22-ц/772/2746/2014Головуючий в суді першої
інстанції Борисюк І. Е.Категорія
69Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Іванюка М.В.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 18 серпня 2014 року у справі за
заявою ОСОБА_2 за участю
заінтересованої особи - Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення. В обґрунтування заяви
посилалася на те, що він народився в
с.Мала Вулига Тиврівського району, мав
ІІІ групу інвалідності по загальному
захворюванню, а з 18 жовтня 2011 року йому
довічно призначено І групу
інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько
ОСОБА_3, із яким вони постійно проживали
за місцем реєстрації в с.Мала Вулига
Тиврівського району.

Ще за час життя батька, 22 лютого 2008 року
перед проходженням чергової МСЕК він
вимушено, з метою отримання більш
кваліфікаційної медичної допомоги,
знявся з місця реєстрації та 07 березня
2008 року зареєструвався за адресою
АДРЕСА_1.

Однак після зміни реєстрації місця
проживання він залишався проживати в
селі зі своїм батьком.

У 2006 році Головне управління
соціального захисту населення
забезпечило його батька автомобілем
«Таврія», яким вони разом
користувались.

Встановлення факту постійного
проживання заявника разом із батьком
необхідне йому для звернення до
Департаменту соціальної політики
Вінницької ОДА із заявою про
безоплатну перереєстрацію автомобіля
на своє ім'я.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 серпня 2014 року
в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись не незаконність,
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи
просив скасувати рішення і ухвалити
нове про задоволення вимог заяви.

Особи, які беруть участь у справі,
повідомлені в установленому порядку
про дату, час і місце її розгляду, в
судове засідання не з'явилися, що
відповідно до ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає апеляційному розглядові.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті
303, частини першої статті 310 ЦПК України
якщо поза увагою доводів апеляційної
скарги залишилась очевидна
незаконність або необґрунтованість
рішення суду першої інстанції у
справах окремого провадження,
апеляційний суд перевіряє справу в
повному обсязі. Рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду першої
інстанції та закриття провадження в
даній цивільній справі з наступних
підстав.

Окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст.
234 ЦПК України).

Перелік фактів, що мають юридичне
значення, які можуть бути встановлені в
судовому порядку, визначений в частині
першій статті 256 ЦПК України.

Разом з тим, у судовому порядку можуть
бути встановлені також інші факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Таким чином, необхідними умовами
встановлення в судовому порядку певних
фактів є їх юридичне значення, а також
відсутність передбаченого законом
іншого порядку їх встановлення.

Для забезпечення правильного і
своєчасного розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, після відкриття провадження
у справі суддя зобов'язаний провести
певні підготовчі дії, передбачені
законом: з'ясувати, які фізичні та
юридичні особи можуть бути
заінтересовані у вирішенні цієї справи
і підлягають виклику в судове
засідання; визначити предмет
доказування; встановити, чи
передбачено законодавством
позасудовий порядок вирішення справи;
перевірити наявність доказів, що
надані заявником, та у разі
необхідності з дотриманням
процесуального порядку сприяти
витребуванню доказів, що підтверджують
заявлену вимогу.

Визначення предмета доказування у
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, залежить від
точного тлумачення їх законодавчого
формулювання. Визначаючи предмет
доказування у цій категорії справ,
необхідно враховувати норми
матеріального права, які регулюють
правовідносини.

Відповідно до Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні»(далі Закон) ОСОБА_3
за час свого життя на пільгових умовах
отримав легковий автомобіль марки ЗАЗ
11027.

Частиною 2 статті 38 Закону після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
виданий безоплатно чи на пільгових
умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Технічні та інші засоби
реабілітації можуть бути залишені у
власності членів сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до абз. 2 п.16 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 року № 999
автомобіль, строк експлуатації якого
від 5 до 10 років, залишається безоплатно
члену сім'ї, який на час смерті інваліда
був зареєстрований за місцем
реєстрації інваліда і
середньомісячний сукупний дохід сім'ї
якого за шість місяців, що передують
дню смерті інваліда, не перевищує
прожиткового мінімуму для сім'ї.

Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років (крім випадку,
зазначеного в абзаці другому цього
пункту), після смерті інваліда
залишається у користуванні його сім'ї,
якщо в ній є інвалід, який: мав підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або протягом не більше
6 місяців з дня його смерті; був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його реєстрації; не має
іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Як вбачається із свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
виданого на ім'я ОСОБА_3 (а.с.7)строк
експлуатації автомобілем останнім
становить менше 10 років.

Крім того, судом встановлено, що місцем
реєстрації заявника ОСОБА_2 на момент
смерті його батька є АДРЕСА_1 (а.с.3).

Правильно встановивши фактичні
обставини справи суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що встановлення факту проживання
заявника із батьком не породжує для
нього виникнення, зміни або припинення
особистих чи майнових прав, оскільки
для перереєстрації автомобіля
відповідно до Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.2006 року, має значення виключно
місце реєстрації члена сім'ї за місцем
реєстрації інваліда.

Разом з тим, у разі звернення до суду із
заявою про встановлення факту, що не
має юридичного значення, слід
відмовляти у відкритті провадження у
справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
або ж у разі його помилкового відкриття
- закривати провадження у справі з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2
про встановлення факту постійного
проживання з особою судом першої
інстанції допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що рішення суду
першої інстанції слід скасувати, а
провадження в справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 256, 304, 307, 310, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 серпня 2014 року
скасувати.

Закрити провадження в цивільній справі
за заявою ОСОБА_2 за участю
заінтересованої особи - Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник
І.М. Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/
Войтко Ю.Б. /підпис/ Іванюк М.В.
Стадник І.М.