ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4557/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Колесника О.М.

при секретарі
Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, Державна
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом частково
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом
до відповідачки про визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом
частково недійсним.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити,
пояснивши, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6.
Померлий був батьком позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3, а також чоловіком
відповідачки ОСОБА_4 Остання є матір'ю
позивачів. Після смерті батька
позивачі вважали, що вступили в
спадкові права, поскільки продовжували
постійно проживати в АДРЕСА_1, яка
належала на праві власності померлому,
користуватись його речами: меблями,
побутовою технікою, тощо. Спору між
сторонами щодо спірної квартири не
існувало, а щодо отримання свідоцтва
про право на спадщину за законом, то
таких розмов між сторонами не виникало.
І тільки в 2013 році відповідачка
показала позивачам свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане ще у 2003
році, про що не знали позивачі. Вважають
дане свідоцтво необхідно визнати
частково недійсним, а саме: в частини
визнання права власності за
відповідачкою в порядку спадкування за
законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1,
так як воно видане на підставі заяви
ОСОБА_4, яка звернулась до 16-ї Київської
державної нотаріальної контори та
зазначила в ній, що інших спадкоємців
на майно померлого ОСОБА_6 немає, при
цьому нею не була надана нотаріусу
довідка Ф-3 спірної квартири, яка б
містила інформацію про реєстрацію в
ній сина та доньки померлого.

Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_7 в судовому
засіданні позов не визнали, пояснивши,
що відповідачка після смерті чоловіка
обговорювала зі своїми дітьми,
позивачами по справі, умови прийняття
ними спадщини. Вони бажали її прийняти
і не відмовлялись від спадкового майна.
Син їздив з нею до нотаріуса Шапченко
М.І. і знав про переоформлення квартири
та машини на відповідачку. При
написанні заяви державний нотаріус
сама запропонувала написати фразу в
ній: „інших спадкоємців передбачених
законом немає", вказавши, що потім
відчужити квартиру дітям ОСОБА_4 зможе
в будь-який час. Відповідачка мала
змогу написати в цій заяві про
наявність дітей, одна дитина при цьому
була на день смерті чоловіка
неповнолітньою, як спадкоємців майна
померлого, але чому погодилась на
пропозицію нотаріуса і чому здійснила
такий напис, пояснити не може. Крім
того, вважають, що до правовідносин про
прийняття спадщини спадкоємцями
померлого ОСОБА_6 мають бути
застосовані норми ЦК України в
редакції 1963 року. Однак вказаний кодекс
не містить в собі аналогічної норми
диспозиції ст.1301 ЦК України в редакції
2003 року.

3-тя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві в судові засідання не
з`явилась повторно, про розгляд справи
була двічі повідомлена належним чином,
з заявами про неможливість розгляду
справи у відсутність свого
представника не зверталась.

3-тя особа: Державна реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м. Києві в судові засідання також не
з`явилась повторно, про розгляд справи
була двічі повідомлена належним чином,
з заявами про неможливість розгляду
справи у відсутність свого
представника не зверталась.

Заслухавши сторони, їх представників,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.4, ст.41 Конституції
України та ст.321 ЦК України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Суд в межах заявлених позовних вимог
та наданих сторонами доказів по справі
встановив наступні обставини та
правовідносини.

24.07.1977 року було укладено шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.33, зворот. бік).

Як вбачається з ксерокопій свідоцтв
про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2
відповідно батьками позивачів ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідачка по
справі (а.с.7-8). 20 серпня 2005 року
позивачка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 і
їй було присвоєно прізвище „ОСОБА_2"
(а.с.9).

У відповідності до ч.1, ст.1216 ЦК
України (в редакції 2003 року)
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується ксерокопією свідоцтва
про смерть НОМЕР_3, виданого відділом
реєстрації смерті у м. Києві 8.10.2001 року
(а.с.5).

Позивачу ОСОБА_2 на день смерті
батька виповнилось повних 23 роки, а
позивачці ОСОБА_3 - повних 17 років. На
час закінчення шестимісячного строку
подачі заяви до нотаріальних органів
про прийняття спадщини та видачі
відповідного свідоцтва, тобто на 8.04.2002
року, їй ще не виповнилось 18 років.

Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України (в
редакції 2003 року) спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Як
наголошує ст.525 ЦК України (в редакції
1963 року) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця, а
при оголошенні його померлим - день,
зазначений в ст.21 цього Кодексу.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина на його майно, яке складалась
з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1
загальною площею 72 м2 (а.с.10) та
автомобіля „ВАЗ-21063", д.н.з.НОМЕР_4, 1993
року випуску, білого кольору (а.с.34).
Вказані обставини не заперечувались в
судовому засіданні сторонами по
справі.

Як вказує ч.1, ст.1261 ЦК України (в
редакції 2003 року) у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. За змістом ст.529 ЦК
України (в редакції 1963 року) При
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи №675, заведеної 26.07.2002 року
16-Київською державною нотаріальною
конторою, до вказаного нотаріального
органу 26.07.2002 року звернулась з заявою
відповідачка ОСОБА_4, дружина
померлого, про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом (а.с.30, зворот. бік). За
змістом даної заяви відповідачка
зазначила: „ст.22 КЗШС мені нотаріусом
роз'яснено, на видачу свідоцтва про
право власності на 1/2 частину вказаного
майна не претендую, інших спадкоємців
передбачених законом немає".

Вказані обставини підтвердила у
судовому засіданні і відповідачка,
пояснивши, що саме державний нотаріус
запропонувала написати фразу „інших
спадкоємців передбачених законом
немає", відповідачка мала змогу
написати в цій заяві про наявність
дітей, як спадкоємців майна померлого,
але чому погодилась на пропозицію
нотаріуса і чому здійснила такий напис,
пояснити не може. Суд не може покласти в
основу рішення такі ствердження
відповідачки, поскільки вони не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні і спростовуються її ж
показаннями, що її діти постійно
проживали у вказаній квартирі, були в
ній зареєстровані і не відмовлялись
від спадщини, при цьому вона
усвідомлювала, що ставить свій підпис у
заяві, яка містить неправдиву
інформацію про повне коло спадкоємців.

У відповідності до ч.1, ст.561 ЦК України
(в редакції 1963 року) свідоцтво про право
на спадщину видається спадкоємцям за
законом після закінчення шести місяців
з дня відкриття спадщини.

На підставі вищеописаної заяви та
правовстановлюючого документу на
спірну квартиру відповідачці ОСОБА_4
26.11.2002 року державним нотаріусом
Шапченко М.І. було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом, на
підставі якого вона стала власником
всієї квартири АДРЕСА_1 (а.с.38).

Як зазначає ч.1 і ч.2, ст.548 ЦК України (в
редакції 1963 року) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Згідно ч.1-2, ст.549 ЦК України (в
редакції 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Як встановлено судом, позивачі
зареєстровані та постійно проживають в
АДРЕСА_1 як на день відкриття спадщини,
так і на день розгляду справи. В
шестимісячний термін з дня смерті
батька і до закінчення терміну подачі
заяви (7.10.2001 року - 8.04.2002 року) до
нотаріального органу позивачка ОСОБА_3
не могла звернутись з заявою про
прийняття спадщини, так як була
неповнолітньою.

Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України (в
редакції 2003 року) кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни (в
редакції 2003 року) кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права.

У відповідності до ч.1, ст.3 ЦПК
України (в редакції 2003 року) кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За змістом ч.1, ст.4 ЦПК України (в
редакції 2003 року) здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що поскільки позивачі були
зареєстровані та постійно проживали в
спірній квартирі, тобто вони фактично
вступили в управління та володіння
спадковим майном, при цьому позивачка
ОСОБА_3 не зверталась з заявою до
нотаріального органу про прийняття
спадщини, так як була на той час
неповнолітньою особою, а відповідачка
отримала оскаржуване свідоцтво на
підставі неправдивої інформації про
відсутність інших спадкоємців, ніж
вона, тому вказане свідоцтво про право
на спадщину за законом необхідно
визнати частково недійсним в 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1 як спадкового майна
ОСОБА_6

Суд вважає необхідним в порядку ст.73
ЦПК України поновити позивачам строк
звернення до суду з вказаним позовом,
поскільки вони дізнались про існування
зазначеного свідоцтва тільки в грудні
2013 року, що і підтвердила відповідачка
у судовому засіданні.

Керуючись ст.10; 11; 60; 79; 88; 169; 209; 213-215 ЦПК
України, на підставі ст.41 Конституції
України, ст.525; 548; 549; 561 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст.15; 16; 321; 1216; 1220; 1261 ЦК
України (в редакції 2003 року), ст.3; 4; 10; 60;
73 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане 26.11.2002 року
державним нотаріусом 16-ої Київської
державної нотаріальної контори
Шапченко М.І. та зареєстроване у
реєстрі за №2-4866, недійсним в частині
визнання спадкоємцем ОСОБА_4 на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 як спадкового
майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
м. Києва протягом 10 днів з дня
проголошення вступної та резолютивної
частини рішення через Дарницький
районний суд м. Києва.

Суддя
: