Справа № 635/4690/14-ц
Провадження № 2/635/2067/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

за участю секретаря судового засідання
- Журавльової Є.А.,

відповідача 2 - ОСОБА_1,

представника служби у справах дітей
Харківської РДА - Дацько Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, Першої
державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась
до суду з позовом, в якому просить
визнати недійсним заповіт ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно якого
все його майно переходить до ОСОБА_1 та
ОСОБА_4.

В обґрунтування позову зазначає,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, після
смерті якого залишилася спадщина у
вигляді домоволодіння по АДРЕСА_2.

16.05.2014 року позивач з листа Першої
державної нотаріальної контори
дізнався, що ОСОБА_5 залишив заповіт,
згідно якого все своє майно заповів
ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Позивач вважає, що даний заповіт є
нікчемний у зв'язку з тим, що в ньому не
передбачено право на обов'язкову
частку позивача як інваліда дитинства
згідно ст.1241 ч.2 ЦК України. Крім того,
волевиявлення заповідача, викладене в
заповіті, не було вільним та не
відповідало його внутрішній волі.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, у
позові просила розглядати справу за її
відсутності.

Від відповідачів 05 вересня 2014 року до
Харківського районного суду
Харківської області надійшли письмові
заперечення по справі.

В обґрунтування заперечень
відповідачі зазначили, що на момент
звернення позивача до суду з даним
позовом ОСОБА_5 на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 10.06.2010 року
(справа № 2-4958/2010 року) належав житловий
будинок літ. «Д-1» розміром 16,27х10,5 м., дві
веранди літ. «д» розміром 4,03х2,4 м., «д2»
розміром 1,95х3,2 м., тамбур літ. «д.3»
розміром 1,1х2,1 м, загальною площею 153,7
кв.м, житловою площею 110,3 кв.м та
господарські будівлі: сарай літ. «В»,
«Е», гараж літ. «И», вбиральня літ. «З»,
що складає 865/1000 ч. домоволодіння
АДРЕСА_2.

Зазначають, що оскаржуваний заповіт не
може бути нікчемним з тих підстав, що в
ньому не передбачено право на
обов'язкову частку позивача як
інваліда дитинства ІІІ - ї групи.

Нащадками залишилися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 -
за заповітом, та дружина померлого
ОСОБА_6, пенсіонерка, яка має
обов'язкову частку в спадщині
відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Інші особи, а саме, ОСОБА_3, її сестра
ОСОБА_7 та брат неповнолітнього нащадка
- ОСОБА_8 - онуки померлого, не мають
право на спадок померлого діда ОСОБА_5,
оскільки він склав заповіт не на їх
користь, та правила, зазначені в ст. 1241
(право на обов'язкову частку у спадщині)
та ст. 1266 (спадкування за правом
представлення) ЦК України на них не
розповсюджуються.

Також відповідачі не погоджуються з
твердженням позивача про те, що
волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не
було вільним та не відповідало його
внутрішній волі, оскільки при
складанні заповіту 20.12.2011 року
заповідач спілкувався з нотаріусом
ОСОБА_9 в приміщенні сільради, виказав
своє вільне волевиявлення, вголос
самостійно прочитав свій заповіт та
особисто його підписав. Всі ці дії
свідчать про те, що ОСОБА_5 розумів, що
робить та бажав це зробити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
проти позову заперечував з підстав,
викладених у письмових запереченнях.

Відповідач 3 - Перша державна
нотаріальна контора Харківського
району, письмових заперечень проти
позову не надав, подав заяву про
розгляд справи без участі його
представника.

Представник третьої особи (Служби у
справах дітей Харківської РДА) в
судовому засіданні проти позову
заперечувала з тих підстав, що у разі
задоволення позову будуть порушені
права та інтереси неповнолітнього
ОСОБА_4

Заслухавши пояснення учасників та
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступні фактичні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2013
року (а.с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 10.06.2010 року
865/1000 частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5.

Згідно копії заповіту серії ВРО№807090
від 20.12.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_9, все належне ОСОБА_5
майно, де б таке не знаходилось, та з
чого б воно не складалось, і взагалі все
те, що йому буде належати на день його
смерті і на що він за законом матиме
право, він заповідає 2/3 частки - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_1, та
1/3 частку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
мешкає в АДРЕСА_2 (а.с. 33).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 липня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено,
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 10 червня 2010
року скасовано та ухвалено нове
рішення, в якому у позові ОСОБА_5,
ОСОБА_4, в інтересах якого діє опікун
ОСОБА_5, відмовлено (а.с. 30-32).

Згідно з Актом судово-психіатричної
експертизи № 857 від 22.09.2014 року (а.с. 76-78),
ОСОБА_5 за життя ознак стійкого
хронічного психічного розладу не
виявляв, за своїм психічним станом при
підписанні заповіту 20.12.2011 р. був здатен
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Суд, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши спірні
взаємовідношення, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України
визначено, що малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатні вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Недійсність заповіту врегульована
статтею 1257 ЦК України, згідно з якою
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої сторони суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідає його волі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оспорюваним
заповітом ОСОБА_5 заповідав частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,
право власності на яке належало йому на
підставі рішення Харківського
районного суду від 10.06.2010 року, проте
вказане рішення скасовано рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 10 липня 2014 року, у зв'язку з чим
позивач приходить до висновку, що
ОСОБА_5 заповідав майно, на яке не мав
права.

Суд зазначає, що як убачається з тексту
заповіту від 20.12.2011 року, ОСОБА_5
заповідав ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не конкретне
домоволодіння (або його частку), а все
належне йому майно, де б таке не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що йому
буде належати на день його смерті.

Таким чином, доводи позивача про те, що
ОСОБА_5 заповідав майно, на яке не мав
права, є безпідставними.

Крім того, на момент складання заповіту
від 20.12.2011 року рішення Харківського
районного суду від 10.06.2010 року про
визнання за ОСОБА_5 права на частку
домоволодіння було чинним і підлягало
обов'язковому виконанню.

Також позивач вважає заповіт
нікчемним, оскільки в ньому не
передбачено право позивача на
обов'язкову частку у спадщині як
інваліда з дитинства, згідно ст. 1241 ЦК
України.

З приводу наведеного суд зазначає, що
право на обов'язкову частку у спадщині
визначено частиною 1 статті 1241 ЦК
України, згідно з якою малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатні вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Враховуючи, що позивач претендує на
спадщину ОСОБА_5 за правом
представлення, у зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька ОСОБА_10, і не є
дитиною спадкодавця, права на
обов'язкову частку у спадщині ОСОБА_5
вона не має.

До того ж, порушення права на
обов'язкову частку у спадщині при
складанні заповіту, згідно статті 1257 ЦК
України, не є підставою для визнання
заповіту недійсним.

Стосовно посилання позивача на те, що
волевиявлення ОСОБА_5 при складенні
заповіту не було вільним і не
відповідало його справжній волі (тяжкі
хвороби, інсульт), то вказані доводи
перевірені судом шляхом призначення
судово-психіатричної експертизи,
згідно з висновком якої ОСОБА_5 за життя
ознак стійкого хронічного психічного
розладу не виявляв, за своїм психічним
станом при підписанні заповіту 20.12.2011 р.
був здатен усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Будь-яких доказів стосовно того, що
волевиявлення ОСОБА_5, викладене у
заповіті, не відповідало його
внутрішній волі, позивачем всупереч
вимог частини 1 статті 60 ЦПК України
суду не надано.

Підсумовуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 15, 19, 1235, 1236, 1268, ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_1, Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району про визнання заповіту недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Д.М. Савченко