Справа № 739/157/14-ц Провадження №
22-ц/795/1970/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Наполов М. І. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Лакізи Г.П., Онищенко О.І.при
секретарі:Позняк О.М.за
участю:представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 29 серпня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення грошової компенсації
вартості 1/5 частки квартири, грошової
компенсації 1/2 частини спільно
нажитого рухомого майна, грошової
компенсації витрат на ремонт квартири,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що рішення
суду є незаконним, оскільки судом
неповно з'ясовані обставини справи.

Рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 29 серпня 2014 року позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що суд першої інстанції не врахував
особливості спору, який виник не з
усіма співвласниками, а тільки з
ОСОБА_7, старша донька відповідачка в
квартирі не проживає, будь-яких спорів
із нею з приводу володіння та
користування майном не має, також
відсутній спір з неповнолітніми
доньками апелянта. Судом не враховано,
що квартиру спільно використовувати
неможливо, що крім відповідача інші
співвласники не виявляли інтересу щодо
купівлі належної йому частки в
квартирі та не створювали будь-яких
перешкод у користуванні квартирою.
Судом не враховано, що відповідно до
ч.1ст.364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки, що є у спільній частковій
власності. За неможливістю такого
виділу у зв'язку з неподільністю речі
(ч.2 ст.183 ЦК України) співвласник, який
бажає виділу , має право на одержання
від інших співвласників грошової
компенсації або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки. На
думку апелянта, якщо спір виник саме з
одним із співвласників, а з іншими спір
відсутній, відповідно пред'являти
позов до цих осіб недоцільно, оскільки
підстави позову відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта - ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Так, в лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7, декілька
разів змінював предмет позову та
збільшував позовні вимоги. Остаточно
ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_7 на
його користь вартість грошової
компенсації за 1/5 частку у праві
спільної часткової власності в
квартирі АДРЕСА_1 - Сіверському в
розмірі 38129 грн., вартість грошової
компенсації 1/2 частки спільно нажитого
рухомого майна саме :двох крісел,
телевізору LG 2002 року
випуску,супутникової антени з тюнером,
софи з двома тумбами, ноутбук ACER
холодильника Indesit, газової плити Gefest,
пральної машини Candu, кухонний вугол,
мікрохвильова піч Panasonik, в розмірі 8120
грн., вартість1/2 грошової компенсації
за затрати понесені на реконструкцію
та ремонт квартири АДРЕСА_1, в сумі - 28079
грн. Всього ж позивач просив стягнути
з відповідача 74328 грн.

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що з
1999 року він без реєстрації шлюбу
проживав із відповідачкою. За час
проживання однією сім'єю він став
власником 1/5 частики квартири АДРЕСА_1.
Іншими співвласниками даної квартири є
відповідач ОСОБА_7, їх спільні діти
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також дочка
відповідачки ОСОБА_10 У зв'язку з
відсутністю будь-яких нормальних
побутових умов для проживання в
зазначеній квартирі, в даній квартирі
було зроблено відповідний ремонт,
купівля ж необхідних будматеріалів
здійснювалась за кошти позивача,
оскільки відповідачка не мала роботи,
яка б дозволяла їй за свої кошти
проводити великий обсяг робіт.

Крім того, під час сумісного проживання
між сторонами було набуто рухоме
майно, яке належить сторонам на праві
спільної сумісної власності, і про його
поділ сторони не домовилися.

Судом по справі встановлено, що сторони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1999 року.

Із 23.10.2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стали співвласниками
квартири АДРЕСА_1 по 1/5 частки кожному
власнику, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно (а.с.30).

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування
та розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Ст. 364 ЦК України визначено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

З положень цієї статті вбачається, що
одержання за свою частку компенсації
спрямовано на припинення права особи
на частку і особі слід вимагати
припинення свого права від всіх
співвласників, в іншому випадку її
право як співвласника не припиняється.
Крім того, законом не передбачено в
разі спору стягнення грошової
компенсації лише з одного із
співвласників, якщо їх є декілька.

Розглядаючи дану справу, судом першої
інстанції було враховано, що позивач є
співвласником 1/5 частки спірної
квартири. Відповідач ОСОБА_7 також є
співвласником 1/5 частки квартири. Також
судом було вірно враховано, що є ще і
інші співвласники, які мають також по 1/5
частці в спірному житловому приміщенні
і проживають в квартирі, а саме:
повнолітня дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_10, двоє
неповнолітніх дітей сторін у справі -
ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Незважаючи на це,
позивачем позовні вимоги на одержання
грошової компенсації вартості його
частки в зазначеній квартирі були
заявлені тільки до одного із
співвласників - ОСОБА_7, хоча виплата
одному із співвласників компенсації
грошової вартості майна провадиться
іншими співвласниками за згодою
співвласника; ніяких доказів, що
вартість частки позивача підлягає
стягненню тільки з ОСОБА_7 за наявності
ще трьох співвласників спірної
квартири суду позивачем не надано.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача
ОСОБА_7 на користь позивача грошової
компенсації в розмірі 38 129 грн., за 1/5
частку вартості його частки в квартирі,
що знаходиться у спільній частковій
власності.

При цьому, після усунення недоліків
позовної заяви і залучення до участі у
справі всіх співвідповідачів, які є
учасниками спільної часткової
власності, ОСОБА_6, може звернутися до
суду із позовом, про одержання
грошової компенсації вартості його
частки в квартир, що є у спільній
частковій власності.

Вирішуючи питання про відмову у
задоволенні позову в частині стягнення
? вартості ремонтних робіт в сумі 28 079
грн., по облаштуванню квартири, що
знаходиться у спільній частковій
власності, суд першої інстанції вірно
зазначив, що ухвалення рішення про
задоволення заявлених вимог тільки до
одного із п`яти співвласників квартири
буде суперечити вимогам ст.213 ЦПК
України та порушуватиме права та
охоронювані законом інтереси інших
співвласників.

Крім того, виходячи з положень ст.322 ЦК
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить ,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Таким чином, позивач своє
право на майно як власник здійснював у
своєму власному інтересі, в т.ч.
проживаючи спільно однією сім'єю з
ОСОБА_7, проводив ремонт квартири? щоб
така була придатна для постійного в
ній проживання позивача з
відповідачкою та їх дітей.

Виходячи із змісту ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ділиться
між ними в натурі. Присудження одному
з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення
другим з подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Враховуючи зміст зазначеної правової
норми, яка підлягає застосуванню,
конкретні обставини справи, що майно
можливо розділити в натурі, і ОСОБА_7,
бажає передати в натурі речі належні
їй спільно з ОСОБА_6, однак останній
бажає отримати лише грошову
компенсацію належної йому частки у
праві спільної сумісної власності, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову
ОСОБА_6, в задоволенні вимог щодо
стягнення із ОСОБА_7 8120 грн., грошової
компенсації вартості 1/2 частини
спільно нажитого рухомого майна.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: