Провадження № 2/161/3090/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

03 жовтня 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді Олексюка
А.В.

при секретарі - Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Волинської обласної дирекції про
визнання недійсними та зміни умов
договору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Волинської обласної дирекції про
визнання недійсними та зміни умов
договору.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.10.2013
року між відповідачем, як кредитором та
ним, як позичальником, було укладено
договір про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року. Відповідно до умов даного
договору, з дати його укладення
припинилися боргові зобов'язання за
кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року в розмірі 734 345,73 грн., а
кредитний договір вважається
розірваним.

Договір про припинення було укладено у
зв'язку з погашенням третьою особою -
ТОВ «ТРК «Третій регіон» до підписання
цього договору зобов'язань, що
випливають з кредитного договору.

Позивач вказує, що в п. 1 договору про
припинення неправильно було
розраховано пеню за порушення строків
повернення заборгованості за
кредитним договором, яка значно
перевищує розмір заборгованості. Тому,
вважає, що такий розрахунок пені є
несправедливим, проведеним всупереч
вимогам діючого законодавства,
оскільки даним пунктом встановлено
вимогу щодо сплати непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) за невиконання зобов'язань
по кредитному договору.

Вважає, що встановлення пені в розмірі,
яка 3,29 рази перевищує розмір
заборгованості по кредитному договору,
є несправедливим та суперечить
принципам розумності та
добросовісності, та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання
зобов'язань за спірним договором.

Просить суд визнати недійсною умову п. 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
в частині визначення розміру
непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 734 345,73 грн.,
пені за порушення строків розрахунків
в розмірі 563 180,74 грн. та змінити умови п.
1 договору про припинення зобов'язань
за кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
встановивши розмір непогашеної
позичальником заборгованості в
розмірі 256 747,49 грн., а пеню за порушення
строків розрахунків в розмірі 85 582,5 грн.

Сторони в судове засідання не
з'явились, проте подали суду письмові
заяви про розгляд справи без їх участі
за наявними матеріалами справи.

Суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності осіб, які не
з'явились за наявними матеріалами
справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.10.2013 року між
Публічним акціонерним товариством
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Волинської обласної дирекції, як
кредитором та ОСОБА_1, як позичальником,
було укладено договір про припинення
зобов'язань за кредитним договором №
014/1101/82/35851 від 25.05.2007 року. Відповідно до
умов даного договору, з дати його
укладення припинилися боргові
зобов'язання за кредитним договором №
014/1101/82/35851 від 25.05.2007 року в розмірі 734
345,73 грн., а кредитний договір
вважається розірваним.

Ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» договір про надання
фінансових послуг повинен містити
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Пунктом 1 Договору про припинення
визначено, що розмір непогашеної
позичальником заборгованості за
Кредитним договором складає 734 345,73 грн.,
в тому числі: основна сума боргу
кредиту- 23 156,14 грн.; проценти нараховані
за користування кредитом - 148008,85 грн.;
розрахована пеня за порушення строків
повернення заборгованості за
Кредитним договором - 563 180,74 грн.

Отже, пункт 1 Договору про припинення
встановлено пеню за порушення строків
повернення заборгованості в розмірі,
що більш як в 3,29 рази перевищує розмір
самої заборгованості (сума
заборгованості по кредиту = основна
сума боргу + проценти за користування
кредитом = 23 156,14+148 008,85 = 171 164,99 грн.; пеня
за порушення строків розрахунків за
кредитом/суму заборгованості по
кредиту = 563 180,74/171 164,99 = 3,15 рази)

Таким чином, на підставі наведеного,
суд приходить до висновку, що положення
Договору про припинення, яке містить
умови про розмір пені за порушення
строків повернення заборгованості є
несправедливим, а тому, це є підставою
для визнання такого положення
недійсним.

Враховуючи ту обставину, що
встановлення пені у розмірі, яка в 3,29
рази перевищує розмір заборгованості
по Кредитному договору, суд приходить
до висновку, що розмір пені слід
встановити 50% від суми заборгованості,
що складає 85 582,5 грн. (сума
заборгованості по кредиту 171 164,99х50%=85
582,5 грн.). Отже, на дату укладення
договору про припинення розмір
непогашеної заборгованості
становитиме 256 747,49 грн.

(23156,14+148008,85+85582,5)

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 213,
214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203,
215, 651,652,1054 Цивільного кодексу України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсною умову п. 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
в частині визначення розміру
непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 734 345 (сімсот
тридцять чотири тисячі триста сорок
п'ять) грн. 73 коп. та пені за порушення
строків розрахунків в розмірі 563 180
(п'ятсот шістдесят три тисячі сто
вісімдесят) грн. 74 коп.

Змінити умови п. 1 договору
про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/35851 від
25.05.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
встановивши розмір непогашеної
позичальником заборгованості в
розмірі 256 747 (двісті п'ятдесят шість
тисяч сімсот сорок сім) грн. 49 коп., а
пеню за порушення строків розрахунків
в розмірі 85 582 (вісімдесят п'ять тисяч
п'ятсот вісімдесят дві) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Волинської
області через Луцький міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.В.
Олексюк