Справа № 390/845/14-ц
Провадження № 2/390/332/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р. Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого судді - Квітки О.О.,

при секретарі - Шматковій А.І. ,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому після
уточнення позовних вимог просила
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
законом, виданого на ім'я ОСОБА_3 21
червня 1993 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-1253; визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом, виданого на ім'я
ОСОБА_3 21 лютого 2001 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-287;
встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 на ? всього спадкового майна
після смерті батька ОСОБА_5, яке
складається з домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, та грошових вкладів;
визнати право власності за ОСОБА_1 на ?
всього спадкового майна після смерті
батька ОСОБА_5, яке складається із
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та
грошових вкладів; стягнути з
відповідача на її користь 10 000 грн.
моральної шкоди; покласти на ОСОБА_3
витрати, пов'язані із підготовкою та
подачею позовної заяви до суду. Свої
вимоги обґрунтувала тим, що вона є
донькою спадкодавця ОСОБА_5 і на момент
смерті останнього проживала разом із
батьками в одному будинку. Тому просить
позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, просила
задовольнити позов, пояснивши суду, що
дійсно в 1992 році проживала разом із
своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
будинку АДРЕСА_1. Про те, що її мати
ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
батька, їй відомо не було. Вважає, що її
права як спадкоємця були порушені, а
тому просить задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні просила позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечувала, пояснивши,
що ОСОБА_1 проживала разом із нею на
день смерті батька в домоволодінні
АДРЕСА_1. Проте відповідачу було відомо
про оформлення нею спадщини, оскільки
кожного разу, коли вона їздила в місто
до нотаріуса, то повідомляла про це.
Крім того, ОСОБА_1 не є особою, яка
фактично прийняла спадщину після
смерті свого батька, не мала право на
обов'язкову частку в спадкуванні, не
вступила в управління або володіння
спадковим майном, не звернулася в
шестимісячний термін до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини. А тому
просить відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили,
що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 і проживала
разом з нею в будинку АДРЕСА_1 на
початку 1990-х років.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
запрошених сторонами свідків, вважає,
що позов не підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог та заперечень,
за допомогою належних та допустимих
доказів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.8-9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59-61). Як
вбачається із довідки Миколаївської
сільської ради № 194 від 30.01.2014, копій
особистих рахунків погосподарських
книг за 1991-1995 роки, на день смерті в
будинку АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5
проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка у
зв'язку із одруженням змінила прізвище
на ОСОБА_1 (а.с.10, 91-94).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 21.02.2001, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-287, спадкоємцем майна
ОСОБА_5 є дружина ОСОБА_3. Спадкове
майно, на яке видано це свідоцтво,
складається з жилого будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.6). В
свідоцтві про право на спадщину за
законом від 21.06.1993, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-1253, зазначено, що
спадкоємцем майна ОСОБА_5 є дружина
ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво складається з грошового
вкладу з відповідними процентами, що
зберігається в філіалі № 5831/037
Миколаївського відділення Держбанку
України по рахунку № 122; 05722, належного
померлому на підставі ощадних книжок, а
також компенсації сум, що підлягають
виплаті (а.с.77).

В своїй відповіді № 579/01-16 від 01.09.2014
Кіровоградська районна державна
нотаріальна контора повідомила, що
заведення двох спадкових справ після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
могло бути з таких причин.
Кіровоградська районна державна
нотаріальна контора створена у 1993 році.
А до її створення по Кіровоградському
району Кіровоградської області
працювала Друга Кіровоградська
державна нотаріальна контора. Оскільки
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його
спадкоємиця - ОСОБА_3, мешканка с.
Миколаївка, яка прийняла спадщину
згідно із п. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., як така,
що вступила в управління та володіння
спадковим майном, а саме: фактичним
володінням ощадними книжками на ім'я
спадкодавця, 21.06.1993 звернулась за
оформленням спадкових прав після
померлого свого чоловіка до Другої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори, відповідно
оформивши свої спадкові права на
грошовий вклад. (Свідоцтво про право на
спадщину за законом за р. № 1-1253 від
21.06.1993). Відповідно оформлена спадкова
справа, Алфавітні книги обліку
спадкових справ та Книги обліку і
реєстрації спадкових справ
знаходилися на тимчасовому зберіганні
у Другій Кіровоградській державній
нотаріальній конторі, які пізніше
після спливу терміну зберігання (понад
10 років) були передані на зберігання до
Державного нотаріального архіву
Кіровоградської області. Після
створення у 1993 році Кіровоградської
районної державної нотаріальної
контори, спадкоємиця померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - ОСОБА_3 21.02.2001
звернулася і до Кіровоградської
районної державної нотаріальної
контори із заявою про оформлення
спадкових прав на житловий будинок, як
така, що вступила в управління та
володіння спадковим майном, що
підтверджується наявністю у
спадкоємця правовстановлюючого
документа у спадкоємця - свідоцтва про
право власності на будинок, виданого
Миколаївською сільською радою 25.04.1989 та
зареєстрованого ОКП Кіровоградське ОО
БТІ та записаного в реєстрову книгу під
№ 17/1. Оскільки на той час не було
встановлено законодавством порядку
перевірки нотаріусом заведення
спадкової справи іншою конторою. І
тільки з 01.12.2000 спадкові справи стали
підлягати обов'язковій реєстрації в
Спадковому реєстрі - електронній базі
даних, яка містить відомості про
заповіти, спадкові договори, спадкові
справи та видані свідоцтва про право на
спадщину у порядку, передбаченому
Положенням про Єдиний реєстр,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України №51/5 від 17.10.2000.
Відповідно державний нотаріус,
керуючись нормами п.113 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року № 18/5, завів
спадкову справу № 103/2001 та видав
свідоцтво про право на спадщину за
законом 21.02.2001 за р. № 1-287 (а.с. 100).

