У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Мацунича М.В., Куштана Б.П.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
30 квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням вищевказаний
позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в
розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з
06.03.2014 року до досягнення дитиною
повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 1000 грн. аліментів на її
утримання до досягнення донькою ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку.

Відповідач оскаржив це рішення в
апеляційному порядку, просив його
змінити та стягувати з нього по 400 грн.
щомісячно на утримання доньки до
досягнення нею повноліття та по 400 грн.
щомісячно на утримання позивачки до
досягнення дитиною трьох років.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Апелянт в судове засідання не явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Тому суд
розглянув справу у його відсутності
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні позивачка
вважала, що підстав для задоволення
скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивачки є обґрунтованими, при
цьому суд врахував малолітній вік
дитини, той факт, що мати дитини на
даний час не працює та знаходиться у
декретній відпустці. Крім того, позовні
вимоги, у тому числі щодо розміру
аліментів, позивачем визнано.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення, не врахував його
матеріальні можливості, те, що
відповідач постійного місця роботи не
має, періодично виїжджає на заробітки
за межі області та України, проживає з
батьками, його мати є онкохворою і всі
доходи сім'ї витрачаються переважно на
лікування матері.

Однак, дані доводи не можуть бути
прийняті до уваги на підставі
наступного.

Згідно з ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі.

Матеріалами справи встановлено, що
02.03.2013 року між сторонами у відділі РАЦС
по м. Ужгороду Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
було укладено шлюб. Від даного шлюбу
сторони мають неповнолітню дитину -
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із серпня
2013 року, тобто після народження дитини,
сторони проживають окремо, малолітня
донька знаходиться на утриманні
матері.

Довід апелянта щодо відсутності доходу
не може бути прийнятим до уваги ,
оскільки така обставина як відсутність
роботи у відповідача, який є здоровою,
працездатною людиною, не може
тлумачитись на його користь та
оцінюватись як обставина, що впливає на
визначення мінімальної суми аліментів,
оскільки пошук роботи залежить лише
від апелянта.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків передбачених ст. 61 цього
Кодексу.

Посилання апелянта на те, що він
перебуває у важкому матеріальному
становищі не приймається до уваги,
оскільки ним не надано суду жодних
доказів на підтвердження цього,
відповідно до ст. 60 ЦПК України.

Також не приймається до уваги такий
довід апелянта, як хвороба матері,
оскільки ним надано лише висновок
лікарсько-консультаційної комісії про
те, що його мати дійсно хворіє, однак
жодного доказу того, що він утримує її,
оплачує її лікування ним не надано.
Крім того, ця обставина не звільняє
апелянта від обов'язку утримувати свою
дитину та дружину.

Щодо посилання апелянта на непосильно
високий для нього розмір аліментів, то
слід зазначити, що колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими. Крім того,
позивачкою надано довідку від 16
вересня 2014 року №3/138, згідно якої
донька ОСОБА_4 хворіє, а отже потребує
додаткових витрат на лікування.

Крім того, як зазначено в рішенні суду
першої інстнації позовні вимоги щодо
розміру аліментів відповідачем
визнано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 30 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня проголошення
шляхом подачі скарги безпосередньо до
цього суду.

Головуючий:

Судді :