Ухвала

ІМЕНЕМ України

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Амеліна
В.І.,

Карпенко
С.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_4, на рішення
Васильківського районного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що на
початку 2005 року вона уклала усний
договір з відповідачем, за яким
відповідач надав їй в користування
орендоване ним приміщення для
здійснення підприємницької діяльності
- відкриття магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м.
Борисполі Київської області та
зобов'язався надати кошти на розвиток
підприємництва, натомість позивач
зобов'язалась надати відповідачу 25 %
від прибутку. Відповідач передав
позивачу кошти в розмірі 101 000 грн на
розвиток підприємництва, щомісячно
отримував проценти від прибутку
магазину в розмірі 4 307 дол. США, 3 670 дол.
США, 11 616 грн, 20 964 грн, 10 000 грн, 10 007 грн,
що підтверджується розписками від 08
жовтня 2008року, від 12 жовтня 2007 року, від
05 липня 2007 року, від 19 січня 2008 року, від
28 листопада 2007 року, від 28 серпня 2007
року, відповідно. На початку 2007 року
ОСОБА_3 відкрила магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
після чого відповідач запропонував
вкласти кошти в розвиток нового
бізнесу та вести його спільно,
натомість просив виплачувати йому 25 %
від прибутку, та надав позивачу кошти в
розмірі 176 750 грн. Від прибутку магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідач отримував
проценти в розмірі 10 000 дол. США, 10 000 дол.
США, 26 000 дол. США, що підтверджується
розписками від 19 січня 2008 року, від 05
лютого 2008 року та від 23 липня 2007 року,
відповідно. Посилаючись на те, що
відповідач звернувся до неї з вимогою
про повернення йому коштів за
вказаними вищевказаними договорами
позики, заперечуючи при цьому будь-які
факти ведення спільної
підприємницької діяльності, просила
стягнути з відповідача на свою користь
безпідставно набуті грошові кошти в
розмірі 468 738 грн 41 коп.

Рішенням Васильківського районного
суду Київської області від 04 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 27 березня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 483 863 грн 23 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат. У решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_4, просить скасувати
вказані судові рішення, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4
безпідставно отримав від ОСОБА_3 кошти
в розмірі 483 863 грн 23 коп., які підлягають
стягненню з нього на її користь
відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_4, відхилити, рішення
Васильківського районного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

В.І. Амелін

С.О. Карпенко