Згідно із звітом про оцінку від 03.04.2014
оціночна вартість житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
складає 46 920 грн. (а.с.11-16).

Відповідно до копії трудової книжки
ОСОБА_1, остання в період з 03.05.1988 по
30.12.1998 працювала в СВК «Прогрес» (а.с. 113).

Ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час
відкриття спадщини, часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті 21
цього Кодексу.

В ст. 529 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що
при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого. До числа спадкоємців першої
черги належить також дитина померлого,
яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 564 ЦК УРСР 1963 року,
якщо вкладник не зробив розпорядження
ощадній касі або банку, то в разі смерті
вкладника його вклад переходить до
спадкоємців на загальних підставах за
правилами цього розділу.

Ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

В п. 3.3. ч. 2 Методичних рекомендаціях
щодо вчинення нотаріальних дій,
пов'язаних із вжиттям заходів щодо
охорони спадкового майна, видачею
свідоцтв про право на спадщину та
свідоцтв про право власності на частку
в спільному майні подружжя, які
схвалені рішенням Науково-експертної
ради з питань нотаріату при
Міністерстві юстиції України від
29.01.2009, зазначено, що Цивільний кодекс
УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР) передбачав
фактичне прийняття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР
спадщина вважалася прийнятою, якщо
спадкоємець фактично вступив в
управління чи володіння спадковим
майном.

Під фактичним вступом у володіння або
управління спадковим майном, що
підтверджує факт прийняття спадщини,
слід мати на увазі різні дії спадкоємця
по управлінню, розпорядженню і
користуванню цим майном, підтриманню
його в належному стані або сплату
податків та інших платежів тощо.
Фактичний вступ у володіння частиною
спадкового майна розглядається як
прийняття всієї спадщини, з чого б вона
не складалася і де б вона не
знаходилась. Доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідної місцевої
державної адміністрації чи органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним; довідка державної податкової
служби або страховика чи іншого органу
про те, що спадкоємець після відкриття
спадщини сплачував податки або
страхові платежі по обов'язковому
страхуванню; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту прийняття спадщини;
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який підтверджує, що
спадкоємець був постійно прописаний
(зареєстрований) у спадковому будинку
(квартирі); інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, не визнаних
або оспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, крім цього
ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу і одним
із способів такого захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Виходячи з наведеного, в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
позивач ОСОБА_1 проживала разом із
відповідачем ОСОБА_3 на день смерті
спадкодавця ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1,
який належав останньому. ОСОБА_1 є
спадкоємцем першої черги, який спільно
проживав із спадкодавцем
безпосередньо перед його смертю, була
прописана з останнім в одному будинку,
а тому вважається такою, що прийняла
спадщину, як і її мати ОСОБА_5. Оскільки
при видачі свідоцтв про право на
спадщину за законом її права на
спадкове майно не враховані, то задля
захисту її права суд вважає за доцільне
визнати недійсними свідоцтва про право
на спадщину за законом, які видані на
ім'я ОСОБА_3, а також встановити факт
прийняття спадщини ОСОБА_1. Цивільним
кодексом УРСР 1963 року не обмежувався
строк для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом або
заповітом, а тому для реалізації свого
права на прийняття спадщини позивачу
ОСОБА_1, як і іншим спадкоємцям ОСОБА_5,
необхідно звернутися до нотаріуса. У
зв'язку з цим суд відмовляє в
задоволенні вимог про визнання права
власності на частину спадкового майна.

В судовому засіданні не доведено
позивачем та її представником, які саме
дії відповідача заподіяли їй моральну
шкоду, а тому суд відмовляє в
задоволенні цієї вимоги.

Згідно зі ст.88 ЦПК України суд стягує з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати в сумі 243 грн. 60 к. пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1301 ЦК України, 525,
529, 549, 564 ЦК УРСР 1963 року, керуючись ст.ст.
3, 10, 60, 88, 209, 212, 214- 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним та скасування свідоцтва про
право на спадщину за законом,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності
задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_3 21 червня 1993 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-1253.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_3 21 лютого 2001 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-287.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 к..

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Кіровоградської
області через Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області.

Суддя /підпис/

Відповідно до оригіналу.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області

О.О. Квітка