У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
додаткових витрат на навчання
неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з 24 жовтня 1993 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін
народилась дочка ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2
- син ОСОБА_4 Рішенням
Комінтернівського районного суду
Одеської області шлюб між сторонами
розірвано. Рішенням Комінтернівського
районного суду Одеської області від 11
січня 2008 року та рішенням апеляційного
суду Одеської області від 20 травня 2008
року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на
утримання неповнолітніх дітей у
розмірі 1 200 грн. Позивач зазначила про
те, що діти проживають з нею, вона є
інвалідом другої групи. Дочка ОСОБА_5,
починаючи із серпня 2010 року навчається
в юридичному коледжі Національного
університету «Одеська юридична
академія» на контрактній основі.
Вартість навчання у коледжі за рік
становить 15 760 грн. За час навчання
дочки у коледжі позивач фактично
понесла додаткові витрати на придбання
форми, ноутбука та принтера, сумок,
канцтоварів, одягу та взуття, проїзд
дочки з місця проживання до місця
навчання, оплату проживання дитини в
орендованій квартирі за місцем
навчання, обіди в столовій коледжу,
участь у святах, ремонті аудиторії,
інше. Загальна вартість додаткових
витрат становить 72 061 грн. На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 180, 185 СК
України, уточнивши вимоги, позивач
просила стягнути з відповідача на її
користь половину вартості фактично
понесених додаткових витрат у зв'язку
із навчанням дочки за період із 01
серпня 2010 року до 01 березня 2012 року у
розмірі 36 030 грн.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 13 червня
2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 серпня 2013 року, із
врахуванням ухвали від 25 жовтня 2013 року
про виправлення арифметичної помилки,
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові
витрати на неповнолітню дитину у сумі
13 254 грн 17 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 серпня 2013 року скасовано, рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 13 червня 2013 року
залишено в силі. При цьому Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з висновками суду першої
інстанції про те, що понесені позивачем
витрати не є додатковими витратами у
розумінні ст. 185 СК України, тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

У поданій заяві ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - ст. 185
СК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 березня 2011 року у справі про
стягнення аліментів, додаткових витрат
та надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданої ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 березня 2011
року не вбачається передбаченої ч. 1 ст.
355 ЦПК України підстави для перегляду
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року, оскільки у
зазначеній ухвалі підстави позову,
зміст позовних вимог та встановлені
судом фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

З урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
допуску до провадження Верховного Суду
України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення додаткових
витрат на навчання неповнолітньої
дитини відмовити.

Додані до заяви матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:
Т.Л. Ізмайлова
О.П. Касьян
О.В. Ступак С.П.
Штелик