20.10.2014 20.10.2014
20.10.2014 20.10.2014
Справа №
№ 2/359/1829/2014
РІШЕННЯ

Іменем
України

15 жовтня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді
Журавського В.В.

при секретарі
Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориспіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання особи
добросовісним набувачем земельної
ділянки, -

встановив:

27.06.2014 року позивач звернувсь до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 31.03.2006 року відповідач ОСОБА_2 на
підставі Договору купівлі-продажу
придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 0,0768 га, для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, кадастровий номер
:01:015:0113, що розташована в селі
Вишеньки на території Вишеньківської
сільської ради Бориспільського району
Київської області, та 21.08.2009 року
отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 920628, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 08.

27.08.2009 року відповідач ОСОБА_2 продала
третій особі ОСОБА_8 вищевказану
земельну ділянку, відповідно до
Договору купівлі-продажу.

На підставі Договору купівлі-продажу
від 12.10.2011 року він придбав зазначену
вище земельну ділянку в третьої особи
ОСОБА_8.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2012 року, залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 20.03.2012 року, позов ОСОБА_3,
поданий в травні 2011 року, задоволено,
визнано недійсним Договір
купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким
ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 спірну земельну
ділянку, та визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частку даної земельної
ділянки з тих підстав, що земельну
ділянку ОСОБА_2 придбала під час
перебування в шлюбі з ОСОБА_3, а продала
земельну ділянку без згоди останнього.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.06.2012 року
судові рішення скасовано, оскільки під
час укладення Договору купівлі-продажу
від 27.08.2009 року ОСОБА_2 надала нотаріусу
свідоцтво про розірвання шлюбу від
12.04.2005 року та копію сторінки свого
паспорта, на якій стояв штамп про
розірвання шлюбу з ОСОБА_3 від 12.04.2005
року, та в зв язку з наявністю
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2
про придбання земельної ділянки після
розірвання шлюбу, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково та визнано недійсним Договір
купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким
ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 спірну земельну
ділянку. Дане рішення суду ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 23.05.2013 року залишено без змін.

На даний час в Бориспільському
міськрайонному суді Київської області
розглядається цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про витребування
спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 та
повернення її у володіння ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у спільну власність.

Проте, на сьогодні не існує жодного
правочину або судового рішення, яким
була б скасована угода купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, вона була б
визнана недійсною або такою, що
укладена з будь-яким порушенням норм
чинного законодавства. Навпаки, саме на
підставі Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 12.10.2011 року він
(позивач) придбав у ОСОБА_8 цю земельну
ділянку, перехід права власності на яку
належним чином зареєстровано.

В зв язку з чим він просить визнати себе
добросовісним набувачем спірної
земельної ділянки, залишивши це майно у
його власності та скасувавши будь-які
обмеження у розпорядженні даним
обєктом права власності.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_9, який представляє
також інтереси третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ОСОБА_6, просили
задовольнити позов, підтримавши
письмовий текст позовної заяви та
пояснивши, що позивач є добросовісним
набувачем з підстав зазначених в
позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_10 в суді позов не визнали,
зазначивши, що такого способу захисту
як визнання добросовісним набувачем
чинним законодавством не передбачено.
Більше того, позивач не надав доказів
того, що його права як власника
порушено, в звязку з чим вони
підлягають захисту в порядку ст.392 ЦК
України.

Будучи викликаною до суду в якості
відповідача ОСОБА_2 просила відмовити в
задоволенні позову, не обгрунтувавши
свою позицію.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому
засіданні по суті справи нічого не
пояснила, зазначивши, що при вирішенні
спору покладається на розсуд суду.

Викликані в якості третіх осіб
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
та приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
в судове засідання не з явилися, надали
письмові пояснення, в яких зазначають,
що при посвідченні Договорів
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки було дотримано вимоги чинного
законодавства, в тому числі і щодо з
ясування сімейного положення сторін.
Також просили слухати справу в свою
відсутність.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 31.03.2006 року відповідач
ОСОБА_2 на підставі Договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 962
від 31.03.2006 року придбала у ОСОБА_7
земельну ділянку площею 0,0768 га, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий номер :01:015:0113, що
розташована в селі Вишеньки на
території Вишеньківської сільської
ради Бориспільського району Київської
області, та 21.08.2009 року отримала
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 920628,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 08.

27.08.2009 року відповідач ОСОБА_2 продала
третій особі ОСОБА_8 вищевказану
земельну ділянку, відповідно до
Договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 27.08.2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Бориспільського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 966.

В травні 2011 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8, третя особа
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки недійсним, визнання права
власності на ? частку земельної
ділянки.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3
посилався на те, що перебував з ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року до
12.04.2008 року, за час якого 31.03.2006 року ними
на підставі зазначеного вище Договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 962
від 31.03.2006 року було придбано спірну
земельну ділянку.

Після отримання 21.08.2009 року Державного
акту на право власності на земельну
ділянку на ім я ОСОБА_2 остання 27.08.2009
року без його згоди продала ОСОБА_8
вищевказану земельну ділянку.

На підставі Договору купівлі-продажу
від 12.10.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Бориспільського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за № 1517, позивач ОСОБА_1 придбав
зазначену вище земельну ділянку в
третьої особи ОСОБА_8.

Відповідно до рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2012 року, залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 20.03.2012 року, позов ОСОБА_3,
поданий в травні 2011 року, задоволено,
визнано недійсним Договір
купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким
ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 спірну земельну
ділянку, та визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частку даної земельної
ділянки з тих підстав, що земельну
ділянку ОСОБА_2 придбала під час
перебування в шлюбі з ОСОБА_3, а продала
земельну ділянку без згоди останнього.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.06.2012 року
судові рішення скасовано, оскільки під
час укладення Договору купівлі-продажу
від 27.08.2009 року ОСОБА_2 надала нотаріусу
свідоцтво про розірвання шлюбу від
12.04.2005 року та копію сторінки свого
паспорта, на якій стояв штамп про
розірвання шлюбу з ОСОБА_3 від 12.04.2005
року, та в зв'язку з наявністю
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2
про придбання земельної ділянки після
розірвання шлюбу, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06.02.2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково та визнано недійсним Договір
купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким
ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 спірну земельну
ділянку. Дане рішення суду ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 23.05.2013 року залишено без змін.

На даний час в Бориспільському
міськрайонному суді Київської області
розглядається цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про витребування
спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 та
повернення її у володіння ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у спільну власність.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Положеннями ч.1 ст.388 ЦК України
визначено, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

А відповідно до ч.3 цієї ж статті, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

В статті 392 ЦК України зазначено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності .

Разом з тим, добросовісність набуття -
це не предмет позову, а одна з обставин,
що має значення для справи, яка
підлягає доказуванню. У зв'язку з цим не
підлягають розгляду позовні вимоги про
визнання набувача майна добросовісним,
оскільки, відповідно до ст.338 ЦК
України, питання добросовісності
набуття майна є одним із фактів, що має
значення для вирішення справи і
встановлюється судом відповідно до
ст.214 ЦПК України.

Дане положення викладено в рішенні
Верховного Суду України від 19 січня 2011
року в справі № 6-13839св10.

Отже, враховуючи вищевикладене,
підстав для визнання позивача
добросовісним набувачем права
власності на земельну ділянку площею
0,0768 га, для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд, кадастровий номер :01:015:0113,
що розташована в селі Вишеньки на
території Вишеньківської сільської
ради Бориспільського району Київської
області, не має.

Також не має підстав для задоволення
вимог позивача про залишення земельної
ділянки площею 0,0768 га, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий номер :01:015:0113, що
розташована в селі Вишеньки на
території Вишеньківської сільської
ради Бориспільського району Київської
області, у його власності та скасувати
будь-які обмеження у розпорядженні
даним об'єктом права власності,
оскільки спору щодо вказаних вимог на
даний час не має, так як позивач не є
власником земельної ділянки,
відповідно до вимог ст.125 ЗК України.

Доказів протилежного, згідно вимог ч.1
ст.60 ЦПК України, позивач не надав.

Сплачений позивачем при подачі позову
судовий збір, відповідно до ст.88 ЦПК
України, необхідно звернути в дохід
держави, оскільки позов задоволенню не
підлягає.

З урахуванням наведеного, на підставі
рішення Верховного Суду України від 19
січня 2011 року в справі № 6-13839св10; ст.125
ЗК України; ст.ст.330, 388 ч.1 та ч.3, 392 ЦК
України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
приватний нотаріус Бориспільського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання особи
добросовісним набувачем земельної
ділянки площею 0,0768 га за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:015:0113, відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір звернути
на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене через
Бориспільський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у розгляді справи, але не
були присутні під час проголошення, на
протязі десяти днів з моменту
отримання копії рішення.

Суддя
В.В.
Журавський