Справа № 372/1833/14-ц Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/4730/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 18
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
відсотків за договором позики, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся з
вказаним позовом, який обґрунтовував
тим, що відповідачем не виконані
позикові зобов'язання за письмовою
розпискою від 24.05.2012 року, тому просить
стягнути 21 693 грн. 75 коп. на його користь
як відсотки за користування коштами за
період з 01.01.2013 року по 01.04.2014 року, та
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Також позивач вказував, що рішенням
Обухівського районного суду від 19.02.2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики в розмірі 26 066 грн. 55
коп., відсотки в розмірі 6 594 грн. 47 коп.
та судові витрати. На даний час рішення
суду відповідачем не виконано та
грошові кошти не повернуто.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 18 червня 2014 року
в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задоволити вимоги, при цьому
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходи з того, що
відповідач згідно розписки від 24.05.2012
року, брав на себе зобов'язання
щомісячно сплачувати відсотки за
користування коштами у розмірі 5
відсотків до 01.09.2012 року, тобто до
моменту повернення основної суми
боргу, які і були стягнуті рішенням
Обухівського районного суду від 19.02.2013
року.

З таким висновком місцевого суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 травня 2012 року між сторонами було
укладено договір позики, згідно якого
позивач передав, а відповідач отримав у
борг 3 500 доларів США строком до 01.09.2012
року, також сторонами обумовлено
розмір відсотків за користування
коштами, що підтверджується
власноручно написаною розпискою
відповідача.

Рішенням Обухівського районного суду
від 19.02.2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, позов ОСОБА_1 задоволено
повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики в розмірі 26 066 грн. 55
коп., відсотки в розмірі 6 594 грн. 47 коп.
Дане рішення суду набрало законної
сили, але не виконано, що сторони не
заперечували.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (частина перша
стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу (частина перша стаття 1050
ЦК України). За змістом частини другої
статті 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, місцевий суд мав
би з метою правильного застосувати
ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та відповідно
встановити наявність між позивачем і
відповідачем правовідносин за
договором позики, виходячи з дійсного
змісту та достовірності документа, на
підставі якого доказується факт
укладення договору позики і його умов.

Дійшовши обґрунтованого висновку про
укладення сторонами 24 травня 2012 року
договору позики 3 500 доларів США строком
до 01.09.2012 року та сплачувати відсотки
за користування коштами у розмірі 5
відсотків від суми 2500 доларів США, що
підтверджується розпискою
позичальника (а.с. 4), місцевий суд разом
із тим помилково зазначив, що
відповідач повинен сплачувати
відсотки за користування коштами у
розмірі 5 відсотків до 01.09.2012 року, тобто
до моменту повернення основної суми
боргу, які повинні бути стягнуті
рішенням Обухівського районного суду
від 19.02.2013 року.

Цей висновок суду не відповідає
вимогам закону з наступних підстав.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини
другої статті 1047 ЦК України дотримання
письмової форми договору позики має
місце у тому разі, якщо на
підтвердження укладення договору
представлена розписка або інший
письмовий документ, підписаний
позичальником, з якого вбачається як
сам факт отримання позичальником
певної грошової суми в борг (тобто із
зобов'язанням її повернення), так і дати
її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики після
отримання коштів, підтверджуючи як
факт укладення договору та зміст умов
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми.

За таких обставин передбачене в статті
1048 ЦК України право сторін на
встановлення плати за користування
позикою з урахуванням норм статті 6,
частини першої статті 627 ЦК України
слід розуміти як право сторін на
визначення саме розміру процентів та
порядку їх сплати.

Стаття 526 ЦК України встановлює
загальні умови виконання зобов'язань
та закріплює основний принцип
виконання зобов'язань - принцип
належного виконання, що стосується як
суб'єктів, так і предмета, строку чи
терміну, місця і способу виконання
(статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне
виконання зобов'язання - це передусім
виконання його відповідно до умов
договору і вимог ЦК України та інших
актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 510 ЦК України
визначає, що сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України
відповідальність застосовується до
правовідносин зобов'язального
характеру, які виникають з приводу
грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК
України грошовим є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового
зобов'язання є невиконання боржником
обов'язку сплатити грошові кошти.

У справі, яка є предметом перегляду, між
сторонами виникли зобов'язання з
договору позики грошових коштів, однак
у порушення умов договору свої
зобов'язання не виконав.

Таким чином, спір між сторонами виник
унаслідок невиконання відповідачем
умов договору позики та внаслідок
невиконання боржником грошового
зобов'язання навіть після ухвалення
рішення суду від 19.02.2013 року .

Ураховуючи викладене, правовідношення,
яке виникло між сторонами є грошовим
зобов'язанням, тому до спірних
правовідносин слід застосувати
положення частини другої статті 625 ЦК
України, у зв'язку цим необхідно
задоволити вимоги позивача про сплату
процентів від простроченої суми до
повного виконання договірних
зобов'язань сторін.

Оскільки, розпискою відповідача
підтверджується його згода щомісяця
сплачувати відсотки за користування
коштами у розмірі 5% відсотків від суми 2
500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США, що
становить 125 (сто двадцять п'ять)
доларів США на місяць.

На підставі викладеного розраховано,
що починаючи з 01.01.2013 року і до 01.04.2014
року, тобто за 15 місяців, 5 (п'ять)
відсотків за місяць від простроченої
суми 2 500 доларів США складають 1 875
доларів США. Враховуючи курси валют НБУ
на 05 квітня 2014 року (100 доларів США = 1 157,00
грн.), то відсотки за користування
коштами у сумі 1 875 доларів США
дорівнюють 21 693 гривень 75 копійок, що і
становить суму, яку позивач просив
стягнути на час пред'явлення позову та
ухвалення цього рішення.

Оскільки судом першої інстанції
порушені норми матеріального і
процесуального права, рішення
необхідно скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 18 червня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
відсотків за договором позики
задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2: відсотки
за договором позики у розмірі 21 693
(двадцять одна тисяча шістсот
дев'яносто три) гривні 75 копійок; та
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді