції в сумі 121,80 грн. (а.с.140),
а також понесені нею судові витрати за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі
3547 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 24 лютого 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 перенести огорожу,
що розмежовує земельну ділянку по
АДРЕСА_1, якою користується ОСОБА_3, із
земельною ділянкою по АДРЕСА_2, у бік
його земельної ділянки, у зв'язку з чим
лінія розподілу земельних ділянок має
проходити наступним чином:

- від т. «А» на межі АДРЕСА_1,
розташованої на відстані 10,6 м від стіни
жилого будинку АДРЕСА_1, відкласти
відрізок 9,3 м паралельно огорожі до т.
«Б»,

- від т. «Б» під кутом на відстань 11,32 м
до т. В, розташованої на відстані 1,05 м
від будівлі сараю літ. В жилого будинку
АДРЕСА_2;

- від т. В під кутом на відстань 12,64 м до
т. «Г», розташованої на відстані 0,35 м
від будівлі сараю літ. «Д» жилого
будинку АДРЕСА_2;

- від т. «Г» на відстань 5,46 м до т. «Д» в
бік ділянки АДРЕСА_2, розташованої на
відстані 0,15 м від існуючої межі із
земельною ділянкою АДРЕСА_1, що
визначено графічно у додатку АДРЕСА_1
до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 29/14
від 21 липня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір за розгляд справи в суді
першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп.,
судовий збір за апеляційний перегляд
рішення суду першої інстанції в сумі
121,80 грн., а також понесені судові
витрати за проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі
3547 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -