Справа №
Провадження №2/263/3070/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
житлово-комунального підприємства
«Житло «Центр» (далі за текстом ЖКП
«Житло «Центр») про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

15 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
з позовними вимогами до ЖКП «Житло
«Центр» про скасування наказу щодо
звільнення позивачки за прогули,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, а також відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що з 13.07.2009 року була
прийнята на роботу до ЖКП «Житло
«Центр» на посаду прибиральниці
сміттєвих камер. За графіком роботи
був передбачений шестиденний робочий
тиждень, з вихідним днем у неділю. Умови
роботи полягали наступном: робочий
день починався о 5:00 годині та тривав до
13:00 години, з перервою протягом однієї
години. Однак, зазначеного порядку
ніхто не дотримувався, оскільки робота
полягає у необхідності забезпечити
відвантаження сміття, яке могло
відбутись до закінчення робочого часу,
у зв'язку з чим робочий день
завершувався раніш графіка, або міг
тривати до вечора, що зобов'язувало
прибиральника знаходить на робочому
місці поза межами облікового часу. На
початку липня керівництво
підприємства, почало прискіпливо
ставитись до її роботи, та безпідставно
звинуватили у знаходження в стані
сп'яніння на робочому місці. Майстер
домового господарства ОСОБА_2
відсторонила її від роботи, а
начальниця ЖКП ОСОБА_3 повідомила про
звільнення та забрала ключі від
сміттєвих камер. Вважаючи себе
звільненою, наступного дня не вийшла на
роботу. Звернувшись до адміністрації
за трудовою книжною, від неї зажадали
пояснень з приводу відсутності на
робочому місці. Позивачка наполягає, що
наказ відповідача №54 від 11.07.2014 року
про її звільнення за ст.40 п.4 КЗпП
України за прогули, є незаконним,
оскільки була переконана у власному
звільненні часом раніш, просила
поновити її на посаді прибиральниці
сміттєвих камер, стягнувши середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Під час судового розгляду справи,
позивачка уточнила позовні вимоги в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
визначивши його у розмірі 4671грн. 78коп.

В судовому засіданні позивачка
уточненні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, зазначивши, що
упереджене ставлення керівництва до
виконання нею трудових обов'язків,
призвело до звільнення з надуманих
підстав. Бажаючи звільнити працівника
за будь-яких умов, її звинуватили у
знаходження на робочому місці у стані
алкогольного сп'яніння. Однак,
отримавши відмову профспілки у згоді
на звільнення, склали акти про
відсутність на робочому місці.
Підстави своєї відсутності, позивачка
пояснила неможливістю виконання
трудових обов'язку за відсутності
ключів від сміттєвих камер, які на
передодні в неї забрала керівник.
Наведені дії відповідача вважає,
незаконними та такими, що порушують
право на труд, а отже просить відновити
її права.

Представник відповідача - ОСОБА_4 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, надавши заперечення згідно до
яких з 03 по 05 та 07 липня 2014 року,
позивачка на робочому місці була
відсутня, трудові обов'язки не
виконувала, у зв'язку з чим було зірвано
відвантаження сміття. Не заперечуючи
обставини відсторонення ОСОБА_1 від
роботи через знаходження у нетверезому
стані, представник відповідача
наполягає, що наведене не було приводом
не виходити на роботу в подальшому.
Відсутність на робочому місці була
належним чином зафіксована, що надало
підстави для звільнення позивачки без
прогули за п.4 ст.40 КЗпП України.

Наказ про звільнення позивачки вважає
законним та обґрунтованим, просила у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Допитана в залі судового засідання
свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що є
начальником ЖКП «Житло «Центр».
Позивачка тривалий час працювала на
підприємстві прибиральницею сміттєвих
камер, в літку поточного року майстер
ОСОБА_2, доповіла їй про незадовільний
стан виконання трудових обов'язків
через систематичне знаходження
позивачки у стані сп'яніння. На її
вимогу надати пояснення з цього
приводу ОСОБА_1 відмовилась, від
проходження медичного огляду
ухилилась. Враховуючи виробничу
необхідність своєчасно забезпечити
відвантаження сміття, позивачка була
відсторонена від роботи з вилученням
ключів від сміттєвих камер. Профспілка
відмовила у наданні згоди на
звільнення через утриманців які
перебувають під опікою ОСОБА_1. Однак,
подальша відсутність позивачки на
робочому місці, дозволила
роботодавцеві звільнити працівника за
прогул.

Майстер технічної ділянки ОСОБА_2 суду
показала, що в її підпорядкуванні
знаходилась прибиральниця сміттєвих
камер ОСОБА_1, яка через вживання
спиртного на робочому місці, була
відсторонена від виконання трудових
обов'язків. Передавши ключі від
сміттєвих камер керівнику, ОСОБА_1 03, 04,
05, та 07 липня 2014 року на робочому місці
була відсутня, що зафіксовано актами та
докладними записками. Звільнення через
прогул, вважає безумовною підставою
для припинення трудових обов'язків з
працівником, оскільки це дезорганізує
роботу та призводить порушення
злагодженої взаємодії з іншими
підприємствами.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що протягом
1,5 років виконує роботу двірника за
домовленістю з житлово-будівельним
кооперативом. Весь це час, сміттєві
камери сусідніх будинків, які
перебувають на обслуговуванні ЖПК
«Житло «Центр», прибирає позивачка по
справі. Враховуючи специфіку роботи,
яка пов'язана з необхідністю
прибиральника відвантажити сміття,
вони виконують зазначену роботу
спільно. Звільнення ОСОБА_1 відбулось з
надуманих підстав, через конфлікт з
керівництвом. Позивачку по справі
характеризує, як сумлінного та
відповідального працівника, у зв'язку з
чим, виключає можливість вчинення нею
прогулу без поважних причин.

З'ясувавши обґрунтування правової
позиції позивачки, представника
відповідача, вислухавши свідків та
вивчивши матеріали справи суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлено, що з 13 липня 2009 року
позивачка перебувала у трудових
відносинах з ЖКП « Житло «Центр»,
протягом часу з 02.04.2012 року по 11.07.2014
року працювала прибиральницею
сміттєвих камер, що підтверджується
записами у трудовій книжці. /а.с.3/

Згідно до наказу №54 від 11.07.2014 року
ОСОБА_1 звільнена на підставі п.4 ст. 40
КЗпП України, за прогули без поважних
причин. /а.с.47/.

Відповідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний власником або
повноваженим ним органом у разі
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

За змістом наказу №54 від 11.07.2014 року
ОСОБА_1 за припущенні прогули 03.07.2014р.,
04.07.2014р., 05.07.2014р., 07.07.2014р. без поважних
причин за п.4 ст.40 КЗпП України,
звільнено з 11 липня 2014 року. /а.с.47/

Обґрунтовуючи законність звільнення
відповідач, послався: на докладні
записки майстрів; акти про
встановлення факту відсутності ОСОБА_1
на робочому місці 03.07.2014р., 04.07.2014р.,
05.07.2014р., 07.07.2014р., та акт про відмову
надати пояснення з приводу відсутності
на робочому місці; згоду
профспілкового комітету викладену за
протоколом №15 від 11.07.2014 року.

Суд не може прийняти до уваги
твердження позивачки, про неможливість
виконання трудових обов'язків через
вилученням ключів від сміттєвих камер,
оскільки позбавлення доступу до певних
приміщень не позбавляє працівника
обов'язку перебувати на робочому місці
до отримання наряд-завдання від
майстра технічної ділянки, якому
безпосередньо підпорядкований. Усні
висловлювання з приводу наявності
підстав для звільнення, до
ознайомлення з відповідним наказом не
позбавляють працівника обов'язку
дотримуватись встановленого графіку
роботи.

Згідно ст. 60 ЦПК України сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, представник
відповідача не надав суду
беззаперечних доказів які б
підтвердили кожну обставину його
заперечень, на які він посилається

як на обґрунтованість та законність
звільнення позивачки по справі. Тоді
як, відповідачем у судовому засіданні
доведена відсутність позивачки на
робочому місці більш 3-х години, що не
заперечувалось останньою, яка
підтвердила, що 05 липня 2014 року на
роботу не вийшла, оскільки вважала себе
звільненою, за п.7 ст.40 КЗпП України -
появи на роботі в нетверезому стані.

Твердження позивачки, наведенні в залі
судового засідання, про сумлінну оману
в необхідності явки на роботу, суд до
уваги не приймає, оскільки вимогами ч.2
ст.47 КЗпП України закріплено обов'язок
у разі звільнення працівника за
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи. З огляду на
викладене, відсутність наказу про
звільнення зобов'язувало позивачку
дотримуватись правил внутрішнього
трудового розпорядку та виходити на
роботу до вирішення питання про її
звільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
звільнення працівника з роботи з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу.
Виключенням з цього правила наведено у
ст. 43-1 КЗпП. Зокрема, звільнення
працівника без згоди профспілкового
органу допускається, якщо він не є
членом професійної спілки, що діє на
підприємстві, в установі, організації,
або там профспілкової організації
немає.

Із матеріалів справи вбачається, що в
ЖКП «Житло «Центр» створено
профспілковий орган, на засіданні
комітету якого, протоколом №15 від
11.07.2014 року оформлена згода на
звільнення прибиральниці сміттєвих
камер ОСОБА_1 за прогули без поважних
причин 03.07.2014р., 04.07.2014р., 05.07.2014р., 07.07.2014р..

Приймаючи до уваги, що роботодавець за
наявності об'єктивних підстав для
розірвання трудового договору, на
виконання вимог ст.43 КЗпП України,
отримав згоду профспілкового органу,
то рішення про звільнення відповідає
вимогам ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст.212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів окремо, а також їх достатність
і взаємний зв'язок у сукупності, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання наказу №54 від
11.07.2014 року про звільнення ОСОБА_1
протиправним, у зв'язку з чим вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню.
Позовні вимоги щодо скасування
зазначеного наказу, поновлення
позивачки на посаді диспетчера
(лінійного) міської диспетчерської
служби, стягнення з ЖКП «Житло «Центр»
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди є похідними
від зазначених вище, у зв'язку з чим
також задоволенню не підлягають.

Керуючись Кодексом законів про працю
України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
житлово-комунального підприємства
«Житло «Центр» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
О.Л. Соловйов