Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/180/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах
малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа орган опіки та піклування в особі
Брусилівської районної державної
адміністрації, про позбавлення
батьківських прав, стягнення
аліментів, призначення опікуна та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
третя особа орган опіки та піклування в
особі Брусилівської районної
державної адміністрації, про
відібрання дитини, за поданням орган
опіки та піклування в особі
Брусилівської районної державної
адміністрації про призначення опікуна
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 12 серпня 2014
року,-

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із даним позовом, в якому просила
позбавити батьківських прав
відповідача відносно його
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
народження та стягнути з відповідача
аліменти на утримання дитини в розмірі
? частини його заробітку. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що мати дитини
позбавлена батьківських і прав і вона,
як бабуся утримує дитину. Відповідач
проживає в іншому населеному пункті і
дитиною не цікавиться, матеріальну
допомогу не надає. В подальшому ОСОБА_2
доповнила свої вимоги і просила
встановити опіку над ОСОБА_6 та
призначити її опікуном.

Брусилівською районною державною
адміністрацією Житомирської області
внесено подання про призначення ОСОБА_2
опікуном.

ОСОБА_4 подав зустрічний позов, в якому
просив відібрати дитину у ОСОБА_2 та
передати йому. Зазначав, що дитина
проживала з ним близько 2-х років, а
потім мати забрала її та переїхала до
бабусі, заявивши, що він не є батьком
дитини. Протягом тривалого часу
вирішувався спір щодо батьківства, а
тому він не займався дитиною. Після
рішення суду бажав забрати сина, але
бабуся не віддає.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 12 серпня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково, а в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено за безпідставністю.
Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав
щодо його малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_4
аліменти на утримання дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини
заробітку, щомісячно, але не менше
встановленого законодавством мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення
ним повноліття. Призначено опікуном
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, його
бабусю ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір в сумі 487,20
грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 та задоволення його вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи.
Зокрема, вважає, що судом не враховано
ту обставину, що він з поважних причин
не доглядав дитину, оскільки мати
дитини заявила, що він не є її батьком, а
тому він очікував вирішення спору з
цього питання. Він бажає забрати дитину
і має кращі умови для проживання,
матеріального забезпечення та
лікування ніж бабуся, однак остання
цьому перешкоджає. Висновок органу
опіки та піклування є необґрунтованим.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно
свідоцтва про народження дитини (а.с.10).

Заочним рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 16 жовтня 2013 року, яке набрало
законної сили, мати дитини ОСОБА_8
позбавлена батьківських прав відносно
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дитину залишено
на проживання з ОСОБА_2 (а.с. 11-13).

Дитина постійно хворіє і потребує
догляду, відвідування лікарів та
оздоровчих закладів та проживає з
бабусею ОСОБА_9, яка утримує її (а.с.5, 48-54,
117-121).

Згідно висновків органу опіки та
піклування ОСОБА_4 участі у вихованні
дитини не приймав і остання тяжіє до
бабусі та дідуся, а тому вважають за
доцільне позбавити ОСОБА_4
батьківських прав (а.с.6, 150-151).

Задовольняючи первісний позов
частково та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд вважав, що
відповідач у період з 2010 по 2014 рік
ухилявся від виконання батьківських
обов'язків, а тому є підстави для
позбавлення його батьківських прав та
стягнення аліментів, а призначення
опікуна слід проводити на підставі
подання органу опіки та піклування, а
не за заявою позивача.

Колегія суддів частково погоджується
із таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити мотиви, з яких суд вважає
встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти (ст.215 ЦПК
України).

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 12 серпня 2014
року в частині розгляду вимог про
позбавлення батьківських прав не
відповідає вказаним вимогам
процесуального права.

Так, у мотивувальній частині рішення
суд зазначає, що відповідач ОСОБА_4 не
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків і в той же час в подальшому
зробив висновок про його ухилення від
батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він : не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» (далі -
постанова) роз'яснив, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками (п.16 постанови).

В ході розгляду справи свідки ОСОБА_10
та ОСОБА_11 підтвердили, що дитина
проживає з 2011 року у сім'ї бабусі.

