Справа № 350/1013/14-ц
Номер провадження 2/350/533/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді
Калиній Г.В.

з участю: секретаря судового засідання
Видойник І.П.

позивачки
ОСОБА_1

представника відповідача
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
та знесення самочинно встановленої
огорожі,-

В С Т А Н О В И В :

У своїй позовній заяві позивачка
просить постановити рішення, яким
зобов'язати відповідача знести
самочинно влаштовану суцільну огорожу
на межі між їхніми земельними
ділянками, що розділяє їх
домоволодіння, самим відповідачем або
за його рахунок.

У судовому засіданні позивачка
свої позовні вимоги підтримала та
пояснила, що її чоловік є власником
домоволодіння, яке знаходиться по
АДРЕСА_1. Також йому належить земельна
ділянка розміром 0,0819 га для
будівництва та обслуговування
зазначеного домоволодіння.

Відповідач проживає по сусідству
з ними та має у власності домоволодіння
та земельну ділянку площею 0,1082 га.

У вересні 2013 року відповідач
самовільно, без виготовлення проектної
документації та відповідного дозволу
сільської ради, без погодження з її
чоловіком, як суміжнім
землекористувачем, встановив огорожу з
металопрофільних листів висотою 1 метр
80 сантиметрів на бетонному бордюрі
висотою 30 сантиметрів, чим порушив
будівельні норми.

На її звернення виконавчим
комітетом Сливківської сільської ради
відповідач був попереджений про
недопустимість проведення робіт по
встановленню огорожі. Проте,
незважаючи на попередження, відповідач
встановив огорожу, чим порушив
добросусідські відносини та створив їй
незручності, що проявляються у
затіненні її подвір»я, літньої кухні та
земельної ділянки, що може призвести до
шкідливого впливу на стан її здоров»я
та здоров»я членів її сім»ї.

Не заперечує, що огорожа відповідачем
встановлена на його власній земельній
ділянці, межі земельної ділянки, що
перебуває у власності її родини,
відповідачем не порушені.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що чоловік позивачки
та відповідач ОСОБА_3 дійсно мають у
власності суміжні земельні ділянки,
їхні домоволодіння знаходяться у по
сусідству. На межі своєї земельної
ділянки відповідач дійсно встановив
зазначену позивачкою огорожу.

Вважає, що будівельними нормами
не регламентована висота,
конфігурація , тип, зовнішній вигляд
чи будь - які інші параметри огорожі,
а при порушенні будівельних норм право
вимоги стосовно знесення незаконно
збудованих об»єктів належить
відповідним органам державної влади.

Крім того вважає, що позивачка з
порушенням будівельних норм збудувала
літню кухню, яку відповідно до
виданого будівельного паспорта слід
було розташувати на відстані 4, 17 м від
межі земельної ділянки ОСОБА_3
Збудувавши літню кухню на відстані 1, 6
м від межі земельної ділянки ОСОБА_3
позивачки сама створила умови для її
затінення.

Вислухавши сторін та вивчивши
матеріали справи суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Чоловік позивачки ОСОБА_5 є власником
домоволодіння, яке знаходиться по
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею, 0,
0819 га для будівництва та
обслуговування зазначеного
домоволодіння, що підтверджується
копією витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності (а. с. 4, 5) та
копією Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 601486 (а. с. 6).

Відповідач є власником
домоволодіння та земельної ділянки,
яка знаходиться у АДРЕСА_2, що
підтверджується копіями договорів
дарування від 21 серпня 2014 року (а. с. 8, 9),
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 601467 (а. с. 10)
та довідки № 202, виданої Сливківською
сільською радою 23 вересня 2013 року (а. с.
11).

Належна відповідачу земельна
ділянка та земельна ділянка, що
належить позивачу ОСОБА_5 є суміжніми,
що підтверджується копією схеми
розташування та розмірів земельних
ділянок під забудовою ОСОБА_5 та ОСОБА_3
(а. с. 14).

Відповідач ОСОБА_3 на межі своєї
земельної ділянки влаштував огорожу з
металопрофільних листів висотою 1 метр
80 сантиметрів на бетонному бордюрі
висотою 30 сантиметрів, що
підтверджується копією листа
Рожнятівської РДА № Б-657 від 11 жовтня 2013
року (а. с. 12).

