Справа № 296/1314/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

судді Адамовича О.Й.;

при секретарі Світко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах якого діє
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа КП
«КВЖРЕП №9» та зустрічний позов ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_1, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа КП
«КВЖРЕП №9» про визнання особи такою,
що втратила право на житло, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, з метою захисту своїх цивільних
прав та інтересів, а також прав та
інтересів свого неповнолітнього сина
ОСОБА_2 (далі за текстом - первісний
позивач) звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 в якому просить суд (з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 17.09.2014р. (а.с. 92))
стягнути з відповідача грошові кошти в
сумі 6284,23грн. та складається з вартості
квартирної плати і послуг з утримання
будинку та прибудинкової території,
судових витрат і виконавчого збору;
вселити позивача та неповнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру
АДРЕСА_1 та встановити порядок
користування квартирою, згідно якого
виділити позивачу та його сину житлову
кімнату з балконом, позначену на плані
№5 площею 17,50кв.м., а відповідачу ОСОБА_3
з дітьми - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити в
користуванні житлові кімнати,
позначені на плані №6 площею 17,60кв.м. та
№7 площею 10,60кв.м. Кухню, коридор,
санвузол і ванну залишити в спільному
користуванні сторін.

Позов обґрунтований тим, що позивач
незважаючи на те, що фактично не
проживав в квартирі сплачував
комунальні послуги, в т.ч. згідно
наказів суду, а оскільки квартира
перебуває в державному житловому
фонді, відповідач, яка проживає у
квартирі АДРЕСА_1 та фактично
користувалася комунальними послугами
зобов'язана відшкодувати позивачу
понесені ним витрати. Крім того,
відповідач чинить перешкоди у
користуванні квартирою позивачем та
його сином, а тому з метою захисту прав
на житло необхідно примусово вселити
позивачів у квартиру та встановити
порядок користування квартирою.

В дане судове засідання позивач не
з'явився, 23.09.2014р. подав заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав повністю (а.с.
103).

Відповідач ОСОБА_3 щодо позову
заперечила, подала зустрічну позовну
заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_1, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2,
третя особа КП «КВЖРЕП №9», згідно якої
просить визнати позивача та його сина
такими, що втратили право на
користування квартирою АДРЕСА_1, так як
не проживають в ній більше шести
місяців.

Заперечуючи щодо первісного позову та
звертаючись з зустрічним, ОСОБА_3
вказала, що за комунальні послуги вона
сплачує, що підтверджується
відповідними платіжними документами.
Перешкод у користуванні квартирою
позивачами не вчиняла, разом з тим,
позивач самостійно виїхав з помешкання
та тривалий час без поважних причин не
проживав у квартирі, а тому втратив
право на користування нею.

В дане судове засідання відповідач за
первісним позовом не з'явилася, 23.09.2014р.
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності, зустрічну позовну заяву
підтримала повністю, в задоволенні
первісного позову просила відмовити
(а.с. 101).

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, 06.10.2014р. подав до
суду заяву про розгляд справи у його
відсутність.

Дослідивши матеріали справи. суд при
вирішенні спору виходить з наступного.

Згідно рішення Виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 18.09.2013р.
№464 було внесено зміни до договору
найму житлового приміщення та відкрито
особовий рахунок на ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат
жилою площею 45,02кв.м. і кухні, сім'я 4
чоловіки, у зв'язку зі смертю наймача
ОСОБА_7. Особовий рахунок на ОСОБА_7 -
закрити (а.с. 96).

Згідно поквартирної картки наданої
ВЖРЕП №9, наймачем квартири АДРЕСА_1
значиться з 18.09.2013р. первісний позивач -
ОСОБА_1, який прописаний
(зареєстрований) за даною адресою з
05.07.1996р. та є сином ОСОБА_7 (а.с. 95).

Також, з поквартирної картки
вбачається, що наймачем квартири
АДРЕСА_1 була ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 Крім того, у квартирі
зареєстровані її дочка ОСОБА_3 (дата
реєстрації 09.10.1998р.), ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3
(сини ОСОБА_3.), а також з 28.12.2013р.
зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(син ОСОБА_1.).

Відповідно до ч.1 ст. 64 Житлового
кодексу України, члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, позивач та відповідач за
первісним позовом, будучи
зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1, як
члени сім'ї колишнього наймача ОСОБА_7,
є споживачами комунальних послуг і
згідно статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" та ст. 64 ЖК
України, зобов'язані оплачувати
житлово-комунальні послуги та нести
відповідальність як солідарні
боржники.

З матеріалів справи вбачається, що
комунальні послуги (послуги опалення,
газо, водо та електро - постачання)
оплачувалися як первісним позивачем
так і первісним відповідачем, що
підтверджується, зокрема, фіскальними
чеками та роздруківкою з особового
рахунку по квартирі (а.с. 19, 85, 86, 102, ).

Не проживання позивача за місцем своєї
реєстрації не позбавляє його обов'язку
сплачувати комунальні послуги у разі
смерті наймача. Крім того, накази суду
про стягнення з нього боргу як зі
споживача, не оспорені, а частину
коштів сплачувалися первісним
позивачем самостійно.

Тому, вимоги щодо стягнення з
первісного відповідача стягнутих в
примусовому порядку та сплачених
самостійно первісним позивачем витрат
на комунальні послуги, витрат
виконавчого провадження та судового
збору, а всього в сумі 6284,23грн., є
необґрунтованими.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
необхідності постановлення рішення
про вселення позивача та його сина у
квартиру, первісний позивач
посилається на вчинення йому перешкод
у проживанні у помешканні
відповідачем, в підтвердження чого
надав акти від 02.04.2013р. та від 02.08.2013р.
оформлені комісією до складу якої
входили представники третьої особи -
ВЖРЕП №9 (а.с. 13, 14).

Проте, суд вважає, що вказані акти не є
належними доказами того, що ОСОБА_3
чинила перешкоди ОСОБА_1 та його сину
ОСОБА_2 у користуванні квартирою.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що
обставини неможливості проживання
первісного позивача у квартирі з 2000
року через протидію відповідача
зафіксовані з його слів та не
підтверджені поясненнями свідків. В
актах вказується про неналежний догляд
відповідача за квартирою та про
наявність заборгованості за
комунальні послуги, спричинення шуму у
квартирі. При цьому, в акті від 02.04.2013р.
вказується, що на час перевірки в
квартирі перебував малолітній син
відповідача, який не відкрив двері.

На час складання актів син позивача
ОСОБА_4 взагалі не був зареєстрований у
квартирі АДРЕСА_1.

Надані позивачем інші докази
(повідомлення про відмову внесення
відомостей до ЄРДР від 29.03.2013р., лист на
ім'я начальника служби у справах дітей
Косяк Н.Г. від 05.04.2013р. (а.с. 63) також не
свідчать про вчинення відповідачем
перешкод у користуванні квартирою.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом вказала, що позивач
самостійно виїхав з квартири та
проживає разом зі своєю дружиною за
іншою адресою. У позивача були власні
ключі від квартири і він міг
безперешкодно відкривати ними замок на
вхідних дверях та заходити до
помешкання. Будь-яких перешкод у
користуванні позивачем та його сином
квартирою не здійснювала, а лише
заперечувала щодо реєстрації
останнього в квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також дали
свідчення про відсутність перешкод з
боку відповідача у користуванні
квартирою позивачем та його сином.

Зокрема, свідок ОСОБА_10 вказала, що знає
сторін давно, однак про конфлікт
дізналася рік назад, до цього конфлікту
між сторонами не було. Позивач в
квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що є другом
цивільного чоловіка відповідача,
проживає в іншому населеному пункті та
по мірі потреби інколи ночує в квартирі
відповідача. Влітку 2013 року свідок
залишився в квартирі один, двері були
зачинені на замок, однак позивач
відчинив двері сам, зайшов до квартири
та запитав де його сестра. Позивача в
квартирі свідок бачив декілька разів,
перешкод у користуванні квартирою йому
ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що є цивільним
чоловіком відповідача за первісним
позовом та проживає з нею у квартирі,
знає її брата (позивача), який
неодноразово приходив до квартири.
Позивач мав свої ключі від вхідних
дверей до квартири та самостійно
заходив до неї. В квартирі є ліжко для
позивача. Спору між сторонами щодо
проживання позивача у квартирі не має,
перешкод у проживанні не чинили.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведені обставини
неможливості проживання його та сина у
квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з вчиненням
перешкод у цьому з боку відповідача, а
тому в позові в цій частині слід також
відмовити.

Разом з тим, відмовляючи в позові в
частині вселення позивача у квартиру,
суд не вбачає підстав для задоволення
зустрічного позову про визнання ОСОБА_1
та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що
втратили право на користування
квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з не
проживають в ній більше шести місяців.

Відповідно до ст.47 Конституції України,
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст.48 Конституції України,
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Статтею 72 ЖК України визначено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є наймачем квартири та
зареєстрований в ній.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року №2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вбачається,
що в силу статті 61 ЖК України, саме
житлово-експлуатаційна організація, а
при її відсутності - підприємство,
установа, організація як наймодавець
можуть бути стороною в спорах, що
виникають з договорів найму жилого
приміщення, зокрема, саме вони вправі,
пред'являти позови про визнання
наймача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

При цьому, суд наголошує, що згідно ст.
ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України,
підставою для звернення з позовом до
суду є захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
позивача.

Проте, звертаючись з зустрічним
позовом ОСОБА_3 не вказала які її права
та інтереси порушено відповідачем за
зустрічним позовом, не доведено цього і
при розгляді справи в суді, а тому суд
вважає, що зустрічний позов до ОСОБА_1 є
необґрунтованим. Вимоги до
неповнолітнього ОСОБА_2 також
задоволенню не підлягають за
недоведеністю позову.

Враховуючи вищевикладене, в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити.

Однак, при розгляді справи судом було
встановлено наявність спору між
сторонами щодо порядку користування
квартирою АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира складається з трьох жилих
кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету,
балкону та коридору (технічний паспорт
а.с. 11,12).

Як вказувалося вище, в квартирі
зареєстровано 5 осіб, разом з тим, в ній
проживає чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_12 без
реєстрації шлюбу та з пояснень
відповідача займають кімнату під
номером 5, площею 17,50кв.м.

Тому, враховуючи обставини, що фактично
склалися при користуванні квартирою,
враховуючи, що кімнати під номером 5 та
під номером 6 мають майже однакову
площу, необхідність забезпечення
користуванням усіма мешканцями
квартири допоміжними нежитловими
приміщеннями, суд вважає за необхідне
встановити наступний порядок
користування квартирою:

- виділити в користування ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 житлову кімнату позначену на
плані під №5 площею 17,60кв.м.;

- виділити ОСОБА_3 з дітьми - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3
житлові кімнати, позначені на плані під
№6 площею 17,50кв.м. та під №7 площею
10,60кв.м.;

- кухню, коридор, туалет, ванну кімнату
та балкон залишити в спільному
користуванні сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, первісний
позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на сторін
пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В
И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах якого
діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Встановити наступний порядок
користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділити в користування ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
житлову кімнату позначену на плані під
№5 площею 17,60кв.м.;

- виділити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 з дітьми
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 житлові кімнати, позначені
на плані під №6 площею 17,50кв.м. та під №7
площею 10,60кв.м.;

- кухню, коридор, туалет, ванну кімнату
та балкон залишити в спільному
користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 - 243,60грн.
понесених витрат зі сплати судового
збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, який діє також в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на житло - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя
О. Й. Адамович