Справа № 209/5672/14-ц
Провадження № 2/209/1989/14
РІШЕННЯ

іменем України

"22" жовтня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі
Кукса О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
«Дорожник» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до КП ДМР «Дорожник» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування позову вказує,
що працював з 7 березня 2013 року по 25
липня 2014 року, на посаді юрисконсульта,
звідки був звільнений за ст. 40 КЗпП
України за скороченням штату. В
порушення вимог законодавства
позивачу протягом декількох місяців не
виплачувалася заробітна плата, крім
того при звільнені позивача йому в
порушення вимог закону було не
виплачено заборгованість по
заробітній платі. Позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі 7763
гривні 04 копійки, також просить
зобов'язати виплатити відповідача
середній заробіток за затримку
кінцевого розрахунку з 25 липня 2014 року
по 9 жовтня 2014 року з урахуванням
інфляції в розмірі 8080,32 гривень та
моральну шкоду внаслідок невиплати
заробітної плати в розмірі 2000 гривень.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надала
письмові заперечення проти позову /а.с.
16-17/, згідно яких позов визнала
частково, в частині необхідності
виплати заробітної плати яка була
нарахована позивачу, в іншій частині
позовних вимог в частині стягнення
середнього заробітку за затримку
кінцевого розрахунку з урахуванням
інфляції заперечує, оскільки вимоги
ст.. 625 ч.2 ЦК України не застосовуються
до даного виду правовідносин, і
компенсується іншим чином. Також
заперечують проти стягнення моральної
шкоди оскільки вважають вимоги
позивача необґрунтованими та не
доведеними.

Судом досліджені докази по
справі:

Досліджені письмові докази по справі
шляхом оголошення їх у судовому
засіданні:

- копія паспорту позивача /а.с. 4-5/,
згідно якої підтверджується місце
проживання позивача;

- копія трудової книжки позивача /а.с. 7/,
згідно якої підтверджується що позивач
працював у відповідача з 7 березня 2013
року по 25 липня 2014 року, на посаді
юрисконсульта, звідки був звільнений
за ст. 40 КЗпП України за скороченням
штату;

- довідка МСЕК /а.с. 8/, згідно якої
підтверджується, що позивач є
інвалідом третьої групи;

- довідкою про заборгованість із
заробітної плати /а.с. 9/, згідно якої
підтверджується розмір заборгованості
по зарплаті;

- довідкою про середньоденну заробітну
плату /а.с. 10/, згідно якої
підтверджується розмір середньоденної
заробітної плати позивача;

В судовому засіданні встановлено:

Позивач ОСОБА_1 працював з 7 березня 2013
року по 25 липня 2014 року, на посаді
юрисконсульта, звідки був звільнений
за ст. 40 КЗпП України за скороченням
штату. В порушення вимог законодавства
позивачу протягом декількох місяців не
виплачувалася заробітна плата, крім
того при звільнені позивача їй в
порушення вимог закону було не
виплачено заборгованість по
заробітній платі., яка становить 7763
гривні 04 копійки. Заборгованість не
виплачена до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України
Заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то
розмір відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.12.1999
року Установивши при розгляді справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Згідно ст. 43 Конституції України
Кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на
яку вільно погоджується. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший
спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається

судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 6 від 27
березня 1992 року „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди „ розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 4 від 31
березня 1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди„ суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Проаналізувавши об'єктивні дані, що
вищевикладені в судовому рішенні,
засновані на представлених сторонами й
досліджених судом доказах, суд вважає
за можливе задовольнити позов
частково. Сторонами не заперечувався
факт наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати, яка
становить згідно наданих сторонами
письмових доказів 7763 гривні 04 копійки.
Суд вважає, за необхідне стягнути суму
заборгованості по зарплаті в повному
обсязі.

Також підтверджена невиплата позивачу
вищезазначеної суми в день звільнення,
тобто наявне порушення вимоги ст. 116
КЗпП України, що визнається
представником відповідача по справі.
Враховуючи вимоги ст. 116, 117 КзПП України
суд вважає вимоги позивача в цій
частині підлягають повному
задоволенню з наступних підстав. Таким
чином згідно норм тривалості робочого
часу встановленого Міністерством
праці та соціальної політики на 2014
роки:

Місяці/роки 2014 рік Кількість робочих
днів в
місяціЛипень4Серпень20Вересень22Жовтен
ь7Разом:53Середньоденна заробітна плата
розраховується відповідно до п.8
Розділу ІV Постанови КМУ №100 від 08.02.1995
року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» і складає згідно довідки 139,21
гривень. Компенсація повинна
становити: 53х139,21= 7378,13 гривень середній
заробіток за період затримки, який і
підлягає стягненню. Суд вважає за
необхідне відмовити у стягненні
середнього заробітку за період
затримки з урахуванням інфляції,
оскільки положення частини другої
статті 625 ЦК України не застосовуються
до трудових правовідносин, оскільки
вони врегульовані положеннями
трудового законодавства.
Вищезазначене також підтверджується
постановою судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 21
травня 2014 року по цивільній справі №
6-43цс14, який є обов'язковим для всіх
судів України, відповідно до якого
норми частини 1 ст. 388 ЦК України.

Крім того, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань відповідачем позивач
зазнав певні моральні страждання, що
відтворилися в переживаннях у зв'язку з
порушенням нормального образу життя
позивача, відсутність значної суми
грошей на які позивач розраховував,
відсутності коштів для придбання
харчів, одежі, взуття та предметів
побуту, необхідність позивача шукати
грошей в знайомих, застосовувати
додаткові зусилля для організації
нормального життя, знаходження
позивача в ролі «прохача» коштів які по
закону належать йому, відшкодування
йому шкоди з відповідача в примусовому
порядку. Психологічні загрузки в
зв'язку з систематичним відвідуванням
різних інстанцій, зверненням до суду
які негативно впливають на позивача.
Суд з урахуванням характеру та обсягу
душевних страждань внаслідок
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань тривалий час, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, оцінює моральну шкоду
у 500 гривень.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача згідно вимог.
ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП
України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 169
ч.4, 224 ч.1, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Дорожник» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Дорожник» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 7763 гривні 04 копійки,
середній заробіток за період затримки
в сумі 7378 гривень 13 копійок, моральну
шкоду в сумі 500 гривень, всього загальну
суму в розмірі 15641 гривню 17 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України
рішення в частині суми місячного
платежу допустити до негайного
виконання.

Стягнути з Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Дорожник» на користь
держави судовий збір в сумі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржене
сторонами шляхом подачі апеляційної
скарги до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня отримання його проголошення.
Особи які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая