Справа № 559/3058/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Юзьвяк
Б.Г.

при секретарі Свирида М.І.

розглянувши у вікритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3

про визнання права власності на
спадщину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною
заявою, яку обгунтовує наступними
доводами. Позивач є сином ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний факт
підтверджується свідоцтвом про
народження позивача та свідоцтвом про
смерть ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 25.03.2010 року,
ОСОБА_4 був власником одноповерхового,
дерев'яного, житлового будинку АДРЕСА_1
з господарськими будівлями (4-ма
сараями, літньою кухнею, погрібом,
вбиральнею та криницею). Крім того, він
володів також земельними ділянками.

Заповіту ОСОБА_4 не складав. На час
відкриття спадщини спадкоємцями
першої черги за законом залишається
позивач зі своїми братами ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. ОСОБА_3 відмовився від
прийняття спадщини на користь
позивача. Тому спадщина
розділятиметься за попередньою
домовленістю із позивачем та ОСОБА_2. У
власність позивача повинен перейти
будинок, а землю отримає ОСОБА_2.

Однак, на звернення позивача та ОСОБА_2
з проханням оформити право власності
на житловий будинок приватний нотаріус
Дубенського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 повідомила, що вона не
може оформити право власності на
будинок в порядку спадкування,
оскільки право власності на даний
об'єкт нерухомого майна за
спадкодавцем свого часу не було
зареєстровано і вони як спадкоємці не
мають належного правовстановлюючого
документу.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Згідно зі ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації. За
змістом ч. 3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
№ 20/5 в редакції від 01.01.2010, що діяла на
час видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 25.03.2010 видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Отже, факт видачі
відповідного свідоцтва свідчить про
те, що належність вищезгаданого
будинку попередньому власнику - ОСОБА_6
було перевірено і підтверджено
нотаріусом. У свідоцтві про право на
спадщину зазначається про те, що
будинок належав померлій на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, виданого виконкомом
Іваннівської сільської ради 05.03.2002 р.
Даний будинок після смерті ОСОБА_6
перейшов до батька позивача - ОСОБА_4.

За вимогами діючої на той час ст. 1299 ЦК
України якщо у складі спадщини, яку
прийняв спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов 'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна. За змістом п. 1.3 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
міністерства юстиції України від 07.02.2002
№ 7/5, на час видачі відповідного
свідоцтва державну реєстрацію прав
власності на нерухоме майно
здійснювали підприємства бюро
технічної інвентаризації (БТІ). Однак,
свідоцтво про право на спадщину не було
зареєстровано в БТІ (КП «Архітектор»).

З 01.01.2013 р. на виконання вимог п. 2
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України»
повноваження з реєстрації права
власності отримала державна
реєстраційна служба. Однак, ОСОБА_4 і
там не зареєстрував відповідне
свідоцтво про право на спадщину. Даний
факт підтверджується довідкою
нотаріуса про те, що право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 не
зареєстроване у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, нотаріус пояснила
позивачу, що оформляти право власності
на житловий будинок в порядку
спадкування він повинен шляхом
звернення до суду, оскільки свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, яке
підтверджує перехід до батька позивача
права власності на будинок, не було
належним чином зареєстроване і не може
підтверджувати право власності
спадкодавця на будинок.

Враховуючи вищевикладене позивач
звернувся із позовом до суду та
просить визнати за ним право власності
на вказане будинковолодіння в порядку
спадкування за законом по смерті
батька.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач визнав позов та пояснив,
щоне запперечує, щоб увесь будинок по
смерті батька успадкував його рідний
брат.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений про час
та місце розгляду справи.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 вказує на
те, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.11.)

Копія свідоцтва про народження вказує
на те, що батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_4.
(а.с.13.)

Копія свідоцтва про право на спадщину
за заповітом вказує на те, що ОСОБА_4
успадкував по смерті своєї матері
житловий будинок АДРЕСА_1. (а.с.15.)

На належність будинку ОСОБА_4 вказує
такоє довідка Іванівської сільської
ради. (а.с.17.)

Отже по смерті спадкодавця, позивач є
спадкоємцем першої черги за законом і
має підстави для визнання права
власності на це майно.

За змістом ст.392 Цивільного Кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Керуючись ст.10,60,212, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину по
смерті батька, ОСОБА_4 та право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд з
поданням в 10-денний строк апеляційної
скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: