РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, та за
участю Прокуратури Приморського
району м. Одеси в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» про витребування майна та
визнання недійсними правочинів, та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_3, за участю третіх осіб -
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 про визнання особи
добросовісним набувачем, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» звернувся до
суду з позовною заявою, в подальшому
уточнивши її, до ОСОБА_2, ПАТ
«Укрсоцбанк», приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, за участю третіх осіб -
ОСОБА_3, Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, та за
участю Прокуратури Приморського
району м. Одеси в інтересах позивача, та
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13
квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати недійсним договір
іпотеки №207 від 13 квітня 2012 року,
укладений між ОСОБА_2 та ПАТ
«Укрсоцбанк», посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1; визнати
власником вищевказаної квартири
ОСОБА_3; визнати іпотекодержателем
квартири за договором іпотеки від 15
вересня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 -
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк»; повернути
вищевказану квартиру в іпотеку
позивачу; зобов'язати приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 вчинити
дії по зняттю заборони з вищевказаної
квартири шляхом внесення відповідного
запису до Єдиного державного реєстру
реєстрації речових прав на нерухоме
майно; зобов'язати ОСОБА_2 повернути
спірну квартиру ОСОБА_3; стягнути в
солідарному порядку з відповідачів на
користь Банку суму судових витрат у
розмірі 334, 10 грн.

При цьому посилається на те, що 15
вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк» було
укладено договір про іпотечний кредит
№908-н, згідно умов якого останній
отримав кредит у сумі 69 300, 00 дол. США,
під 11, 5% річних строком на 240 місяців на
придбання нерухомого майна у вигляді
квартири АДРЕСА_1, яку позичальник
передав в іпотеку Банку, згідно з
договором іпотеки від 15 вересня 2006
року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 березня 2012 року за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеське обласне
управління, про визнання факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та про визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки, вирішено, в тому
числі, визнати вищевказану квартиру
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, який належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_5, та ОСОБА_3; визнати недійсним
іпотечний договір №605 від 15 вересня 2006
року укладений між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3;
припинити взаємні права та
зобов'язання сторін за вищевказаним
іпотечним договором; а також
зобов'язати органи нотаріату - вилучити
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна обтяження на
квартири АДРЕСА_1 та виключити з

Державного реєстру іпотек запис за
№3739772 від 15 вересня 2006 року про
державну реєстрацію іпотечного
договору №605 від 15 вересня 2006 року.

Однак, рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 10 жовтня 2013 року
вищевказане рішення було скасовано, та
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5

Також позивач зазначає, що за час дії
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 березня 2012 року ОСОБА_3 зняв
заборону з квартири АДРЕСА_1 з Єдиного
державного реєстру заборон на
відчуження, та з Єдиного державного
реєстру іпотек, та продав вказану
квартиру ОСОБА_2 В свою чергу останній,
під зазначену квартиру отримав кредит
в ПАТ «Укрсоцбанку» та передав її в
іпотеку за договором іпотеки №207 від 13
квітня 2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 Так як
рішенням Апеляційного суду Одеської
області рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року було скасовано, позивач просить
повернути незаконно вибуте нерухоме
іпотечне майно в іпотеку банку.

В подальшому з зустрічним позовом до
ПАТ «Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_3, за участю третіх осіб - ПАТ
«Укрсоцбанк», приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2, в якому
просить визнати його добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1, яка була
придбана за договором купівлі-продажу
від 13 квітня 2012 року №204.

При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що 13
квітня 2012 року між ним та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу
житлової квартири АДРЕСА_1, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 про що зроблено
відповідний запис у реєстрі за №204 від
13 квітня 2012 року. На момент укладення
вказаного договору вказана житлова
квартира належала ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі - продажу від 15
вересня 2006 року №5-2873, що було також
перевірено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, яка здійснювала
посвідчення договору купівлі-продажу
житлової квартири та працівниками ПАТ
«Укрсоцбанк», які у подальшому надали
ОСОБА_2 кредитні кошти для купівлі
вищевказаної квартири. Тому, ОСОБА_2 у
зустрічній позовній заяві зазначає, що
вказаний договір купівлі-продажу є
дійсним, а він є добросовісним
набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити. Заперечував
проти задоволення зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2, та надав пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Представник Прокуратури Приморського
району м. Одеси, яка діяла в інтересах
позивача за первісним позовом,
підтримала позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» та просила їх
задовольнити, та заперечувала проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 та його представник у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк», та
підтримали зустрічні позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у
судовому засіданні також заперечувала
проти задоволення позовних вимог ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» та вказала, що
13 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Укрсоцбанк» був укладений кредитний
договір № 693МІ1 на придбання
квартири АДРЕСА_1. Згідно іпотечного
договору від 13 квітня 2012 року вказана
квартира була передана в іпотеку Банку.
Також зазначила, що ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем вищевказаної
квартири в розумінні ст. 388 ЦК України
на підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року. Тому представник ПАТ
«Укрсоцбанк» вважає обґрунтованими
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» та вказала, що
під час посвідчення нею договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, в
ОСОБА_3 були наявні всі необхідні
документи, що підтверджували його
право власності на вказане майно, тому
нею належним чином були виконані
вимоги діючого законодавства щодо
порядку вчинення зазначеної
нотаріальної дії. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 вважає обґрунтованими.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, до суду надійшла заява про
розгляд справи за відсутності їх
представника.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
вислухавши думки сторін, суд вважає, що
позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
підлягають задоволенню частково, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року
між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Одеське
обласне управління ВАТ «Ощадбанк» був
укладений договір про іпотечний кредит
№908-н (а. с. 8), згідно умов якого останній
отримав кредит у сумі 69 300, 00 дол. США,
під 11, 5% річних строком на 240 місяців,
тобто до 15 вересня 2026 року, на придбання
нерухомого майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1.

В забезпечення зобов'язань, що виникли
за іпотечним кредитом, 15 вересня 2006
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Одеське
обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та
ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір
(а. с. 14), за яким вищевказана квартира
була передана Банку в іпотеку.

Право власності ОСОБА_3 на вказану
квартиру підтверджувалась договором
купівлі-продажу від 15 вересня 2006 року,
укладеним з ОСОБА_6, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
(а. с. 19).

Об'єкт іпотеки було внесено до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, за реєстраційним №
3739677, та до Державного реєстру іпотек,
запис за №3739772 від 15 вересня 2006 року про
державну реєстрацію іпотечного
договору №605 від 15 вересня 2006 року,
номер за РПВН: 10731656 (а. с. 22-23).

Відповідно до п. 1. 5 іпотечного договору
на строк дії цього договору предмет
іпотеки залишається у володіння
іпотекодавця.

У подальшому, рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року (а. с. 28) за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Одеське
обласне управління, визнано
вищевказану квартиру об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
який належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_5, та ОСОБА_3;
визнано недійсним іпотечний договір
№605 від 15 вересня 2006 року укладений між
ВАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_3; припинено взаємні права та
зобов'язання сторін за вищевказаним
іпотечним договором; а також
зобов'язано органи нотаріату - вилучити
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна обтяження на
квартири АДРЕСА_1 та виключити з
Державного реєстру іпотек запис за
№3739772 від 15 вересня 2006 року про
державну реєстрацію іпотечного
договору №605 від 15 вересня 2006 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 10 жовтня 2013 року (а. с. 24)
вищевказане рішення було скасовано, та
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5

Під час дії рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року ОСОБА_3 зняв заборону з квартири
АДРЕСА_1 з Єдиного державного реєстру
заборон на відчуження, та з Єдиного
державного реєстру іпотек, та продав
вказану квартиру ОСОБА_2, про що
свідчить договір купівлі-продажу
спірної житлової квартири від 13 квітня
2012 року, який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 та про що
зроблено відповідний запис у реєстрі
за №204 від 13 квітня 2012 року (а. с. 75-77).

Судом також встановлено, що 13 квітня 2012
року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» був
укладений кредитний договір №
693МІ1 на придбання квартири
АДРЕСА_1 (а. с. 127). Згідно іпотечного
договору від 13 квітня 2012 року вказана
квартира була передана в іпотеку ПАТ
«Укрсоцбанк» (а. с. 140).

У судовому засіданні також доведено, що
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» також вжито
заходів по захисту порушених прав
шляхом звернення до правоохоронних
органів щодо проведення заходів по
виявленню скоєного злочину та винних
осіб.

Так, Банком подано заяви до Прокуратури
Одеської області, Прокуратури
Приморського району, Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
щодо порушення кримінального
провадження для визначення осіб
причасних до скоєного та притягнення
до кримінальної відповідальності (а. с.
37-47).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за виплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»
відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено
презумпцію правомірності набуття
права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397
ЦК України фактичне володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
випливає із закону або не встановлено
рішенням суду.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм,
суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2
відсутні правові підстави щодо
володіння спірною квартирою АДРЕСА_1,
так як рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 10 жовтня 2013 року
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 березня 2012 року скасовано. В
свою чергу, згідно рішення
Приморського районного суду м. Одеси
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» був визнаний
єдиним іпотекодержателем спірного
нерухомого майна, яке на підставі
рішення було виведено з іпотеки Банку
та перейшло у власність ОСОБА_2

Доказами незаконності вибуття
іпотечного майна Банку є рішення
Апеляційного суду Одеської області від
10 жовтня 2013 року, що спростовує доводи
ОСОБА_2 про добросовісність набуття ним
права власності на вищевказану
квартиру.

Таким чином, суд вважає зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_3 про визнання його добросовісним
набувачем в порядку ст. 388 ЦК України,
необґрунтованими, та такими, що не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.
203 ЦК України, для чинності правочину,
його зміст не може суперечити нормам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання у момент вчинення
правочину стороною або сторонами вимог
встановлених частинами третьою
(вільність волевиявлення учасників
правочину та відповідність його їх
внутрішній волі), п'ятою (реальність
настання правових наслідків, що
обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочин). За ч. 1 ст. 229
ЦК України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним;
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 ЦК України),
такий правочин визнається судом
недійсним; обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкоджати вченню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка
одержала майно за рахунок іншої особи
без достатньої правової підстави,
встановленої законом або договором,
зобов'язана повернути безпідставно
придбане майно цій особі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що договір купівлі-продажу від 13 квітня
2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
є недійсним, а в ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк» є
правові підстави повернення незаконно
вибутого нерухомого іпотечного майна в
іпотеку банку.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги
Банку в частині визнання недійсними
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 13 квітня 2012 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2;
договору іпотеки №207 від 13 квітня 2012
року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ
«Укрсоцбанк», посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1; визнання
власником вищевказаної квартири
ОСОБА_3, а також визнання
іпотекодержателем квартири за
договором іпотеки від 15 вересня 2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 - ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк».

У той же час, суд вважає безпідставною
вимогу позивача в частині повернення
вищевказаної квартири в іпотеку Банку,
так як дане питання вирішується судом
шляхом задоволення позовної вимоги
щодо визнання ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
іпотекодержателем спірної квартири.

До того ж, необґрунтованою є вимога ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
частині зобов'язання приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 вчинити
дії по зняттю заборони з вищевказаної
квартири шляхом внесення відповідного
запису до Єдиного державного реєстру
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріат - це система органів і
посадових осіб, на які покладено
обов'язок посвідчувати права, а також
факти, що мають юридичне значення, та
вчиняти інші нотаріальні дії,
передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.
Нотаріус є публічною особою, якій
державою надано повноваження щодо
посвідчення прав і фактів, які мають
юридичне значення. Вчиняючи ігїальні
дії, нотаріус діє неупереджено, він не
може діяти в інтересах жодної з осіб -
учасника нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 46 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріус має право витребувати від
фізичних та юридичних осіб відомості
та документи, необхідні для вчинення
нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус не несе
відповідальності у разі, якщо особа,
яка звернулася до нотаріуса за
вчиненням нотаріальної дії: подала
неправдиву інформацію щодо будь-якого
питання, пов'язаного із вчиненням
нотаріальної дії; подала недійсні
та/або підроблені документи; не заявила
про відсутність чи наявність осіб, прав
чи інтересів яких може стосуватися
нотаріальна дія, за вчиненням якої
звернулася особа.

Судом встановлено, що під час
посвідчення приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, в
ОСОБА_3 були витребувані всі необхідні
документи, що підтверджували його
право власності на вказане майно.

Так, в судовому засіданні доведено, що
ОСОБА_1 належним чином були виконані
вимоги діючого законодавства щодо
порядку вчинення вищезазначеної
нотаріальної дії.

Тому позовні вимоги ПАТ «Державний
ощадний банк України» в частині
зобов'язання приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 вчинити певні дії не
підлягають задоволенню.

Крім того, у судовому засіданні
доведено, що внаслідок звернення ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» до суду з
позовом Банк поніс додаткові витрати
по сплаті судового збору у розмірі 344, 10
грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України підлягають стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та
всебічно дослідивши матеріали
цивільної справи, вислухавши думки
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» підлягають
задоволенню частково, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 є
необґрунтованими та такими, що не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні.

Керуючись вимогами п. 10 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання право
чинів недійсними», ст. ст. 1, 27, 46 ЗУ «Про
нотаріат», ст. ст. 202, 216, 229, 328, 388, 397 ЦК
України, ст. ст. З, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 209-210, 213-215,
218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, та за
участю Прокуратури Приморського
району м. Одеси в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» про витребування майна та
визнання недійсними правочинів,
-задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13
квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір іпотеки №207
від 13 квітня 2012 року, укладений між
ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством «Укрсоцбанк», посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_1

Визнати іпотекодержателем квартири
АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 15
вересня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 -
Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк».

Рішення суду після набрання ним
законної сили є підставою для
відновлення права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, та
реєстрації Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
за ОСОБА_3 право власності на вказану
квартиру.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» суму судових
витрат у розмірі 344 (триста сорок
чотири) грн. 10 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк», - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», ОСОБА_3, за
участю третіх осіб - Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
про визнання особи добросовісним
набувачем, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена