АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8175/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С. Ю. Доповідач - Петренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Романюк М.М., Макаров М.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив
ухвалити рішення, яким стягнути
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» на його
користь 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що з 2010 року він є
інвалідом першої групи, категорії «А»
та пересувається на інвалідному візку.
Для проходження різних видів
реабілітації вимушений пересуватись
межами країни пасажирськими поїздами.

21.04.2013 року, після перебування у м. Києві
, позивач придбав квиток на поїзд №146
сполученням «Київ-Сімферополь» до
станції Нікополь. У зв'язку з невеликою
кількістю спеціально обладнаних
вагонів для людей з обмеженими
можливостями, він їхав у купейному
вагоні з супроводжувачем - його мамою. В
м.Києві працівниками медпункту
залізничного вокзалу було
організовано його посадку. Доїхавши до
станції прибуття - залізничної станції
Нікополь (по розкладу руху прибуття
поїзда на станцію становить 02.20 г.,
відправлення 02.35 г.), він чекав на
допомогу працівників вокзалу для
організації його висадки з поїзда.
Вигрузивши багаж, працівники ж/д
станції приймали візка з вулиці, а його
друзі подавали візок з вагону. Не
дивлячись на те, що його ще не зняли з
поїзда, та на те, що провідник, стоячи на
пероні поряд із зустрічаючим черговим
по вокзалу, тримав красний ліхтар -
поїзд почав набирати швидкість.
Ризикуючи його і власним життям,
зустрічаючим вдалося забрати його з
поїзда, що рухався. Ситуація, що
слалась, загрожувала життю та здоров'ю
не тільки йому, а й близьким родичам,
негативно вплинула на його психічний
стан. У зв'язку з душевними
переживаннями в нього почав стрибати
тиск, почалась тахікардія, з'явились
болі в області серця, що змусило його
викликати лікаря додому.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Стягнено з відповідача на
його користь 5 000 грн. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «
Придніпровська залізниця» просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 2010 року є інвалідом першої
групи, категорії «А» та пересувається
на інвалідному візку. 21 квітня 2014 року
останнім було придбано квиток на потяг
№146 сполученням «Київ-Сімферополь» до
станції Нікополь, їхав у купейному
вагоні з супроводжувачем - його мамою. В
м.Києві працівниками медпункту
залізничного вокзалу було
організовано посадку ОСОБА_2 Доїхавши
до станції прибуття - залізничної
станції Нікополь, під час висадки з
вагону, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 ще
не зняли з поїзда, та на те, що
провідник, стоячи на пероні поряд із
зустрічаючим черговим по вокзалу,
тримав красний ліхтар - поїзд почав рух.

Задовольняючи позовні вимоги частково
, з чим погодився позивач , суд
посилався на положення ст. 1167 ЦК
України , згідно якої моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала. Однак , в чому саме
неправомірність дій або бездіяльності
відповідача, та які саме дії були
вчинені відповідачем щодо позивача, що
спричинили останньому моральну шкоду
не наведено , та на положення ст. 23 ЦК
України у відповідності до якої ,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Однак , з такими висновками погодитись
не можна.

Так , у п 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» судам роз'яснено, що у кожній
справі необхідно з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати ,
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування шкоди
правовідносин, коли набрав чинності
законодавчий акт, що визначає умови і
порядок відшкодування моральної шкоди
в цих випадках, та коли були вчинені
дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі
порушення зобов'язань, що випливають із
договору перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Згідно зі ст. 105 Статуту залізниць
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06
квітня 1998 року № 457 (далі Статут
залізниць), залізниці,
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Згідно до положень п.14 Правил
поведінки громадян на залізничному
транспорті , затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 10
листопада 1995 № 903 , заходити і виходити
з вагона до повної зупинки поїзда
заборонено.

Згідно п. 38.8. Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти
залізничним транспортом України
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27.12.2006
№ 1196 (далі правила), саме за заявою
інваліда, який пересуваються на
колясці, або його законного
представника залізниця (пункт
обслуговування пасажирів) здійснює
причеплення спеціальних вагонів, що
мають обладнання для посадки інваліда
до поїзда та спеціалізоване купе для
проїзду.

Згідно п. 38.9. Правил у заяві
зазначається інформація про
необхідність допомоги в піднятті
(зніманні) інвалідної коляски з (до)
вагона.

Заяви на включення до складу поїзда
спеціального вагона для ввезення
інваліда, який пересувається на
колясці, подаються письмово або за
телефоном начальнику залізничного
вокзалу (станції) у містах (обласних та
районних центрів) від 45 до 5 діб до
відправлення поїзда.

У заяві або по телефону інвалід, який
пересувається на колясці (його
представник), надає такі відомості:
прізвище, ім'я, по батькові, номер та
серію посвідчення про право на пільгу,
номер довідки органу праці та
соціального захисту населення або
медичного закладу, що особа
пересувається на колясці, дату та час
відправлення поїзда, станцію
відправлення та призначення, дату
зворотного виїзду та час відправлення
поїзда, бажане розташування купе
(місця), місце проживання та номер
телефону.

Згідно п. 38.12. заявник не пізніше , як за 2
доби до відправлення поїзда
інформується щодо дати причеплення
спеціального вагона та оформлення
проїзних документів.

У відповідності до п. 38.16 Правил, якщо
інвалід потребує допомоги в посадці до
вагона, він особисто або уповноважена
ним особа повинні письмово або по
телефону попередити про це
відповідальну особу на вокзалі
(начальника вокзалу, пасажирської
станції, чергового по вокзалу,
чергового по залу , тощо), а в день
від'їзду - підтвердити це.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодного повідомлення від позивача про
те, що він бажає здійснити подорож у
спеціальному вагоні та проте, що йому
необхідна допомога при висадці, а також
можливий додатковий час для висадки до
залізниці не надходило.

Вирішуючи спір про стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції зазначених
вимог законодавства та роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України не
врахував та дійшов передчасного
висновку про задоволення позову у цій
частині, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315
ЦПК України , не дав належної оцінки
договору перевезення та належним чином
не з'ясував, чи передбачено умовами
договору перевезення та чинним
законодавством України відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачеві
неналежною якістю обслуговування.

Отже, суд не встановив, чи має позивач
право на відшкодування моральної шкоди
на підставі договору перевезення, ЦК
України чи Статуту залізниць.

При цьому суд застосував одночасно
норми ЦК України, що регулюють
договірні та позадоговірні
правовідносини, хоча між сторонами був
укладений договір перевезення, що
виключає можливість застосування ст.
1167 ЦК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення суду не відповідає вимогам ст.
ст. 212, 213 ЦПК України щодо оцінки
доказів та законності й
обґрунтованості, що є підставою для
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів .

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- М.М. Романюк

- М.О.Макаров