Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління юстиції у Київській
області, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та зміну
черговості одержання права на
спадкування за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з 1987 року проживав із ОСОБА_6
однією сім'єю без реєстрації шлюбу до
дня її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після її смерті залишилася спадщина,
яка складається із квартири АДРЕСА_1 та
житлового будинку АДРЕСА_2. Спадкоємцем
першої черги після її смерті є її
донька - ОСОБА_4 Ураховуючи викладене та
посилаючись на те, що ОСОБА_6 перед
смертю важко хворіла і він доглядав за
нею до дня смерті, позивач просив
встановити факт його проживання з
ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу та змінити черговість його
спадкування після її смерті на першу
чергу спадкування.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
січня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 25 квітня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, й направити справу на розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що заявником пропущено
строк на апеляційне оскарження, а
наведені підстави для його поновлення
визнані, як при поданні апеляційної
скарги, так і після виконання ухвали
суду про залишення скарги без руху є
неповажними.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129
Конституції України однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного оскарження рішення суду,
а відповідно до ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод таке конституційне право
повинно бути забезпечене судовими
процедурами, які повинні бути
справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Києво-Святошинським районним
судом Київської області ухвалено 23
січня 2014 року, а з апеляційною скаргою
позивач звернувся 27 лютого 2014 року,
тобто поза межами встановленого
законом строку.

Звертаючись до суду апеляційної
інстанції із клопотанням про
поновлення пропущеного строку на
апеляційне оскарження рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 23 січня 2014 року,
позивач посилався на те, що повний
текст цього рішення він отримав 11
лютого 2014 року, тобто після закінчення
строку на апеляційне оскарження. Крім
того, ОСОБА_3 посилався на те, що у
лютому 2014 року в Україні відбулись
події революційного характеру, які
ускладнили рух транспорту та поштового
зв'язку, що також вплинуло на
можливість позивача вчасно звернутися
до суду з апеляційною скаргою.

Проте апеляційний суд належним чином
не перевірив зазначених посилань
ОСОБА_3 при визначенні поважності
причин пропуску ним строку на
апеляційне оскарження, не врахував
того, що події, які відбувалися в
Україні у лютому 2014 року є
загальновідомим фактом, який
відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не
потребує доказування.

При цьому апеляційний суд не звернув
уваги й на те, що норми ЦПК України не
містять вичерпного переліку поважних
причин, які можна враховувати при
вирішенні питання про поновлення
пропущеного процесуального строку;
вони враховуються у кожному
конкретному випадку залежно від
обставин справи.

Зокрема, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що, неотримавши повний
текст судового рішення, особа, яка
бажає оскаржити таке рішення,
позбавлена можливості мотивувати
апеляційну скаргу, як того вимагає ст.
295 ЦПК України, а також не врахував
об'єктивні обставини, що могли
утруднити подання апеляційної скарги.

За таких обставин, у силу п. 2 ст. 342 ЦПК
України судове рішення не може
вважатися законним та підлягає
скасуванню, а справа - направленню до
суду апеляційної інстанції для
вирішення процесуального питання у
відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 25 квітня 2014 року скасувати,
справу передати до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська