РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11002/14-ц

пр. № 2-о/759/305/14

10 жовтня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою ОСОБА_1, заінтересована особа:
Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
про встановлення факту, що має юридичне
значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Святошинського
районного суду м.Києва із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, зокрема неправильність
написання прізвища ОСОБА_2 в актовому
записі № 43 від 15 квітня 1996 року про його
смерть, зробленому виконавчим органом
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області в книзі реєстрації актів про
смерть, про що 15 квітня 1996 року видане
Свідоцтво про смерть НОМЕР_1.
Обгрунтовуючи заяву тим, що вказаний
факт необхідно встановити для
подальшого набуття нею права власності
за набувальною давністтю на майно, яким
володів її колишній чоловік, а саме
ОСОБА_2 та яким вона добросовісно та
безперервно і відкрито користується
після його смерті. Зазначаючи, що в
іншому порядку усунення вказаної
помилки в свідоцтві про його смерть не
має можливості, оскільки вона не є його
спадкоємцем, у зв'язку з чим необхідно
встановити таку неправильність в акті
цивільного стану в судовому порядку.

У судовому засіданні заявниця свою
заяву підтримала та пояснила, що
зверталася до заінтересованої особи,
але отримала відмову, оскільки не
входить до кола осіб, які можуть
ініціювати в позасудовому порядку
внесення змін до актового запису
цивільного стану через їх
неправильність. Також зазначила, що
будь-яких спадкоємців після смерті
ОСОБА_2 не має, а тому вказане виключає
наявність спору про право цивільне.
Пояснила суду і те, що з 1968 року по 1981
рік вона перебувала в шлюбі з померлим,
який потім хоч і розірвали, але
продовжували фактично проживати разом
за адресою: АДРЕСА_1, ? якої належить їй,
а інші ? померлому, яку тепер і не має
можливості оформити за набувальною
давністтю, оскільки відсутні данні, що
саме ця, а не інша особа померла, згіно
виданого заінтересованою особою
свідоцтва.

Представник заявниці у судовому
засіданні також підтримав вказану
заяву та просив її задовольнити з
підстав у ній зазначених.

Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
в судове засідання свого представника
не направив, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
направив суду письмову заяву про
розгляд вказаної справи без участі їх
представника,у зв"язку з чим суд вважає
за можливе слухати справу у його
відсутність за наявними у справі
доказами.

Вислухавши пояснення заявниці, її
представника, дослідивши письмові
докази у справі, суд дійшов висновку
про задоволення вказаних вимог.

Згідно зі ст. 234 ЦПК України у
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

В силу п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» від
31.03.1995 року №5, для встановлення факту
необхідна наявність певних умов, серед
яких: встановлюваний факт повинен бути
юридичним, тобто від його встановлення
у особи виникають, змінюються або
припиняються особисті чи майнові
права; чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення; заявник не має іншої
можливості одержати або відновити
загублений чи знищений документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення. Для цього заявник разом із
заявою про встановлення факту подає
докази на підтвердження того, що до її
пред'явлення він звертався до
відповідних організацій за одержанням
документа, який посвідчував би такий
факт, але йому в цьому було відмовлено
із зазначенням причин відмови
(відсутність архіву, відсутність
запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону
України "Про органи реєстрації актів
громадянського стану" реєстрація
народження, смерті, одруження,
розірвання шлюбу, встановлення
батьківства, переміни прізвища, імені
та по батькові провадиться органами
реєстрації актів громадянського стану
в книгах спеціального зразка, які є
єдиними доказами засвідчених у них
фактів.

Порядок внесення змін до актових
записів цивільного стану врегульовано
ст.23 Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану»,
ст. 19 Закону України "Про органи
реєстрації актів громадянського стану"
та Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793.

Згідно з п.1.1 зазначених Правил
внесення змін до актових записів
цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних управлінь
юстиції (далі - відділи державної
реєстрації актів цивільного стану) у
випадках, передбачених чинним
законодавством. У разі відмови у
внесенні змін до актових записів
цивільного стану у висновку відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану вказуються причини відмови та
зазначається про можливість
оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до п. 1.14. Правил
внесення змін до актових записів
цивільного стану, їх поновлення та
анулювання щодо померлих проводяться
за заявами осіб, які входять до кола
спадкоємців за законом або заповітом,
згідно з чинним законодавством
України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону
України «Про державну реєстрацію актів
цивільного стану» заява про внесення
змін до актового запису цивільного
стану подається до відповідного органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем проживання заявника.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 зверталася до Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Святошинського районного
управління юстиції у м.Києві з заявою
щодо внесення змін до актового запису
про смерть її колишнього чоловіка
ОСОБА_2, проте в її розгляді було
відмовлено з посиланням на те, що таке
питання не може бути вирішено за її
заявою, оскільки та не входить до кола
осіб, які мають право на подання такої
заяви (лист № 19/02-15, т.1 від 15.07.2014 року).

Отже, таке має бути вирішено в
судовому порядку, згідно п. 2.13 вказаних
Правил, який передбачає підстави
внесення змін до актових записів
цивільного стану, серед яких рішення
суду про установлення неправильності в
актовому записі цивільного стану.

Так, у судовому заіданні встановлено,
що ОСОБА_1 є колишньою дружиною
померлого ОСОБА_2, якому за життя на
праві власності належала 1/2 частка
квартири АДРЕСА_1, а інші 1/2 частка цієї
квартири - належить заявниці, що
підтверджується Свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_2,
Свідоцтвом про право власності на
житло від 11.03.1993 року, Інформаційною
довідкою Київського БТІ КВ-2014 №60389 від
02.06.2014 року.

Згідно матеріалів спадкової справи №
1512/13 до майна померлого ОСОБА_2, які
витребовувалися судом згідно
відповідної ухвали, із заявою про
прийняття спадщини до Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори зверталася лише заявниця
ОСОБА_1, якій було відмовлено у видачі
відповідного свідоцтва з підстав
відсутності документів які б
підтверджували родинні відносини із
спадкодавцем. Також вбачається і те, що
жодних свідоцтв про право на спадщину
померлого ОСОБА_2 не видавалось.

Отже, із вказаного вбачається
відсутність будь-яких спадкоємців
майна померлого ОСОБА_2, тобто
відсутність спору цивільного.

Встановлено і те, що в актовому записі
№ 43 від 15 квітня 1996 року про смерть
померлого ОСОБА_2, зробленому
виконавчим органом Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області в книзі
реєстрації актів про смерть, про що 15
квітня 1996 року видане Свідоцтво про
смерть НОМЕР_1, помилково вказано
прізвище померлого «ОСОБА_2», замість
вірного «ОСОБА_2».

Таку неправильність запису
встановлено на підставі матеріалів
справи, а саме паспорта серія НОМЕР_3
ОСОБА_2, в якому його прізвище зазначено
через букву "і" ОСОБА_2, а не "и",
Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія
НОМЕР_2, яке видано російською мовою, де
прізвище також зазначено, як "ОСОБА_2", а
не "ОСОБА_2", Свідоцтвом про право
власності на житло від 11.03.1993 року в
якому також прізвище ОСОБА_1 зазначено
саме через букву "і".

Отже, оцінюючи з'ясовані обставини
справи, що перевірені представленими
доказами у їх сукупності, суд дійшов
висновку про задоволення вказаної
заяви, тобто встановлення юридичного
факту, зокрема неправильність
написання прізвища ОСОБА_2 в актовому
записі № 43 від 15 квітня 1996 року про його
смерть.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212, 213, 234, 256, 259
ЦПК України, Законом України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану», Законом України "Про органи
реєстрації актів громадянського стану"
та Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» від 31.03.1995 року №5,
суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне
значення, зокрема неправильність
написання прізвища ОСОБА_2 в актовому
записі № 43 від 15 квітня 1996 року про його
смерть, зробленому виконавчим органом
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області зробленому в книзі реєстрації
актів про смерть, про що 15 квітня 1996
року видане Свідоцтво про смерть
НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя