Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Парінової І.К.,Амеліна В.І.,Висоцької
В.С.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Сніжнянської міської ради
Донецької області, про визначення
місця проживання дитини, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Сніжнянської міської ради
Донецької області, про визначення
місця проживання дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Сніжнянського районного суду
Донецької області від 20 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що з травня
2007 року до грудня 2009 року він
проживав однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в
них народилася дочка ОСОБА_6 На даний
час дочка мешкає з ним, оскільки
відповідач виховує ще одну дитину від
іншого чоловіка. Посилаючись на те, що
він матеріально забезпечений, створив
належні умови для проживання та
виховання дитини, просив визначити
місце проживання дочки з ним, за
адресою: АДРЕСА_1.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
просила визначити місце проживання
дочки з нею, за адресою: АДРЕСА_2. Вимоги
мотивувала тим, що в середині 2012 року
ОСОБА_4 забрав ОСОБА_6 з дитячого садка
та до теперішнього часу не віддає їй.
Зазначала, що в неї близькі стосунки із
дочкою, вона сумлінно ставиться до
батьківських обов'язків стосовно
виховання та всебічного розвитку
дитини, створює необхідні
матеріально-побутові умови, шкідливих
звичок не має. У зв'язку з цим просила
позов задовольнити.

Рішенням Сніжнянського районного суду
Донецької області від 20 січня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 25 березня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визначено постійним місцем
проживання малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженої м. Сніжного
Донецької області, місце проживання її
батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення її позову та
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 160, ч. 1, 2 ст. 161 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Відповідно до принципів 2 та 6
Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особисті
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), виходив з того, що проживання
дитини разом з батьком буде більш
сприятливим, оскільки не змінюватиме
місце проживання та навчання дитини та
виключить необхідність
пристосовуватися до організації життя
за новим місцем проживання. За місцем
проживання батька дитина має окрему
кімнату, чого буде позбавлена у разі
проживання за місцем проживання
матері, крім того, доглядати за донькою
батьку допомагатимуть його батьки, у
той час як мати проживає сама. Тому суд
дійшов обґрунтованого висновку про
визначення місця проживання
малолітньої дочки ОСОБА_6 за місцем
проживання її батька ОСОБА_4 Також суди
правильно застосували норми СК
України, Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, та у зв'язку з
викладеним відмовили в задоволенні
зустрічного позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не належить до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи було допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сніжнянського районного суду
Донецької області від 20
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.І. АмелінВ.С. Висоцька