Справа № 660/317/14-ц
Номер провадження 2/660/95/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

Нововоронцовський районний суд
Херсонської області

В складі головуючого судді
Каневського В.О.

При секретарі
Кателевській Л.А.

Представнику позивача ОСОБА_1

Представників відповідачів ОСОБА_2,
Солянко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_4 до
Нововоронцовської селищної ради,
ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6,
реєстраційна служба
Нововоронцовського районного
управління юстиції Херсонської
області, відділ Держземагентства у
Нововоронцовському районі Херсонської
області, про визнання недійсним
рішення, визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсним, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

04.03.2014 року позивач ОСОБА_4 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_5, в якому
просила суд визнати недійсним рішення
15 сесії 4 скликання Нововоронцовської
селищної ради № 391 від 17 травня 2005 року
в частині затвердження технічної
документації зі складання державних
актів на право власності на земельні
ділянки ОСОБА_7 та передачі у її
власність земельної ділянки площею 0,0829
га., визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії НОМЕР_2, що виданий ОСОБА_7 та
скасувати запис про реєстрацію в
Поземельній книзі від 07 листопада 2012
року реєстровий № НОМЕР_1, зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення паркану (огорожі)
встановлений на земельній ділянці
позивача, а також стягнути судові
витрати.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що згідно рішенням
Нововоронцовського районного суду від
23.10.2013 року справа № 660/1395/13-ц та витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 18.02.2014 року вона є
власником частини земельної ділянки
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
розташованої за адресою АДРЕСА_2.
Власником суміжної земельної ділянки
по АДРЕСА_1, є відповідач ОСОБА_5, яка
17.10.2012 року отримала дану земельну
ділянку в спадок після смерті ОСОБА_7

З моменту отримання земельної ділянки
ОСОБА_5 встановила паркан таким чином,
що межа, по якій його встановлено,
проходить по стінці будинку Позивача
та відповідно до генерального плану
забудови житлового будинку по АДРЕСА_2,
самовільно захопивши 1 м., земельної
ділянки ОСОБА_4, чим ОСОБА_5
унеможливила обслуговування
зовнішньої стіни її житлового будинку.

Відповідно до Архівного витягу від
12.02.2014 року № 01-54/Р-07 Рішенням
Нововоронцовської селищної ради від
17.05.2005 року за № 391 було затверджено
технічну документацію зі складання
державних актів на право власності на
земельні ділянки громадянам, в т.ч. й
ОСОБА_7, для обслуговування житлових
будинків та господарських споруд, для
індивідуального садівництва, ведення
особистого господарства та передано у
власність земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків та господарських
споруд, для індивідуального
садівництва, ведення особистого
господарства жителям смт.
Нововоронцовка згідно додатку та
видано державні акти на право
власності на земельні ділянки в т.ч. й
ОСОБА_7 загальною площею 0,0829 га., місце
розташування земельної ділянки
АДРЕСА_1.

Однак дане рішення в частині
затвердження технічної документації
зі складання державних актів на право
власності на земельні ділянки та
видачі державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_7
загальною площею 0,0829 га., місце
розташування земельної ділянки:
АДРЕСА_1, прийнято незаконно. Оскільки
згідно рішення Нововоронцовської
селищної ради від 19.11.2003 року №112 надано
у власність ОСОБА_5 земельну ділянку
площею лише 0,07 га. Однак технічну
документацію затверджено на 0,0839 га.
Також 19.12.2013 року комісією
Нововоронцовської селищної ради щодо
встановлення меж між Земельними
ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було
підтверджено помилковість
затвердження межі між сусідами.
Вищезазначений факт до того ж був
підтверджений відповідним висновком
експерта.

В судове засіданні позивачка ОСОБА_4 та
її представник ОСОБА_1 уточнені позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини зазначені в
позові.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник
ОСОБА_2 позов не визнали і просили
застосувати строк позовної давності
оскільки спірне рішення
Нововоронцовської селищної ради
видано 17.05.2005 року. Крім того вказували
що в обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що рішення
Новоронцовської селищної ради № 391 від
17 травня 2005 року та державний акт на
власності на земельну ділянку серії
НОМЕР_2, було видано на підставі
визначеного рішення Нововоронцовської
селищної ради не відповідають рішенню
виконавчого комітету
Нововоронцовської селищної ради
народних депутатів від 23.09.1982 року №
99/16.

Однак не наводиться жодної норми, яку
порушив орган місцевого
самоврядування під час прийняття
рішення, з огляду на це незрозуміло в
чому полягає його незаконність
прийнятого рішення.

Висновок експерта ґрунтується на
рішенні Нововоронцовської селищної
ради народних депутатів
Нововоронцовського району від 23.09.1982
року № 99/16. Тобто експертом не
досліджувалося питання, чи входить до
складу належної їй земельної ділянки,
частина земельної ділянки позивачки.

Посилання позивачки на той факт, що
оскаржуване рішення Нововоронцовської
селищної ради не відповідає
генеральному плану 1983 року та нормам
ДБН, також не може бути підставою для
визнання недійсним цього рішення.

В даному випадку, наявність порушення
вимог ДБН є підставою для заявлення
позивачем позову про встановлення
сервітуту щодо належної їй частини
земельної ділянки необхідної для
обслуговування належного позивачці
частини житлового будинку. Проте
навіть і таку вимогу можна заявляти
лише у випадках, коли будуть надані
докази того, що вона чинить перешкоди
позивачу у користуванні належним ним
майном.

Такі перешкоди відсутні, оскільки
позивачка має змогу обслуговувати
будинок повністю. Жодних заборів між
домоволодіннями немає.

Представник Нововоронцовської
селищної ради Солянко А.О. позов не
визнав, пояснивши що селищна рада діяла
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явились були
повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в України»
міські ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Згідно статей 1,12 Закону України «Про
планування і забудову територій» (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, яка
визначає принципові вирішення
розвитку, планування, забудови та
іншого використання території
населеного пункту. Генеральним планом
населеного пункту визначаються:
потребу в територіях для забудови та
іншого використання; у зміні межі
населеного пункту, черговість і
пріоритетність забудови та іншого
використання територій; межі
функціональних зон, пріоритетні та
допустимі види використання та
забудови територій; планувальна
структура та просторова композиція
забудови населеного пункту, тощо.

Відповідно до ст. 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

За змістом ст. 116 ЗК України (в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин), громадяни та
юридичні особи набували права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

З викладених положень законів
вбачається, що органи місцевого
самоврядування є представницькими
органами і зобов'язані діяти у
інтересах громади та у відповідності
до закону. Будь-які виключення з цього є
неприпустимими. Натомість
Нововоронцовська селищна рада не
забезпечила дотримання генерального
плану та законів.

Як вбачається з матеріалів справи
виконавчим комітетом
Нововоронцовської селищної ради
рішення №112 про приватизацію
присадибних ділянок ОСОБА_7 було
безкоштовно передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,07
га. для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд.
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія НОМЕР_3 виданий
04 липня 2005 року, відповідно до рішення
Нововоронцовської селищної ради № 391
від 17.05.2005 року, на ім'я - ОСОБА_7, вже
розміром 0,0829 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, і після її
смерті за заявою ОСОБА_5, заведено
спадкову справу №21/2012
Нововоронцовською державною
нотаріальною конторою.

Із висновків судово
будевельно-технічної експертизи №16
вбачається, що площа 80,0 кв.м. земельної
ділянки знаходиться за межами
земельної ділянки площею 1358,0 кв.м.
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку
кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою
АДРЕСА_2, але яка була надана згідно
рішення №99/16 від 23.09.1982 року, та копії
генерального плану на відвід земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_3, згідно
рішення Нововоронцовського виконкому
районної ради від 18 січня 1983 року №39/02.

Допитаний експерт в судовому засіданні
підтвердила не відповідність меж
спірної земельної ділянки вимогам
генерального плану забудови
смт.Нововоронцовка.

З огляду на викладені положення
законів і встановлених обставин
вочевидь вбачається, що
Нововоронцовською селищною радою не
забезпечено виконання чинного
законодавства та не дотримано вимоги
генерального плану при вирішенні
питання про виділення спірної
земельної ділянки. Всупереч положенням
ст.ст. 59-60 ЦПК України
Нововоронцовською селищною радою суду
не надано належних і переконливих
доказів відповідності відведення
спірної земельної ділянки
генеральному плану смт.Нововоронцовка.

Враховуючи викладене, і у
відповідності до ст.ст. 16, 22 ЦК України
рішення селищної ради про передачу
земельної ділянки ОСОБА_7 слід визнати
незаконним і скасувати. У зв'язку з цим
державний акт про право власності на
земельну ділянку слід визнати
недійсним.

Що стосується позовних вимог щодо
перешкод в користуванні земельною
ділянкою то тут вони не підлягають
задоволенню оскільки будь яких
фактичних доказів їх наявності не було
надано, що підтверджується як
поясненнями представника позивача так
і поясненнями відповідача ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5 подала суду письмові
заперечення з проханням застосувати
строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Втім суд вважає, що позивач не
пропустив строк позовної давності. Так
ОСОБА_4 згідно рішення
Нововоронцовського районного суду від
23.10.2013 року щодо розподілу майна стала
фактичним власником суміжної
земельної ділянки отже із цього часу
позивачу стало відомо про
вищезазначені обставини.

Згідно ч. 1, п.2 ч. 3 ст.79 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, витрати на
правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Отже у відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідачів у рівних
частинах підлягають стягненню судові
витрати - судовий збір розмірі 243,60 грн.,
витрати за проведення експертизи - 2500
грн. та виклик експерту 400 грн. - всього
3143,60 грн.

Що стосується стягнення судових
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги, в розмірі 3000 грн., то суд
вважає, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги; граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Особу, яка надає правову допомогу,
згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України,
віднесено до інших учасників
цивільного процесу, крім осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

До матеріалів справи додана
довіреність від 27.09.2013 року якою
передбачено, що довіритель доручає
ОСОБА_1 представлення та захист своїх
прав, зокрема в судах.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 17
січня 2014 року містить перелік послуг,
які можуть бути надані однією стороною
другій, але не містить домовленості
щодо оцінки кожного виду послуги з
зазначенням вартості одиниці кожного
виду послуги.

У матеріалах справи відсутні докази
надання конкретних видів послуг та їх
вартості, зокрема відсутній акт про
виконання робіт-послуг.

Відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України
сторона, третя особа, особа, яка
відповідно до закону захищає права,
свободи чи інтереси інших осіб, а також
заявники та інші заінтересовані особи
в справах окремого провадження (крім
справ про усиновлення) можуть брати
участь у цивільній справі особисто або
через представника.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 представляв інтереси позивача
ОСОБА_4 в суді на підставі довіреності.

Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги; така особа має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні; така
особа допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до п. 11 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
12.06.2009, № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», особа, яка
надає правову допомогу, не є особою, яка
бере участь у справі, а належить до
інших учасників цивільного процесу,
тому вона не може замінювати в процесі
особу, якій надає правову допомогу, та
бути її представником, і в ході
розгляду справи має лише ті права, які
зазначені в частині другій статті 56
ЦПК.

ОСОБА_1 фактично приймав участь при
розгляді цієї справи в якості
представника, вартість послуг якого
відповідно до чинного законодавства не
можуть бути стягнені з другої сторони у
справі.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України,
ст.ст. 16, 22, 253, 258, 261, 378 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Нововоронцовської
селищної ради, ОСОБА_5, треті особи
ОСОБА_6, реєстраційна служба
Нововоронцовського районного
управління юстиції Херсонської
області, відділ Держземагентства у
Нововоронцовському районі Херсонської
області, про визнання недійсним
рішення, визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсним, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою -
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 15 сесії 4 скликання
Нововоронцовської селищної ради №391
від 17 травня 2005 року в частині
затвердження технічної документації
зі складання державних актів на право
власності на земельні ділянки ОСОБА_7
та передачі у власність ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0,0829 га.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 на
підставі рішення Нововоронцовської
селищної ради №391 від 17 травня 2005 року
та скасувати запис про реєстрацію в
Поземельній книзі від 07 листопада 2012
року реєстровий НОМЕР_5.

Стягнути з ОСОБА_5 та Нововоронцовської
селищної ради на користь ОСОБА_4 судові
витрати в сумі 3143,60 грн. в рівних
частинах по 1571,80 грн. (одна тисяча
п'ятсот сімдесят одна грн. 80 коп.) з
кожного.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.О.
Каневський