Провадження № 2/161/3092/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

08 вересня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

в складі: головуючого-судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання недійсними та
зміни умов договору, -

в с т а н о в и в :

24 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до публічного акціонерного
товариства (надалі -ПАТ) «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання недійсними та
зміни умов договору .

Свій позов мотивує тим, що 04 жовтня 2013
року між публічним акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль» як
кредитором та ним, як позичальником,
було укладено Договір про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/1101/82/41209 від 18 лютого 2008 року,
відповідно до якого, з дати його
укладення припинялися боргові
зобов'язання за кредитним договором
№014//1101/82/41209 від 18 лютого 2008 року в
розмірі 24400,24 дол. США, що складає
еквівалент 195031,12 грн., а кредитний
договір вважався розірваним. Договір
про припинення було укладено у зв'язку
з погашенням третьою особою - TOB «ТРК
«Третій Регіон» до підписання цього
договору зобов'язань, що випливають з
кредитного договору (п.2 Договору про
припинення). Вважає, що в пункті 1
Договору про припинення неправильно
було розраховано пеню за порушення
строків повернення заборгованості за
кредитним договором, яка значно
перевищує розмір заборгованості. Такий
розрахунок пені вважає проведеним
всупереч вимогам діючого
законодавства, оскільки даним пунктом
встановлено вимогу щодо сплати
непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) за невиконання
зобов'язань по кредитному договору, що
підтверджується наступним.

У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача: такі положення також
підлягають зміні; або

договір може бути визнаним недійсним у
цілому. Положення, що було визнане
недійсним, вважається таким з моменту
укладення договору якщо до положення
вносяться зміни, такі зміни вважаються
чинними з моменту їх внесення. Аналіз
вказаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про припинення, яке
містить умови про розмір пені за
порушення строків повернення
заборгованості, і це є підставою для
визнання такого положення недійсним.

Пунктом 1 Договору про припинення
визначено, що розмір непогашеної
позичальником заборгованості за
кредитним договором складає 24400,24 дол.
США, що еквівалентно 195031,12 грн., в тому
числі: основна сума боргу кредиту-71005,66
грн.;

проценти, нараховані за користування
кредитом - 1039,81 грн.; розрахована пеня за
порушення строків повернення
заборгованості за кредитним договором
-122985,65 грн.

Отже, пунктом 1 Договору про припинення
встановлено пеню за порушення строків
повернення заборгованості в розмірі,
який більш як в 1,71 рази перевищує
розмір самої

заборгованості: сума заборгованості по
кредиту = основна сума боргу + проценти
за користування кредитом = 71005,66+1039,81 =
72045,47 грн.; пеня за порушення строків
розрахунків за кредитом/суму
заборгованості по кредиту = 122985,65/72045,47=
1,71 рази

Вважає, що встановлення пені у розмірі,
яка в 1,71 рази перевищує розмір
заборгованості за кредитним договором,
суперечить принципам розумності та
добросовісності та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
зобов'язань за спірним договором. На
його думку, справедливим та розумним
буде встановлення пені в розмірі, що
становить 50% від суми заборгованості і
становитиме 36022,74 грн., виходячи з
розрахунку: сума заборгованості по
кредиту 50% = 72045,47 х50% = 36022,74 грн. З
урахуванням цього, розмір непогашеної
заборгованості за кредитним договором
становитиме 13508,53 дол. США, що в
еквіваленті складає 108068,21 грн. на дату
укладення договору про припинення,
виходячи з розрахунку: основна сума
боргу + проценти за користування
кредитом + пеня - =71005,66+1039,81+36022,74 = 108068,21
грн., сума непогашеної заборгованості в
грн./ курс дол. США=108068,21/8=13508,53 дол. CШA

Враховуючи наведене, позивач просить
визнати недійсною умову пункту 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором №014/1101/82/41209 від 18
лютого 2008 pоку, що був укладений 04
жовтня 2013 року, в частині визначення
розміру непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 24400,24 дол. США,
що складає еквівалент 195031,12 грн., та
пені за порушення строків розрахунків
в розмірі 122985,65 грн.; змінити умови
пункту 1 договору про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/1101/82/41209 від 18 лютого 2008 pоку, що був
укладений 04 жовтня 2013 року, встановивши
розмір непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 13508,53дол. США,
що в еквіваленті становитиме 108068,21 грн.,
а пеню за порушення строків
розрахунків в розмірі 36022,74 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, подав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, зазначив, що позовні
вимоги підтримує з мотивів, наведених у
позовній заяві.

Відповідач - представник публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в судове засідання не
з'явився, подав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, зазначив,
що позовні вимоги визнає.

Дослідивши письмові докази в справі,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник - повернути
кредит та сплатити відсотки.
Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені законом.

Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
жовтня 2013 року між публічним
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_1, було укладено
Договір про припинення зобов'язань за
кредитним договором №014/1101/82/41209 від 18
лютого 2008 року. Відповідно до цього
договору, з дати його укладення
припинялися боргові зобов'язання за
кредитним договором №014//1101/82/41209 від 18
лютого 2008 року в розмірі 24400,24 дол. США,
що складає еквівалент 195031,12 грн., а
кредитний договір вважався розірваним.
Договір про припинення було укладено у
зв'язку з погашенням третьою особою - TOB
«ТРК «Третій Регіон» до підписання
цього договору зобов'язань, що
випливають з кредитного договору (п.2
Договору про припинення). Вважає, що в
пункті 1 Договору про припинення
неправильно було розраховано пеню за
порушення строків повернення
заборгованості за кредитним договором,
яка значно перевищує розмір
заборгованості. Такий розрахунок пені
є несправедливим, проведеним всупереч
вимогам діючого законодавства,
оскільки даним пунктом встановлено
вимогу щодо сплати непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) за невиконання зобов'язань
по кредитному договору, що
підтверджується наступним.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) зазначено, що у
справі про захист прав споживачів
кредитних послуг держава забезпечує
особливий захист більш слабкого
суб'єкта економічних відносин, а також
фактичну, а не формальну рівність
сторін у цивільно-правових відносинах,
шляхом визначення особливостей
договірних правовідносин у сфері
споживчого кредитування та обмеження
дії принципу свободи цивільного
договору. Це здійснюється через
встановлення особливого порядку
укладення цивільних договорів
споживчого кредиту, їх оспорювання,
контролю за змістом та розподілу
відповідальності між сторонами
договору.

За правилами частини першої статті 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» договір про надання
фінансових послуг повинен містити
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача: такі положення також
підлягають зміні; або

договір може бути визнаним недійсним у
цілому. Положення, що було визнане
недійсним, вважається таким з моменту
укладення договору якщо до положення
вносяться зміни, такі зміни вважаються
чинними з моменту їх внесення. Аналіз
вказаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про припинення, яке
містить умови про розмір пені за
порушення строків повернення
заборгованості, і це є підставою для
визнання такого положення недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
пунктом 1 Договору про припинення
визначено, що розмір непогашеної
позичальником заборгованості за
кредитним договором складає 24400,24 дол.
США, що еквівалентне 195031,12 грн., в тому
числі: основна сума боргу кредиту-71005,66
грн.; проценти, нараховані за
користування кредитом - 1039,81 грн.;
розрахована пеня за порушення строків
повернення заборгованості за
кредитним договором -122985,65 грн. Отже,
пунктом 1 Договору про припинення
встановлено пеню за порушення строків
повернення заборгованості в розмірі,
що більш як в 1,71 рази перевищує розмір
самої

заборгованості: сума заборгованості по
кредиту = основна сума боргу + проценти
за користування кредитом = 71005,66+1039,81 =
72045,47 грн.; пеня за порушення строків
розрахунків за кредитом/суму
заборгованості по кредиту = 122985,65/72045,47=
1,71 рази

Встановлення пені у розмірі, яка в 1,71
рази перевищує розмір заборгованості
за кредитним договором, суперечить
принципам розумності , є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
зобов'язань за спірним договором.

Виходячи з засад справедливості та
розумності, суд вважає, що доцільним
буде встановлення пені в розмірі, що
становить 50% від суми заборгованості і
становитиме 36022,74 грн., з розрахунку:
сума заборгованості по кредиту 50% = 72045,47
х50% = 36022,74 грн. З урахуванням цього,
розмір непогашеної заборгованості за
кредитним договором становитиме 13508,53
дол. США, що в еквіваленті складає 108068,21
грн. на дату укладення договору про
припинення, виходячи з розрахунку:
основна сума боргу + проценти за
користування кредитом + пеня -
=71005,66+1039,81+36022,74 = 108068,21 грн., сума
непогашеної заборгованості в грн./ курс
дол. США=108068,21/8=13508,53 дол. CШA.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що слід визнати недійсною
умову пункту 1 договору про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/1101/82/41209 від 18 лютого 2008 pоку, що був
укладений 04 жовтня 2013 року, в
частині визначення розміру
непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 24400,24 дол. США,
що складає еквівалент 195031,12 грн., та
пені за порушення строків розрахунків
в розмірі 122985,65 грн.; змінити умови
пункту 1 договору про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/1101/82/41209 від 18 лютого 2008 pоку, що був
укладений 04 жовтня2013 року, встановивши
розмір непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 13508,53дол. США,
що в еквіваленті становитиме 108068,21 грн.,
а пеню за порушення строків
розрахунків в розмірі 36022,74 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 536, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною умову пункту 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором №014/1101/82/41209 від 18
лютого 2008 pоку, що був укладений 04
жовтня 2013 року, в частині визначення
розміру непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 24400,24 дол. США,
що складає еквівалент 195031,12 грн., та
пені за порушення строків розрахунків
в розмірі 122985,65 грн.;

Змінити умови пункту 1 договору про
припинення зобов'язань за кредитним
договором №014/1101/82/41209 від 18 лютого 2008
pоку, що був укладений 04 жовтня2013 року,
встановивши розмір непогашеної
позичальником заборгованості в
розмірі 13508,53дол. США, що в еквіваленті
становитиме 108068,21 грн., а пеню за
порушення строків розрахунків в
розмірі 36022,74 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.В.Івасюта