Посилання заступника голови
райдержадміністрації у зазначеному
листі на те, що при влаштуванні огорожі
відповідач "спричинив порушення
Будівельних норм 441-72*" судом оцінюються
критично, з врахуванням того, що
зазначені будівельні норми
встановлені постановою Держбуду СРСР
від 26 травня 1972 року № 99 та були
"Вказівками по проектуванню
огороджень площадок і дільниць
підприємств, будівель і споруд» і
жодним чином не стосуються
встановлення огорож між сусідніми
домоволодіннями у сільській
місцевості. Діючими в Україні
державними будівельними нормами
висота такої огорожі та її щільність не
регламентовані.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил, а згідно ч. 7
цієї ж статті у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Таким чином, виходячи зі змісту
зазначеної норми однією з підстав для
задоволення позову є наявність припису
про усунення порушень та відомостей
про те, що особа яка здійснила
самочинне будівництво від перебудови
відмовляється.

За змістом ст. 38 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності» у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших
осіб, істотного порушення будівельних
норм є неможливою, посадова особа
органу державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
визначенням

строку для добровільного виконання
припису.

У разі якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у
приписі, орган державного
архітектурно-будівельного контролю
подає позов до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсацію витрат,

Даною нормою Закону визначено
державний орган - інспекція державного
архітектурно - будівельного контролю,
якій надане право звернення до суду з
позовом про знесення самочинно
збудованого об'єкта.

Згідно ст. 104 ЗК України, власники
та землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше.

Відповідно до ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який враховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право, в тому числі
шляхом знесення будівлі у різі
порушення прав власника і неможливості
усунення цих порушень іншим способом.

Виходячи із змісту зазначених норм,
власник майна повинен довести, факт
створення йому перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до положень ст. ст. 10,
60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Аналізуючи досліджені судом
надані позивачкою докази та норми
закону суд приходить до висновку, що
позивачка не довела своїх позовних
вимог. Зокрема, позивачкою до
матеріалів справи не додано жодних
доказів про існування приписів,
виданих інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
про усунення відповідачем порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності.

Також позивачка не надала жодних
доказів того, що встановлена
відповідачем огорожа створює їй
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належною їй літньою
кухнею та земельною ділянкою, зокрема
того, що огорожа перешкоджає
природному освітленню її житлових
приміщень та подвір»я. У матеріалах
справи відсутні документи про
дослідження рівня інсоляції житлових
приміщень позивачки. Питання про те, чи
створює наявність огорожі для неї чи її
сім»ї будь-які шкідливі наслідки,
відповідними спеціалістами не
досліджувалось.

Крім того, з наявної у матеріалах
справи копії будівельного паспорта на
забудову земельної ділянки, виділеної
індивідуальному забудівнику ОСОБА_5 (а.
с. 53, 54) вбачається, що літню кухню слід
було розташовувати на відстані 4,17
метра від межі земельної ділянки
відповідача, проте літня кухня
споруджена на відстані 1, 6 метра від
межі земельної ділянки ОСОБА_3 із
значним відхиленням від проектної
документації на забудову земельної
ділянки. Цей факт також
підтверджується копією листа
Рожнятівської РДА № Б-657 від 11 жовтня 2013
року (а. с. 12).

За змістом п. 25 постанови № 6 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2013 року «Про
практику застосування судами стаття 376
ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» відхилення
від вимог будівельних норм і правил,
які не є істотними, не порушують прав
інших осіб та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно - технічним
вимогам і правилам експлуатації,
незначне відхилення від місця
розташування не можуть бути підставою
для задоволення вимог про знесення
об'єкта.

Суд не вбачає підстав для висновку, що
встановлена відповідачем огорожа
створює позивачці будь - які перешкоди
у користуванні її домоволодінням та
земельною ділянкою чи іншим чином
порушує її права та законні інтереси.
Тому приходить до висновку, що позовні
вимоги є недоведеними, а тому
безпідставними і не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод та знесення
самочинно встановленої огорожі
відмовити, за його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано - Франківської області через
Рожнятівський районний суд протягом
десяти днів з часу виготовлення його
повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя :