АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/6406/2014
Головуючий у І інстанції: Волошин В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Охневській Т.В.,
Меєчко Д.П.,

Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Правекс-Банк», третя
особа: Відділ у справах сім'ї, молоді та
спорту Шевченківської в м. Києві
державної адміністрації про заборону
вчиняти дії, визнання недійсним
договору іпотеки, колегія суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач
ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до
ПАТ КБ «Правекс-Банк», третя особа:
Відділ у справах сім'ї, молоді та спорту
Шевченківської в м. Києві державної
адміністрації про заборону вчиняти
дії, визнання недійсним договору
іпотеки.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що між позивачем та відповідачем
укладено кредитний договір № 6-04507Р від
12 жовтня 2007 року, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 300 000
(триста тисяч) доларів США під 12,49%
річних строком з 12 жовтня 2007 року по 12
жовтня 2027 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між сторонами укладено договір іпотеки
№6-4507Р-1 від 12.10.2007 р. щодо квартири
АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що вказаний договір
іпотеки є нечинним, так як при
укладенні цього договору не були
враховані інтереси неповнолітніх
дітей позивача, а також те, що позивач
не являвся власником квартири на
момент укладання договору іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Правекс-Банк», третя
особа: Відділ у справах сім'ї, молоді та
спорту Шевченківської в м. Києві
державної адміністрації про заборону
вчиняти дії, визнання недійсним
договору іпотеки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт зазначає,
що листом від 04.09.2013 р. ПАТ КБ
«Правекс-Банк» визнав факт
дострокового повернення 200 000 (двісті
тисяч) доларів США, тобто апелянт
випереджає виплату кредиту, узгоджену
сторонами графіком платежів.

Крім того, вказує, що позовні вимоги
були заявлені в інтересах
неповнолітніх дітей, чого суд першої
інстанції не взяв до уваги.

Посилається, що зазначений договір
іпотеки є нечинним, так як при
укладенні цього договору не були
враховані інтереси неповнолітніх
дітей позивача, а також те, що позивач
не являвся власником квартири на
момент укладення договору іпотеки.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом першої інстанції було
встановлено, між позивачем та
відповідачем укладено кредитний
договір № 6-04507Р від 12 жовтня 2007 року,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у сумі 300 000 (триста
тисяч) доларів США під 12,49% річних
строком з 12 жовтня 2007 року по 12 жовтня
2027 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між сторонами укладено договір іпотеки
№6-4507Р-1 від 12.10.2007 р. щодо квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не сплачувались чергові
платежі, у зв'язку з чим у ПАТ КБ
«Правекс-Банк» виникло право на
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором, таким чином,
позовна вимога позивача про заборону
відповідачу висувати позивачу вимоги
про дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором є
безпідставною та такою, що не
ґрунтується на вимогах Закону.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову в частині позовних вимог про
заборону відповідачу вчиняти будь-які
дії, спрямовані проти позивача та (або)
членів його багатодітної сім'ї до
досягнення дітьми позивача повноліття
- зокрема заходи примусового стягнення,
звернення стягнення на належні
позивачу предмети застави за
договорами іпотеки від 12 жовтня 2007р. та
звернення із заявою до приватного
нотаріуса для вчинення виконавчих
написів на оригіналі договору іпотеки,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач наголошував, що діє на захист
прав та інтересів своїх малолітніх
дітей, однак зі змісту вступної частини
позову не вбачається, що позивач
звертався з вказаним позовом, і в
інтересах своїх дітей.

Крім того, суд першої інстанції
вирішив, що не підлягає задоволенню і
вимога позивача про визнання договору
іпотеки нечинним (недійсним) з моменту
підписання, оскільки на момент його
підписання позивач не був власником
цієї квартири, а законні права та
інтереси його дітей не були враховані.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції частково не
погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 04.09.2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Правекс-Банк» направило ОСОБА_2
вимогу про дострокове стягнення
заборгованості, яка станом на 04.09.2013
року склала 157 588, 06 доларів США, із них 98
750 доларів США - прострочений кредит;47
314, 06 доларів США - несплачені відсотки;
11 524, 00 доларів США - нарахована пеня, та
зазначено що розмір заборгованості
буде збільшено відповідно до умов
кредитного договору на дату фактичного
погашення боржником кредитних
зобов'язань.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, 12 жовтня 2007р. між
сторонами було укладено кредитний
договір, відповідно до п. 1.1. якого, банк
надає позичальникові кредит в
іноземній валюті на загальну суму 300000,0
дол. США для споживчих цілей, а також з
метою оплати страхових платежів згідно
з договорами страхування нерухомого
майна, укладення яких здійснюється на
підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14
даного договору. Кредит надається
позичальникові строком з 12 жовтня 2007р.
по 12 жовтня 2027р. зі сплатою 12,49 % річних
(п. 1.2. кредитного договору).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Розділом 7 «Права банку» кредитного
договору передбачено, що відповідач, як
кредитор має право вимагати від
позивача, як позичальника здійснювати
дострокове погашення кредиту, сплату
відсотків та пені відповідно до умов
кредитного договору.

Судом встановлено, що 04 вересня 2013р.
відповідачем було направлено позивачу
вимогу про дострокове виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором.

Таким чином, колегія суддів частково
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що частина позовних вимог, а
саме: вимога позивача про заборону
відповідачу висувати позивачу вимоги
про дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором є
безпідставною та такою, що не
ґрунтується на вимогах Закону.

Однак, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині заборони ПАТ КБ «Правекс-банк»
вчиняти будь-які дії, спрямовані проти
позивача та (або) членів його
багатодітної сім'ї, до досягнення
дітьми позивача повноліття, зокрема
заходи примусового стягнення та про
визнання недійсним з моменту
підписання договору іпотеки №6-045/07Р-1
від 12 жовтня 2007 року щодо квартири
АДРЕСА_1, є необгрунтованим, з огляду на
таке.

Колегія суду не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
зазначає, що посилання апелянта на те,
що договір іпотеки №6-4507Р-1 щодо
квартири АДРЕСА_1 є недійсним, так як
при укладенні цього договору не були
враховані інтереси неповнолітніх
дітей позивача, а також те, що позивач
не являвся власником квартири на
момент укладення договору іпотеки,
безпідставно не взяті до уваги судом
першої інстанції, виходячи із
наступного.

Договором іпотеки №6-4507Р-1 щодо
квартири АДРЕСА_1, а саме п. 6.2.
передбачено, що позичальник, члени його
сім'ї та родини, у випадку звернення
стягнення на передане майно,
зобов'язуються звільнити нерухоме
майно, яке вони займають, протягом двох
тижнів з моменту звернення стягнення
на предмет іпотеки. Позичальник
зобов'язується, у момент підписання
Договору іпотеки нерухомого майна,
надати нотаріально посвідчений
документ, що підтверджує відмову
членів його сім'ї та родини від права
користування нерухомим майном у
випадку звернення на нього стягнення.

Колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги, що на
момент укладення договору іпотеки
ОСОБА_2 не було набуто у власність
спірну квартиру, а саме не було
здійснено реєстрацію цього договору.
На момент укладення іпотечного
договору апелянтом було надано договір
купівлі - продажу від 12 жовтня 2007 року,
що документально підтверджує право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна після реєстрації
такого договору. Однак судом першої
інстанції не було взято до уваги
інтереси його неповнолітніх дітей,
оскільки суд встановив, що
неповнолітні діти апелянта ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 були народжені після укладення
договору іпотеки, та позивачем не було
надано підтверджуючих доказів
реєстрації ОСОБА_4 в спірній квартирі.

Суд першої інстанції керувався
положенням ст. 177 СК України, яким
регулюється правовідносинищодо
управління майном дітей.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що на час
укладення договору іпотеки малолітня
дитина позивача: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, як неповнолітня дитина
відповідно до Закону України «Про
захист дитинства» має право на частку
майна.

З матеріалів апеляційної скарги
та доданих до неї матеріалів
вбачається, що позивач надав суду
належні докази того, що на час
укладення оспорюваного договору
іпотеки старша дитина позивача - ОСОБА_4
мала право користування предметом
іпотеки.

Як вбачається з довідки форми №3
від 14.06.2003 р., виданої ОСОБА_2, він дійсно
проживав та був зареєстрований в
АДРЕСА_2, в приміщенні редакції ДП «ВПП
«Слава і честь», та є прописаний 14.09.1990
р. за місцем служби
батька-військовослужбовця. Склад сім'ї:
дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також суду надано докази, а саме
свідоцтво про державну реєстрацію
особи - підприємця серії НОМЕР_1 від
31.05.2005 р., з якого вбачається, що ОСОБА_2
був зареєстрований як фізична особа -
підприємець за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, з даних паспорту
ОСОБА_2 вбачається, що за вищевказаною
адресою він був зареєстрований до
04.09.2009 р., а в спірній квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований з 10.09.2009 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011 р. у
справі №2а-9777/10/2670 за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства оборони України про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання вчинити дії
встановлено, що 10.05.2006 р. на підставі
договору №19/05-06/01, укладеного між
філією «Укроборонбуд» ЦСБУ МОУ та ТОВ
«Балтекс» останньому продано
приміщення редакції газети, що в
подальшому було реалізовано іншим
особам. Також встановлено, що 26.04.2007 р.
позивача виселено з вказаного
приміщення без надання іншого житла.

Виходячи із вищевикладеного,
колегія суду приходить до висновку, що
суду надано належні та допустимі
докази, що 26.04.2007 р. сім'ю позивача у
складі : дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 виселено з
вказаного приміщення типографії,
розташованого в АДРЕСА_2, без надання
іншого житла.

За таких обставин, колегія суду
вважає, що на час укладення
оспорюваного договору іпотеки старша
дитина позивача - ОСОБА_4мала право
користування предметом іпотеки,
оскільки інше житло у неповнолітньої
дитини було відсутнє.

У відповідності зі статтею 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей під
час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону.Для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Керуючись нормами вищевказаного
Закону, який набув чинності з 2005 року,
колегія суду вважає, що договір №6-4507Р-1
від 12 жовтня 2007 року щодо квартири
АДРЕСА_1 є недійсним з моменту його
підписання, так як при укладенні цього
договору не були враховані інтереси
неповнолітньої дитини позивача, тому
рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Крім того, зважаючи на вимоги
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», колегія суду
вважає, що позовні вимоги щодо заборони
ПАТ КБ «Правекс-банк» вчиняти будь-які
дії, спрямовані проти позивача та (або)
членів його багатодітної сім'ї, до
досягнення дітьми позивача повноліття,
зокрема заходи примусового стягнення
теж є обґрунтованими та доведеними,
тому рішення суду першої інстанції в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
вимог апеляційної скарги про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
у справі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
Апеляційний суд задовольняє
апеляційну скаргу і скасовує рішення,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо заборони ПАТ КБ
«Правекс-банк» вчиняти будь-які дії,
спрямовані проти позивача та (або)
членів його багатодітної сім'ї, до
досягнення дітьми позивача повноліття
та визнання недійсним з моменту
підписання договору іпотеки №6-045/07Р-1
від 12 жовтня 2007 року щодо квартири
АДРЕСА_1 - скасувати, та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Правекс-Банк», третя особа:
Відділ у справах сім'ї, молоді та спорту
Шевченківської в м. Києві державної
адміністрації, про заборону вчиняти
дії, визнання недійсним договору
іпотеки - задовольнити частково.

Заборонити ПАТ КБ «Правекс-банк»
вчиняти будь-які дії, спрямовані проти
позивача та (або) членів його
багатодітної сім'ї, до досягнення
дітьми позивача повноліття, зокрема
заходи примусового стягнення.

Визнати недійсним з моменту підписання
договір іпотеки №6-045/07Р-1 від 12 жовтня
2007 року щодо квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: