Справа №442/5645/14-ц
Провадження №2/442/1877/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно по спадкуванню за
законом, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідачів, просить
визнати за нею в порядку спадкування за
законом право власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 35,0 кв.м., та
житловою 18,8 кв.м.. В обґрунтування
позову покликається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_4 і після
його смерті відкрилася спадщина на
його право спільної часткової
власності на вищезазначену квартиру.
Право спільної часткової власності на
таку також належить їй та її синам -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Крім цього, інших
спадкоємців, які претендують на
спадщину немає. Більше того, її діти
відмовились від своїх часток у
спадщині на її користь.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, подавши заяву про розгляд
справи без її участі та підтримання
позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання подав заяву про розгляд
справи у його відсутності, відносно
задоволення позову покладається на
думку суд.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
з'явилися, подавши заяви про визнання
позову та розгляд справи без їх участі.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.12), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13) був
сином для позивачки ОСОБА_1 і після його
смерті відкрилася спадщина частку у
квартирі АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи і
часом її відкриття є день її смерті, а
згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок смерті.

У відповідності до вимог статей 1222, 1261,
1262 ЦК України право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті, а в
разі його відсутності, право на
спадкування за законом одержують в
рівних частках діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
До спадкоємців другої черги за законом
віднесено рідних братів та сестер
спадкодавця, його бабу та діда як з боку
батька, так і з боку матері. Передбачене
коло спадкоємців першої та другої
черги за законом є вичерпним.

Стаття 1272 ЦК України визначає, що якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Способом захисту
цивільних прав та інтересів, згідно ст.
16 цього Кодексу, може бути, зокрема,
визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України
закріплено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод визначено: кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Стаття 17 Загальної декларації прав
людини проголошує, що кожна людина має
право володіти майном як одноособово,
так і разом з іншими.

Поряд з цим, з свідоцтва на право
власності на квартиру, виданого ВАТ
«Дрогобицького заводуправління
будівельних матеріалів» від 27.01.1998 року
(а.с.5) квартира АДРЕСА_1, згідно ухвали
Дрогобицької міської ради №411 від
15.06.2000- а.с.14), загальною площею 35, кв.м.,
житловою площею 18,8 кв.м належить на
праві приватної спільної сумісної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 (а.с.5-7).

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Водночас за змістом цієї ж
статті згоди особи, право якої на
частку у спільному майні припиняється,
на отримання компенсації за його
частку не потрібно.

Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ,
яку можна поділити без втрати її
цільового призначення, є подільною (ч. 1
ст. 183). Відтак визначальним для виділу
частки або поділу будинку в натурі,
який перебуває у спільній частковій
власності, є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників
(правові висновки Верховного Суду
України за 1 півріччя 2013 року).

Питання чи частка є незначною, підлягає
вирішенню судом у кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи,
як і висновок про істотність шкоди та
особливостей об»єкта, який є спільним
майном, а ст. 364 та ст. 365 ЦК України є
взаємовиключними і одночасно
застосовані бути не можуть (ухвала
Верховного Суду України від 23.06.2010 року
у справі №6-22505св09).

З огляду на наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать
про те, що : позивачка, як спадкоємець за
законом І черги, фактично вступила в
управління і володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживала
разом з спадкодавцем до дня смерті,
продовжує проживати у спірній квартирі
(будинкова книга-9-11), те що за життя
спадкодавець не визначив своєї частки,
те, що є неможливим поділ квартири та
встановлення спільного користування
сумісно, через недостатність
внутрішніх площ житла; те, що
відповідачі, які є власниками своїх
часток у квартирі, які є незначними,
відмовляються від своїх часток в
корить позивачки та не претендують на
спадкове майно, тому враховуючи вимоги
справедливості, добросовісності,
розумності та з урахуванням прав та
інтересів усіх співвласників, суд
приходить до переконання щодо
можливості припинення права власності
відповідачів на частки у спірній
квартирі, та визнання за позивачкою
права власності на спірну квартиру.

Таким чином визнання відповідачами
пред'явленого позову не суперечить
закону та не порушують, права свободи
чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 88,89, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Припинити право власності спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,0
кв.м., житловою площею 18,8 кв.м

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,0
кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. в порядку
спадкування.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Суддя
А.П. Івасівка