Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ8 жовтня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоСитнік
О.М.,суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І.,Завгородньої І.М., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до Спаської
сільської ради Рожнятівського району
Івано-Франківської області про
визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 15
червня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 3
липня 2014 року,в с т а н о в и л а :У травні
2007 року позивач звернувся до суду з
даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 23 січня 2004 року його
матір'ю ОСОБА_7 складено
заповіт, згідно з яким все нерухоме
майно остання заповіла позивачу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її
смерті відкрилася спадщина на житловий
будинок та господарські споруди,
розташовані АДРЕСА_1. Посилаючись на те,
що при зверненні до нотаріальної
контори з метою оформлення спадщини
йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
спадкове майно та пропуску строку
прийняття спадщини, просив суд
задовольнити позов та визнати за ним
право власності на нерухоме майно.
Рішенням Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 15
червня 2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 3 липня
2014 року, позов задоволено. Ухвалено
визнати за ОСОБА_5 право власності на
спадковий житловий будинок вартістю
39831 гривня, гараж вартістю 1 228 гривень,
три сараї вартістю 10636 гривень,
вбиральню вартістю 383 гривні, криницю
вартістю 666 гривень, дві огорожі
вартістю 2 768 гривень - загальною
інвентаризаційною вартістю 62 554 гривні,
що знаходяться в АДРЕСА_1. У
касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому
засіданні.Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, а тому дійшов
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.Так, при вирішенні
спору про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України, чинного на час
виникнення права власності, та
підстави спадкування зазначеного
майна, що визначаються на час відкриття
спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну
ділянку, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку. Якщо
спадкоємець не прийняв спадщину, його
вимоги про визнання права власності на
спадкове майно не підлягають
задоволенню судом. Прийняття спадщини
спадкоємцем, який звертається з
вимогою про визнання права власності
на спадкове майно, має встановлюватись
належними доказами: копіями документів
із спадкової справи, якщо така справа
заводилася нотаріусом, довідками з
житлово-експлуатаційних організацій,
сільських, селищних рад за місцем
проживання спадкодавця. Окрім
загального кола обставин, які
встановлюються судом при вирішенні
всіх спорів про право на спадкування,
при вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно судам необхідно з'ясовувати: 1)
правовий режим земельної ділянки, на
якій розташоване спірне нерухоме майно
(будинок, споруда); 2) чи отримано
спадкодавцем дозволи на спорудження
будинку, чи затверджено проект на
спорудження будинку; 3) коли
спадкодавцем було завершено
спорудження будинку; 4) чи дотримано при
будівництві проекту на спорудження
будинку вимог державних протипожежних,
санітарних норм; 5) чи посвідчено право
власності на нерухоме майно в
установленому законом порядку на час
виникнення права власності.
Встановлення судом часу завершення
спорудження будинку визначає
законодавство, відповідно до якого
встановлюється правовий режим
нерухомого майна та документи, якими
посвідчується право власності на це
майно. При вирішенні спорів про
визнання права власності на спадкове
майно судам слід керуватися
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у самих
спадкодавців на момент закінчення
будівництва будинків, зокрема
положеннями ЦК Української РСР 1963 року,
Законом України "Про власність",
Законом України від 7 грудня 1990 року №
533-XII "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування", Законом України від 25
грудня 1974 року "Про державний нотаріат",
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР", Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР
12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами. При вирішенні
питання про визнання права власності
на житлові будинки, споруди у порядку
спадкування, записи у погосподарських
книгах оцінюються у сукупності з
іншими доказами, наприклад, ухваленими
органами місцевого самоврядування
рішеннями про оформлення права
власності громадян на будинки,
технічним паспортом на будівлі,
документами про відведення в
установленому порядку земельних
ділянок під забудову тощо.
Відповідачами у справах про визнання
права власності в порядку спадкування
на будинки та садиби, щодо яких
відсутні правовстановлюючі документи
у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які
прийняли спадщину, а також органи, які
уповноважені видавати
правовстановлюючі документи на
нерухоме майно, або ж органи, до яких
перейшли такі повноваження, та органи,
що здійснюють державну реєстрацію прав
на нерухоме майно. При вирішенні спору
про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України чинного на час
виникнення права власності, та
підстави спадкування зазначеного
майна, що визначаються на час відкриття
спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України.
Судами встановлено, що 23 січня 2004 року
матір'ю позивача - ОСОБА_7
складено заповіт, згідно з яким все
нерухоме майно остання заповіла
позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.
Після її смерті відкрилася спадщина на
житловий будинок та господарські
споруди, розташовані АДРЕСА_1. У зв'язку
з відсутністю правовстановлюючого
документа на спадкове майно та
пропуском строку на подання заяви про
прийняття спадщини, нотаріусом Першої
Рожнятівської Державної нотаріальної
контори відмовлено позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. Відповідно до ст. ст. 1268, 1269,
1270 ЦК України спадкоємець за заповітом
чи за законом має право прийняти
спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1272
ЦК України, якщо спадкоємець протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК України,
не подав заяву про прийняття спадщини,
він вважається таким, що не прийняв її.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції
залишив поза увагою той факт, що
позивач у встановлений ст. ст. 1268, 1269, 1270
ЦК України шестимісячний строк не
звертався до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, не
подавав до суду позов про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини та, не залучивши
до участі у справі всіх спадкоємців за
законом, дійшов передчасного висновку
про задоволення позову. Апеляційний
суд, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на вказані порушення уваги
не звернув, не перевірив доводів
апеляційної скарги та помилково
залишив рішення суду першої інстанції
без змін. За таких обставин рішення
суду першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст.
339 ЦПК України, з направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,у х в а л и л а :Касаційну скаргу
ОСОБА_6 задовольнити. Рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 15
червня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 3
липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий

О.М. Ситнік Судді:

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М.
Завгородня

А.В. Маляренко