Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Парінової І.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - житлово-будівельний
кооператив «Нива» про поділ майна
подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 13 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 22 липня 2014 року,

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
будівельний кооператив «Нива» (далі -
ЖБК «Нива»), про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 18 червня 1983
року по 15 червня

2009 року вона з відповідачем перебувала
в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу
ними було придбано автомобіль ГАЗ 2410 1989
року випуску, який зареєстровано за
відповідачем, гараж в гаражному
кооперативі «Чураївна» та грошові
вклади на депозитних рахунках
відповідача ОСОБА_4

Посилалася на те, що сторони не можуть
досягти згоди щодо поділу спільного
майна подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 13 червня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 22 липня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визначено ідеальні частки подружжя в
автомобілі ГАЗ 2410, державний номерний
знак НОМЕР_1 по Ѕ частині кожному без
його реального розподілу і залишено
його у спільній частковій власності

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
придбаний за спільні кошти автомобіль
підлягає розподілу в рівних частинах
без його реального поділу, оскільки в
силу положень ст. 71 СК України жодна зі
сторін не внесла на рахунок суду Ѕ
частину ринкової вартості автомобіля.
Позивачка не доказала наявність
грошових коштів на час припинення
шлюбних відносин, а спірний гараж
знаходиться лише в користуванні
відповідача.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

З обставин справи вбачається, що з 18
червня 1983 року по 15 червня

2009 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Установлено, що в 1996 році за спільні
кошти подружжя було придбано
автомобіль ГАЗ 2410, 1989 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
зареєстровано за ОСОБА_4

За змістом ст. 22 КпШС України, яка була
чинною на час виникнення
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Отже, вказаною нормою передбачено
презумпцію віднесення придбаного під
час шлюбу майна до спільної сумісної
власності подружжя. До спільного майна
подружжя відносяться придбані під час
шлюбу будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня

1998 року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України», який втратив чинність з 21
грудня 2007 року, роз'яснено, що,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна. При цьому
належить виходити з того, що відповідно
до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною
сумісною власністю подружжя є нажите
ними в період шлюбу рухоме і нерухоме
майно, яке може бути об'єктом права
приватної власності (крім майна,
нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України зазначених обставин
справи, положень закону та роз'яснень
не врахував; доводів осіб, які беруть
участь у справі у достатньому обсязі не
перевірив; належним чином не встановив
обсяг спільного майна подружжя про
поділ якого заявлено позов, та не
здійснив його поділ відповідно до
закону обсяг майна, що підлягає поділу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3, звертаючись до суду з указаним
позовом, просила виділити їй гараж в
гаражному кооперативі «Чураївна» на
суму 64 800 грн, посилаючись на те, що під
час шлюбу з відповідачем за спільні
кошти був придбаний спірний гараж.
Проте суд доводів позивачки не
перевірив, не з'ясував, кому саме
належить спірний гараж, обмежився
посиланням відповідача, що гараж
перебуває лише в користуванні ОСОБА_4

На підтвердження доводів позовної
заяви про розподіл спільних грошових
коштів позивачка посилалась на
виписки з банку щодо відкриття ОСОБА_4
депозитних рахунків у період
перебування в шлюбі.

Відхиляючи надані виписки з банку щодо
наявності грошових коштів на особистих
рахунках ОСОБА_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк»
станом на

9 квітня 2009 року, суд зазначав, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження того, що дані кошти
перебувають на рахунку відповідача на
день розгляду справи.

Крім того, поза увагою суду залишилося
те, що якщо ніхто не бажає плати за
частку, то визначається ідеальні
частки.

При цьому суд не врахував, що договори
на вклад «Стандарт» було укладено між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 10 березня
2009 року та 16 березня 2009 року (а.с. 161, 164,
т.1) тобто в період перебування
останнього в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 та не з'ясував наявність
грошових коштів на час припинення
шлюбних відносин, не дав належної
оцінки даним договорам, випискам з
рахунків тощо.

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, на
зазначені порушення уваги не звернув.

Вище викладене свідчить про те, що суди
не дали належної оцінки всім доказам у
справі, допустили неправильне
застосування норм матеріального
закону, припустилися порушень норм
процесуального права та, які згідно з ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 13 червня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 22 липня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукГоловуючий
О.С. Ткачук Судді:В.С. Висоцька М.К.
Гримич В.М. Колодійчук О.В. Кафідова
І.К. Парінова О.В. Умнова І.М.
Фаловська