Справа № 211/2939/14-ц
Провадження № 2/211/1546/14
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Бардін О. С.

при секретарі
Шириновій А.М.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представників відповідача
Білея Ю.О., Овчиннікова Б.С.,

Портного М.І., Руденко С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», відокремленого
структурного підрозділу Криворізької
дирекції залізничних перевезень
державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
поновлення строку звернення до суду,
скасування наказу про переведення на
іншу роботу на час відсутності
основного працівника, скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом,
який в ході розгляду справи змінила,
вказавши, що згідно трудової книжки з
22.07.1978 року вона працювала на різних
посадах в державному підприємстві
"Придніпровська залізниця".

03 січня 2013 року відповідно до наказу №
110К 70/ОС вона прийнята в порядку
переведення інженером Криворізького
відділу статистики.

30 квітня 2013 року відповідач повідомив
про скорочення її посади внаслідок
скорочення чисельності штатів на
підприємстві і їй було запропоновано
перевід інженером Криворізького
відділу статистики на час відсутності
основного працівника ОСОБА_7 Посади
були рівнозначні і вона змушена була
під тиском відповідача погодитись на
перевід інженером. Відповідачем було
обіцяно, що до закінчення строкового
договору їй підшукають іншу посаду і її
ніхто не звільнить, так як на той час
вона пропрацювала на залізниці більше
35 років.

07 червня 2013 року відповідач перевів її
інженером Криворізького відділу
статистики на час відсутності
основного працівника, з нею був
укладений строковий договір до 30.10.2013
р., щоб не виплачувати їй вихідну
допомогу внаслідок скорочення
чисельності штату, а також не
виплачувати їй вихідну допомогу в
розмірі 3-х окладі, передбачених
колективним договором.

31 жовтня 2013 року вона була звільнена з
роботи в зв'язку з закінченням
строкового трудового договору. Їй про
це було повідомлено листом, так як в той
час вона знаходилася на лікарняному, а
саме перебувала на стаціонарному
лікуванні з 21.10.2013 року по 04.11.2013 року в
терапевтичному відділенні залізничної
лікарні на ст. Кривий Ріг-Головний з
діагнозом двохсторонній пієлоніфріт.

Позивач вважає, що її незаконно
звільнили в період лікарняного, крім
того, при звільненні не виплатили
вихідну допомогу внаслідок скорочення
чисельності штату, а також не виплачена
вихідна допомога в розмірі 3-х окладів,
передбачених колективним договором,
тому просить суд поновити
процесуальний строк звернення до суду,
оскільки вона його пропустила з
поважних причини, звертаючись до
державних інстанцій зі скаргами на дії
відповідача. Та просить визнати
незаконним та скасувати наказ № Н0К
465/ос від 07.06.2013 р. про перевід її з
посади інженера Криворізького відділу
статистики на посаду працівника
інженера статистики на час
відсутності ОСОБА_7; визнати незаконним
та скасувати наказ № 981/ос від 29.10.2010 р.
про звільнення її з посади інженера;
поновити її на роботі на посаді
інженера статистики з 31.10.2013 р.;
стягнути з відповідачів солідарно на
її користь матеріальну шкоду в розмірі
45000,00 грн., яка складається з заробітної
плати за час вимушеного прогулу за
період з 31.10.2013 р. по травень 2014 р. в сумі
31500 грн. і вихідної допомоги в розмірі
3-х окладів в сумі 13500,00 грн. та
стягнутина її користь з відповідачів
моральну шкоду в сумі 60000 грн.
солідарно, з кожного по 30000,00 грн. (а.с.
119-122).

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених в
позовній заяві. Позивач також додала,
що з приходом у відділ в 2009р. ОСОБА_8
почали звільняти людей, створювати
неможливі умови для роботи, на роботи
приймалися нові люди. Вони виступила
проти людей, яких приймали і почалося
гоніння на неї. ОСОБА_8 доводила її до
сліз, ображала її кожен день.

30.04.2013р. її попередили про скорочення
штату. У відділі працювало 6 інженерів,
скорочували одну одиницю. Їй
запропонували місце, де працювала інша
особа і перебувала у відпустці по
догляду за дитиною, на що вона
погодилася, так як вважала, що за
скороченням будуть звільняти саме її.

Представники відповідача Білей Ю.О.,
Овчинніков Б.С., Портний М.І., Руденко
С.О. позовні вимоги не визнали. Як
підставу своїх заперечень вказали, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з відповідними вимогами, який
згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України складає 1
місяць. Крім того, звільнення ОСОБА_1
було законним.

30 квітня 2013 року її було ознайомлено з
наказом від 05.02.2013 р. № 65/Н "Про зміни в
організації виробництва та праці
управління ДП "Придніпровська
залізниця" та під підпис вручено
попередження про скорочення посади та
наданий перелік вакантних посад на ДП
"Придніпровська залізниця" для
працевлаштування. За особистою заявою
від 06.06.2013р. її переведено з 19.06.2013р.
тимчасово до 31.10.2013р. на час відсутності
основного працівника на місце інженера
служби статистики. 24.10.2013р. її
повідомлено листом про звільнення в
зв'язку з закінченням строкового
трудового договору і звільнено 31.10.2013р.

Крім того, в особистій заяві позивача
про переведення на посаду інженера від
06.06.2013 р. нею самою чітко зазначено
кінцеву дату закінчення трудових
відносин - до "31.10.2013 р. включно", яка в
подальшому відображена у наказі про
переведення на іншу роботу від 07.06.2013 р.
№ НОК-465/ос, з яким позивач ознайомлена.

Правило щодо заборони звільнення
працівника в період його тимчасової
непрацездатності стосується лише
випадків розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Натомість
звільнення працівника у зв'язку з
закінченням строку строкового
договору не є ініціативою роботодавця,
а лише наслідком спливу строку дії
строкового трудового договору.
Лікарняний позивачу був оплачений
відповідачем на підставі п.3 абз. 2 листа
"Щодо деяких питань соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності" № 05-31-1137 від 06.08.2004 року.

Також представниками зазначено, що
обидві виплати, які просить стягнути з
відповідача ОСОБА_1 не співвідносяться
одна з іншою та мають зовсім різні
правові та фактичні підстави настання.
Оскільки ОСОБА_1 згідно наказу про
переведення на іншу роботу від 07.06.2013 р.
було звільнено з попередньої посади не
з підстави скорочення посади "інженер",
про скорочення якої було попереджено, а
з підстави переведення на іншу роботу
за її власним волевиявлення, правових
підстав для виплати позивачу вихідної
допомоги у розмірі не менше середнього
місячного заробітку, передбаченої ст. 44
КЗпП України, немає. Крім того, згідно з
умовами п. 3.1.18 колективного договору ДП
"Придніпровська залізниця" при
звільненні працівника вперше з роботи
за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію адміністрація зобов'язується
виплачувати одноразову матеріальну
допомогу в залежності від стажу роботи
в галузі більше 10 років - 3
середньомісячні заробітки. Позивач
звільнена не в зв'язку з виходом на
пенсію.

Вислухавши позивача, представника
позивача, представників відповідача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що в позові необхідно
відмовити повністю.

В судовому засіданні встановлено, що 03
січня 2007 року ОСОБА_1 відповідно до
наказу № Н0К 70/ОС від 03.01.2007 р. прийнята
інженером Криворізького відділу
статистики служби статистики в порядку
переведення (а.с. 23 - копія заяви ОСОБА_1
а.с. 24 - копія наказу № Н0К 70/ОС від 03.01.2007
р., а.с. 11-14 - копія трудової книжки).

Відповідно до наказу № 65/Н від 05 лютого
2013 року "Про зміни в організації
виробництва та праці працівників
управління ДП "Придніпровська
залізниця" скорочено та виключено з
03.07.2013 р. зі штатного розпису посаду
"інженер" з Криворізького відділу
статистики 1 штатну одиницю. З вказаним
наказом ОСОБА_1 ознайомлена 29 квітня 2013
року, про що свідчить її підпис (а.с. 103-104
- копія наказу). Крім неї з вказаним
наказом ознайомлені ще 5 осіб.

30 квітня 2013 року ОСОБА_1 було
повідомлено про скорочення посади і
звільнення її на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України та запропоновано перелік
вакантних посад по ДП "Придніпровська
залізниця", про що свідчить підпис
ОСОБА_1 на повідомленні (а.с. 61-62 - копія
повідомлення).

10 червня 2013 року ОСОБА_1 на підставі її
заяви було переведено інженером
Криворізького відділу статистики
служби статистики на час відсутності
основного працівника ОСОБА_7
відповідно до наказу № НОК-465/ОС від
07.06.2013 р. (а.с. 28 - копія заяви, а.с. 27 -
копія наказу).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8,
начальник відділу статистики,
пояснила, що з приказом про скорочення
№ 65/Н від 05 лютого 2013 року були
ознайомлені всі 6 інженерів відділу.
Чому саме ОСОБА_1 написала заяву про
перевід на місце ОСОБА_7, яка на той час
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, їй невідомо. З ОСОБА_1 в неї
були службові стосунки і особисто до
ОСОБА_1 в неї претензій не було, тиску на
ОСОБА_1 не було.

З 21 жовтня 2013 року по 04 листопада 2013 р.
включно ОСОБА_1 перебувала на
стаціонарному лікуванні в державному
закладі "Відділкова лікарня станції
Кривий Ріг-Головний" (а.с. 46-47 - копія
листка непрацездатності).

Позивача листом від 29.10.2013 р. було
повідомлено про закінчення строкового
договору та необхідність прибуття до
відділу кадрів служби кадрової та
соціальної політики управління
залізниці для ознайомлення з наказом
та отримання трудової книжки (а.с. 15 -
копія повідомлення).

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона з
профгрупоргом приходили до ОСОБА_1
25.10.2013р. у лікарню, була розмова про
закінчення трудового договору.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона, як
профгрупорг, разом з ОСОБА_8 приходили
до ОСОБА_1 25.10.2013р. у лікарню, була
розмова про закінчення трудового
договору і необхідність з'явитися на
роботу, отримати розрахунок, документи.

31 жовтня 2013 року на підставі наказу №
НОК-981/ОС від 29.10.2013 р. ОСОБА_1 звільнено з
займаної посади по закінченню строку
трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП
України (а.с. 26 - копія наказу).

Відповідно до акту від 05.11.2013 року,
ОСОБА_1 було оголошено наказ від 29.10.2013
р. № НОК-981/ОС і надані
лист-повідомлення від 29.10.2013 № НОК-18/716
про закінчення строкового договору та
повідомлення про розрахунок
заробітної плати, однак ОСОБА_1 від
особистого підпису на наказі
відмовилася, про що засвідчено
підписами ревізора Криворізького
відділу статистики служби статистики
ОСОБА_10, економіста 2 категорії
Криворізького відділу статистики
служби статистики ОСОБА_11 та
заступника начальника служби -
начальника Криворізького відділу
статистики служби статистики ОСОБА_8
(а.с. 100 - копія акту).

Відповідно до акту від 15.11.2013 року
ОСОБА_1 від отримання своєї трудової
книжки, підпису в книжці обліку
трудових книжок та в особовій картці
працівника П-2 відмовилася (а.с. 101 -
копія акту).

11 листопада 2013 року телеграмою
позивача повідомлено про необхідність
прибуття до управління
Придніпровської залізниці для
отримання трудової книжки (а.с. 98 - копія
телеграми). 28 січня 2014 р. та 18 березня 2014
року ОСОБА_1 повторно запропоновано
з'явитися до відділу кадрів служби
кадрової та соціальної політики
управління залізниці для ознайомлення
з наказом та отримання трудової книжки
(а.с. 96,97 - копії повідомлень).

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про
працю України (далі КЗпП) трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін (ст.).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 23 КЗпП трудовий
договір може бути на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП підставою
припинення трудового договору є
закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),
крім випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не
поставила вимогу про їх припинення.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідачем укладено з ОСОБА_1 на
підставі її заяви строковий трудовий
договір, з 10.06.2013 р. на визначений строк
до 31.10.2013 р. Заяву 06.06.2013р. ОСОБА_1 писала
особисто (а.с.28), з наказом ознайомлена,
про що свідчить її підпис (а.с.27) та не
заперечує вона сама.

Згідно позову позивач вважає, що з
її було переведено на місце іншого
працівника за строковим договором, щоб
не сплачувати її вихідної допомоги по
скороченню штату та вихідної допомоги
у розмірі 3-місячного окладу,
передбаченої колективним договором, а
її посада була скорочена незаконно.

Але скороченню підлягала не
посада позивача, а посада інженера
відділу статистики. Таких посад у
відділі було шість і про скорочення
однієї посади були повідомлені всі
шість інженерів відділу. Чому позивач
вирішила, що за скороченням буде
звільнено саме її, вона пояснити не
змогла.

Заяву про перевід позивач писала
добровільно, усвідомлюючи наслідки
переведення на посаду за строковим
договором. Судом не встановлено, що
заява позивача про перевід була
написана під будь-яким тиском, що
перевід позивача за наказом від 10.06.2013р.
було оформлено з порушенням трудового
законодавства.

На підставі вказаного наказу позивача
31 жовтня 2013 року було звільнено з
займаної посади відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 36 КЗпПУ, суд не знаходить підстав
для визнання незаконним та скасування
відповідних наказів № НОК-465/ОС від
07.06.2013 р. та № НОК-981/ОС.

Те, що позивач була звільнена з роботи
під час її тимчасової
непрацездатності, не є порушенням, так
як відповідно до частини 3 ст. 40 КЗпП не
допускається звільнення працівника в
період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці, з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, а позивач
була звільнена не за ініціативою
відповідача, а по закінченню строку
трудового договору.

Що стосується вимоги позивача
щодо виплати їй вихідної допомоги, то
згідно п. 3.1.18 колективного договору
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" на 2011-2013 р.р.
(а.с.48-50 - витяг), то одноразова
матеріальна допомога виплачується при
звільненні працівникам вперше з роботи
за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію, в тому числі на пільгових
умовах за списками № 1,2, за вислугою
років, учасникам ліквідації наслідків
на ЧАЕС, матерям дітей-інвалідів до 18
років, матерям інвалідів з дитинства І
та ІІ груп, багатодітним матерям та
учасникам бойових дій. Дія цього пункту
розповсюджується також на працівників,
які звільнені з підприємства у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією , перепрофілюванням,
скороченням чисельності або штату
працівників за півтора року до
досягнення пенсійного віку, при цьому
виплату матеріальної допомоги
працівникам, які звільнені за статтею 40
пункт 1 КЗпП України, провадити з
урахуванням вихідної допомоги.

Однак позивач до жодної із
перерахованих категорій працівників
не відноситься. Звільнена вона в
зв'язку із закінченням строку
трудового договору, а вказана підстава
не передбачена умовами колективного
договору для виплати вихідної
допомоги.

Керуючись ст.ст.36,40,231,232,234,2371 КЗпП
України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: О. С. Бардін