Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», поданою
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, на заочне рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що відповідно до укладеного
договору від 15 листопада 2006 року №
DNH4KP75610106

ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 458 грн
69 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,09 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення

15 травня 2008 року. Позивачем
зобовʼ?язання за даним договором
виконано в повному обсязі. Однак
відповідачем зобовʼ?язання за
кредитним договором виконувались не
належним чином, у звʼ?язку із чим станом
на 27 серпня

2013 року утворилась заборгованість в
розмірі 76 595 грн 20 коп., яка складається
із: заборгованості за кредитом в
розмірі 5 458 грн 70 коп., заборгованості
за процентами за користування кредитом
в розмірі 24 801 грн 36 коп., пені за
несвоєчасне виконання зобовʼ?язання за
договором в розмірі 42 211 грн 56 коп.,
штрафу (фіксована частина) в розмірі 500
грн, шрафу (процентна складова) в
розмірі 3 623 грн 58 коп. Тому позивач
просив стягнути заборгованість за
кредитним договором.

Заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 лютого
2014 року заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» -

Шуліка А.В. просить скасувати заочне
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого

2014 року та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 листопада 2006
року між сторонами укладено договір
кредиту № DNH4KP75610106, за умовами якого
позивач надав відповідачу грошові
кошти у розмірі 5 458 грн 69 коп., а
відповідач зобовʼ?язався повернути
наданий кредит, сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 2,09 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 15 травня 2008 року.

Позивачем зобовʼ?язання за даним
договором виконано в повному обсязі.
Однак відповідачем зобовʼ?язання за
кредитним договором виконувались не
належним чином, у звʼ?язку із чим станом
на

27 серпня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 76 595 грн 20 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом в розмірі 5 458 грн 70 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 24 801
грн 36 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобовʼ?язання за договором в
розмірі 42 211 грн 56 коп., штрафу
(фіксована частина) в розмірі 500 грн,
штрафу (процентна складова) в розмірі 3
623 грн 58 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Проте погодитись із такими
висновками не можна, тому що суди
дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

З договору кредиту від 15 листопада 2006
року № DNH4KP75610106 вбачається, що
позичальник брав кредит у споживчих
цілях. Згідно з даним договором
кредиту, укладеним між сторонами,
кредит надається строком на

18 місяців по 15 травня 2008 року.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), що є невід'ємною частиною
укладеного кредитного договору,
передбачено, що термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

До суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося 2 вересня

2013 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони предʼ?явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно з яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із самою ч. 11

ст. 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Таких же висновків дійшов Верховний
Суд України у своєму рішенні від 20
листопада 2013 року у справі № 6-126цс13,
обов'язковість якого для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України визначена ст.
360-7 ЦПК України.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Матеріали справи не містять заяви
відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності, а
тому висновок судів про відмову в
позові з цих підстав зроблено всупереч
вищевказаним нормам законодавства.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
направильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня А.В. Маляренко