Справа № 357/3111/2014-ц
Головуючий у І інстанції Гапоненко
А.П.Провадження № 22-ц/780/4911/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 48
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
вони перебувають у шлюбі із 21 червня
2013 року. Дітей від шлюбу не мають.

Спільне життя з відповідачем не
склалося, примирення між ними
неможливо, вони втратили почуття, на
яких ґрунтується сім'я, яка фактично
розпалася. Спільного господарства вони
не ведуть із грудня 2013 року, відповідач
постійно принижує її, залякує, подальше
спільне проживання неможливе, тому
просить шлюб розірвати.

Заочним рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 квітня 2014 року позов
задоволений.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом
заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК
України). Судам слід використовувати
надану законом можливість відкласти
розгляд справи для примирення
подружжя, особливо за наявності
неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення
суд заслуховує думку сторін та
враховує конкретні обставини справи.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді, відповідач ОСОБА_2 та його
представники не заперечували проти
розірвання шлюбу, відповідач наполягав
лише на зміні дати розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що це впливає на
вирішення майнового спору між ним та
позивачем.

Рішення суду у справі про розірвання
шлюбу повинно відповідати вимогам ст.
215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має
бути зазначено дату й місце реєстрації
шлюбу, час та причини фактичного його
припинення, мотиви, з яких суд визнав
збереження сім'ї можливим чи
неможливим, обґрунтовані висновки з
приводу інших заявлених вимог. У
резолютивній частині рішення слід
навести відомості, необхідні для
реєстрації розірвання шлюбу в органах
РАЦС.

Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного
Кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу після
спливу одного місяця від дня подання
заяви. До закінчення цього строку
дружина і чоловік мають право
відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного
Кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом першої інстанції,
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 21 червня 2013 року. Від даного
шлюбу спільних дітей не мають.

Як видно з матеріалів справи, між
сторонами відсутнє взаємне
порозуміння, спільного господарства
сторони не ведуть, проживають окремо,
подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу неможливе, і
суперечило б інтересам сторін, тому суд
дійшов правильного висновку про
задоволення позову.

Доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК
України, ОСОБА_2 ні в суді першої
інстанції, ні до апеляційної скарги,
щодо збереження сім'ї з йогу боку не
надав.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді
першої інстанції, відповідно до ст. 303
ЦПК України, колегія суддів вважає
рішення законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам
справи, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: