Справа № 545/1258/14-ц
Провадження № 2/545/817/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі
головуючої судді
Путрі О.Г.

при секретарі Кононець
Л.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна компанія
«Автомобільні дороги України» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2014 року ОСОБА_1. звернулася в
Полтавський районний суд з позовними
вимогами до Дочірнього підприємства
«Полтавський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
компанія «Автомобільні дороги
України» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогул . В обґрунтування
позовних вимог зазначає, що в період з
лютого 2012 року по 11 березня 2014 року
працювала на посаді техніка ДП
«Полтавський облавтодор» та наказом №
10 -К була звільнена з займаної посади
згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штатної чисельності
працівників. Вважає звільнення
незаконним з тих підстав, що вона є
одинокою матір»ю і, крім того, подання
власника про звільнення профспілковим
комітетом розглядалося в її
відсутність, що є відповідно
порушенням вимог ч.3 ст.184 КЗпП України
та ст.43 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на викладені в поданій до
суду заяві обставини , просили поновити
позивача на посаді техніка ДП
«Полтавський облавтодор» та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу починаючи з 12 березня 2014 року
по день постановлення рішення в
розмірі 17383 грн.80 коп.

Представники відповідача за
дорученням Омельченко М.А. та Урбанська
О.В. в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали та прохали відмовити
в їх задоволенні. Вважають, що
позивачка не являється одинокою
матір»ю, оскільки у неповнолітньої
дитини є батько, який в установленому
законом порядку не позбавлений
батьківських прав та будь- яких дій по
позбавленню батьківських прав позивач
не здійснювала. Про той факт, що позивач
сама утримує неповнолітнього сина
стало відомо лише під час розгляду
справи в суді, під час роботи на
підприємстві про даний факт позивач не
повідомляла. Про те, що позивач
самостійно без батька виховує сина на
підприємстві було відомо, в
підтвердження чого під час слухання
справи представники відповідача
надали наказ від 13 січня 2014 року про
надання позивачці додаткової
соціальної відпустки відповідно до
ст.19 Закону України « Про відпустки »
(якою передбачено надання додаткової
відпустки працівникам, що мають дітей,
зокрема, одинокій матері)( а.с.110).

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників відповідача, показання
свідків, дослідивши докази по справі,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 1 лютого 2012 року
позивачка ОСОБА_1 була прийнята на
посаду техніка ДП « Полтавський
облавтодор ВАТ « Державна компанія"
«Автомобільні дороги України» за
переведенням на підставі наказу № 11-К
від 31 січня 2012 року. 11 березня 2014 року
була звільнена з займаної посади у
зв'язку із скороченням штатної
чисельності працівників ДП «
Полтавський облавтодор» згідно п.1 ст.40
КЗпП України на підставі наказу № 10- К
від 11 березня 2014 року .( а.с. 6, 7-8)

28 лютого 2014 року згода професійного
комітету ДП « Полтавський облавтодор»
на звільнення позивача ОСОБА_1 була
дана у відсутність останньої без
дотримання вимог, передбачених ст.43
КЗпП України, що підтверджується також
повідомленням Територіальнлої
державної інспекції праці у
Полтавській області від 02 квітня 2014
року (а.с.12)
Згідно вимог ч.3 ст.184 КЗпП України
звільнення одиноких матерів при
наявності дитини віком до 14 років з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови
пленуму Верховного Суду України № 9
від 06 .11.1992 року « Про практику
розгляду судами трудових спорів»
одинокою матір'ю є , зокрема , жінка яка
виховує і утримує дитину сама.

В судовому засіданні встановлено,
що позивачка на час звільнення з посади
та на даний час утримує і виховує
дитину віком до 14 років самостійно, а
тому суд вважає, що вона являється
одинокою матір'ю.

Даний факт підтверджується:

- свідоцтвом про
народження сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (
а.с.11 ),

- рішенням Полтавського районного
суду від 28 травня 2013 року про
розірвання шлюбу з батьком дитини
ОСОБА_6 (а.с 10),
-
виконавчим листом, виданим Полтавським
районним судом 1 листопада 2011 року, на
підставі рішення суду від 1 листопада
2011 року про стягнення аліментів на
утримання неповнолітнього сина з
батька дитини( а.с.20 ),

- довідкою про неотримання аліментів за
період з 10 жовтня 2011 року по 1 квітня 2014
року, виданою Київським ВДВС
Полтавського МУЮ 23 квітня 2014 року(а.с.22)
та довідками, виданими Управлінням
соціального захисту Полтавської РДА 7
липня 2014 року, 9 вересня 2014 року, згідно
якої вбачається, що позивач перебуває
на обліку по утриманню тимчасової
допомоги, в зв'язку з тим, що батько
дитини ухиляється від сплати
аліментів( а.с.81,158),

- довідкою
про склад сім'ї, виданою виконавчим
комітетом Супрунівської сільської
ради Полтавського району 31 березня 2014
року, згідно якої до складу сім»ї
позивачки входить двоє дітей, в тому
числі, неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.9).Інші особи до складу
сім»ї не входять,

- показами свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9 , які
підтвердили, що позивачка виховує
дитину самостійно, батько дитини
участі в її виховання взагалі не
приймає тривалий час та декілька років
не спілкується з дитиною.

Посилання на ту обставину, що позивач
має статус розлученої жінки, а не
одинокої матері, оскільки батько
неповнолітньої дитини в установленому
законом порядку не позбавлений
батьківських прав, а позивач не вчиняла
дії по позбавленню його батьківських
прав, є безпідставним та такими, що не
заслуговують на увагу. Отже, суд вважає,
що заперечення представників
відповідача не обґрунтовані та
повністю спростовуються матеріалами
справи, показами свідків.

При цьому суд враховує, що
під час розгляду справи, повторно 03
липня 2014 року з дотриманням порядку
визначеного ст.43 КЗпП України
професійним комітетом ДП « Полтавський
облавтодор» була дана згода на
звільнення позивача. З огляду на
вищезазначене, оцінює рішення профкому
критично, не приймає до уваги та
вважає, що значення для вирішення
спору не має. Таким
чином, аналіз змісту вищезазначених
норм права та встановлених судом
фактів свідчить про те, що звільнення
позивачки є незаконним і тому її
необхідно поновити на посаді техніка
згідно вимог ч.1 ст.235 КЗп П України.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку під час
вимушеного прогулу .

Періодом вимушеного прогулу є період
з 12 березня 2014 року( наступний день
після звільнення) по 15 вересня 2014 року
( день постановлення судового рішення).

Розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу судом
обраховується наступним чином:

середньоденний заробіток - заробітна
плата за два останні календарні місяці
роботи, що передували звільненню, а
саме,

за січень 2014 року 1580 грн.40 коп.( почасово
1053грн.60 коп. +надбавка 678грн.45 коп.) + за
лютий 2014 року 2061 грн.67 коп.( почасово 836
грн.19 коп. + надбавка 418 грн.10 коп. +
премія 807 грн.38 коп.) = 3642грн. 33 коп./ 22
відпрацьовані дні( січень 12 днів + лютий
10 днів) = 165 грн.56 коп. ( а.с.151).

Відповідно до наказів директора ДП «
Полтавський облавтодор» від 31.12.2013
року, 31. 0.3, 2014 року,08.04. 2014 року, 27.06.2014
року, 29. 08.2014 року ( а.с.69 - 73 ,153-158 )
та довідок - інформації по ДП «
Полтавський облавтодор» ( а.с. 142 ,152) був
встановлений певний режим роботи
апарату управління підприємства:

березень 2014 року 9 робочих днів .
Позивачці при звільненні за 3 дні був
здійснений розрахунок ( а.с. 156,157 ),
проти чого під час розгляду справи її
представник не заперечувала,

Квітень 2014року 21 робочий день ,

травень 2014 року 19 робочих днів ,

червень 2014 року 14 робочих днів ,

липень 2014 року 23 робочі дні ,

серпень 2014 року 13 робочих днів ,

вересень 2014 року 20 робочих днів .

Виходячи із
зазначеного, середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить: 17383 грн.80
коп.

( із 12 березня по 31 березня 2014 року 6
робочих днів* 165 грн. 56 коп .= 993 грн.36 коп.

+ квітень 2014 року 21 робочий день * 165
грн.56.коп =3476, 76 грн.

+ травень 2014 року 19 робочих днів*165 грн.56
коп.=3145,64 грн

.+ червень 2014 року 14 робочих дні* 165 грн.56
коп = 2317, 84 грн.

+ липень 2014 року 23 робочі дні*165 грн.56
коп.= 3807,88 грн.

+серпень 2014 року 13 робочих днів*165 грн.56
коп. = 2152,28 грн.

+ із 01 вересня по 15 вересня 2014 року
включно 9 робочих днів * 165грн.56 коп.= 1490
грн.04 коп. , а всього = 17383 грн.48 коп.)

Таким чином, з Дочірнього
підприємства « Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства « Державна компанія «
Автомобільні дороги України» на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 12 березня 2014 року
по 15 вересня 2014 року в розмірі 17383грн. 48
коп.

Згідно ч.5 ст..235 КЗпП України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу працівника
, прийняте органом, який розглядає
трудовий спір , підлягає негайному
виконанню.

Статтею 367 ЦПК України передбачено,
що суд допускає негайне виконання
рішень у справах про поновлення на
роботі.

Тому суд, керуючись нормами ст.235 КЗп
П України та ст..367 ЦПК України вважає за
необхідне рішення суду в частині вимог
про поновлення на роботі допустити до
негайного виконання.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір за
розгляд справи судом в загальній сумі
487 грн.20 коп.. ( 243 грн.60 коп. щодо вимог
про стягнення середнього заробітку та
243 грн.60 коп. щодо вимог про поновлення
на роботі).

На підставі викладеного, ст.ст.184,
235 КЗпП України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України України № 9 від
06 .11.1992 року « Про практику розгляду
судами трудових спорів», керуючись ст.
ст. 10, 11,60, 209, 212, 214-215, 218, 267 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді техніка
Дочірнього підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна компанія
«Автомобільні дороги України» .

Стягнути з Дочірнього
підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства « Державна компанія «
Автомобільні дороги України» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 17383
грн.80 коп. ( сімнадцять тисяч триста
вісімдесят три гривні 80 коп.).

Стягнути з Дочірнього підприємства «
Полтавський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства « Державна
компанія « Автомобільні дороги
України» на користь держави судовий
збір в розмірі 487 грн.20 коп. ( чотириста
вісімдесят сім грн. 20 коп).

Рішення в частині поновлення на
роботі допустити до негайного
виконання.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний
суд на протязі 10 днів з моменту
проголошення, а учасникам , що не були
присутні при його проголошенні в той же
строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя: О. Г. Путря