Орган опіки та піклування (а.с.150-151) у
своєму висновку також встановив цю
обставину, а також те, що до кінця 2010
року дитина проживала з батьками в
м.Бровари Київської області.

Вказані обставини свідчать про те, що
до 2011 року ОСОБА_4 піклувався про
дитину.

З 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник
спір щодо батьківства, який
неодноразово розглядався у судовому
порядку (а.с.44) і висновком експерта № 520
від 13.02.2014 року підтверджено
батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 та
рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 31
березня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у
виключенні відомостей про батька з
актового запису про народження дитини.

У судовому засіданні доведено, що за
вказаний період ОСОБА_4 не вчиняв дій по
вихованню та утриманню дитини, не
цікавився про її фізичний і духовний
розвиток, навчання, підготовку до
самостійного життя, матеріально не
утримував.

Колегія суддів не вважає, що тривалий
розгляд спору про оспорювання
батьківства є поважною причиною
невиконання своїх батьківських
обов'язків, а тому вважає доведеною
винну поведінку ОСОБА_4.

В той же час, враховує роз'яснення
викладені у п.18 постанови про те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом і суд може у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось із батьків
або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей)
і поклавши на органи опіки та
піклування контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків.

Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_12
мав сумніви щодо свого батьківства
відносно дитини і після отримання
негативного рішення суду намагається
змінити своє ставлення до неї, бажаючи
забрати її до себе на проживання, а тому
вважає вказану обставину такою, що
заслуговує на увагу як виняткову, що не
було враховано судом першої інстанції,
який розцінив дії відповідача як
відмову від дитини.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав та покладення на
орган опіки та піклування контролю за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

В решті рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ухилявся
від батьківських обов'язків,
матеріально дитину не забезпечував
протягом тривалого часу. Одноразове
перерахування коштів на дитину не
свідчить про належне її утримання, а
тому є всі підстави для стягнення
аліментів і рішення суду в частині
стягнення аліментів є обґрунтованим і
законним.

Відповідно до ст.163 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на те, щоб малолітня дитина
проживала з ними. Батьки мають право
вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду. Суд може відмовити у
відібранні малолітньої дитини і
переданні її батькам або одному з них,
якщо буде встановлено, що це суперечить
її інтересам.

Якщо дитина не може бути передана
другому з батьків, переважне право
перед іншими особами на передання їм
дитини мають, за їхньою заявою, баба та
дід, повнолітні брати та сестри, інші
родичі дитини, мачуха, вітчим (ч.4 ст.167
СК України).

Позивач по зустрічному позову має
відповідні умови для проживання дитини
(а.с.146), однак колегія суддів визнає у
даному випадку визначальним фактором
для вирішення питання про проживання
дитини її психологічний стан,
відсутність спілкування між нею та
батьком протягом тривалого часу та
прихильність до баби, що вбачається із
висновку методиста з психологічної
роботи Брусилівського РМК (а.с.148-149),
висновку органу опіки та піклування
(а.с.150-151) та фактичних обставин справи.

Враховуючи інтереси дитини, колегія
суддів приходить до висновку про
передчасність задоволення позову
ОСОБА_4 про відібрання дитини до
налагодження контакту між ним та
дитиною з метою недопущення
психологічної травми останньої.

За таких обставин, дитину слід залишити
на проживання з бабою ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд
встановлює опіку над малолітньою
особою, якщо при розгляді справи буде
встановлено, що вона позбавлена
батьківського піклування, і призначає
опікуна за поданням органу опіки та
піклування.

Згідно подання органу опіки та
піклування від 07.08.2014 року ОСОБА_2 може
бути призначена опікуном малолітнього
ОСОБА_7 (а.с.176-178).

Суд дійшов обґрунтованого висновку про
призначення позивача опікуном
малолітньої дитини, оскільки остання
на даний час позбавлення батьківського
піклування.

В частині відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_2 у призначенні її опікуном
рішення суду не оскаржується, а тому
судом апеляційної інстанції не
переглядається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 12 серпня 2014 року в частині
задоволення вимог про позбавлення
батьківських прав та ухвалити нове
рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про позбавлення батьківських
прав, попередивши ОСОБА_4 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини і покласти на
органи опіки та піклування контроль
за виконанням ним батьківських
обов'язків.

В решти рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді