Справа № 195/1403/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року с-ще
Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Тетеревятникова
А.П., при секретарі Мартиновій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради
Томаківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на житловий
будинок у порядку спадкування за
заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Зорянської сільської ради
Томаківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на житловий
будинок у порядку спадкування за
заповітом.

Свій позов він обґрунтовує тим, що
звернувся до Томаківської державної
нотаріальної контори отримати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_2, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря, Томаківського
району Дніпропетровської області, про
що постановою від 13.08.2014 року було
відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
оскільки в договорі на право побудови
будинку та безстрокового користування
земельною ділянкою від 23.09.1954 року, що
підтверджує право власності на
нерухоме майно з реєстрацією в бюро
технічної інвентаризації по АДРЕСА_1 не
відповідає дійсній адресі
розташування спадкового нерухомого
майна по АДРЕСА_2.

Відповідно довідки Зорянської
сільської ради від 14.08.2014 року за № 220
записи погосподарських книг починаючи
з 1987 року свідчать, що власником
житлового будинку до дня своєї смерті
був ОСОБА_2. Довідка від 24.07.2014 року за
№191 свідчить, що згідно архівних
документів, назва вулиці АДРЕСА_1 не
значилась.

Невідповідність адреси житлового
будинку виникла внаслідок того, що за
часів колишнього СРСР існував інший
територіально - адміністративний поділ
і відповідно в період 1954 - 1957 років,
житловий будинок обліковувався по
АДРЕСА_1.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
пункті 3.1 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», при вирішенні
спорів про визнання права власності на
спадкове майно судам слід керуватися
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у самих
спадкодавців на момент закінчення
будівництва будинків, зокрема
положеннями ЦК УРСР 1963 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами. За змістом п. 62
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах. За змістом зазначених
нормативних актів виникнення права
власності на житлові будинки, споруди
не залежало від державної реєстрації
цього права. До компетенції виконкомів
місцевих рад відносилось також питання
узаконення цих будівель та внесення
записів про право власності на будинки
за громадянами у погосподарські книги
місцевих рад. Тобто записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності.

Із технічного паспорту, виготовленого
обласним комунальним підприємством КП
«Томаківське бюро технічної
інвентаризації» ДОР» вбачається, що
ОСОБА_2, являвся власником житлового
будинку «А» загальною площею 83,2 кв. м.,
та господарськими будівлями: літня
кухня «З» загальною площею 26,7 кв. м.,
сарай «Б» загальною площею 29,5 кв. м.,
сарай «В» загальною площею 6,5 кв. м.,
сарай «Г» загальною площею 7,9 кв. м.,
сарай «Е» загальною площею 6,7 кв. м.,
сарай «И» загальною площею 7,95 кв. м.,
погріб «Д» загальною площею 4,53 кв. м.,
гараж «Ж» загальною площею 21,7 кв.м.
Будинок та інші господарські будівлі,
не є аварійними та придатні до
користування.

Згідно з висновком КП «Томаківське
БТІ» ДОР» дійсна вартість житлового
будинку з господарськими будівлями
станом на 10.02.2014 року складає 66667
гривень.

Згідно архівних даних КП «Томаківське
БТІ» ДОР» власником домоволодіння є
ОСОБА_2.

Присадибну земельну ділянку, на якій
розташований житловий будинок за
зазначеною адресою розташування, він
оформив згідно діючого спадкового
законодавства у власність, що
підтверджується наявним у нього
Державним актом на право приватної
власності на землю, який виданий ОСОБА_2
№119 і в якому Державним нотаріусом
вчинено відповідний запис, що
посвідчує його право власності за
реєстровим №2303.

У своїй письмовій заяві позивач
просить суд розглянути справу за його
відсутності у судовому засіданні і
підтримує позов повністю.

Відповідач, Зорянська сільська рада
Томаківського району
Дніпропетровської області, у своїй
заяві просить суд розглянути справу за
відсутності свого представника та
вирішити спір на користь позивача.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності у судовому засіданні
сторін, що скористалися своїм правом
відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, на
підставі наявних доказів, які є
достатніми для вирішення справи по
суті заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Томаківського
району Дніпропетровської області
помер ОСОБА_2, смерть якого
зареєстрована в Книзі реєстрації
смертей за актовим записом №21.

Об'єктом спадщини за позовом являється
житловий будинок по АДРЕСА_1, на який
позивач і просить суд визнати за ним
право власності.

Як наголосив Пленум Верховного Суду
України у п. 2 постанови №7 від 30.05.2008
року справи про спадкування
розглядаються судами за правилами
позовного провадження за наявності
інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з постанови від 13.08.2014
року державного нотаріуса
Томаківської ДНК видати ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом неможливо, так як надано
документ, що підтверджує право
власності на нерухоме майно
зареєстроване у 1957 році в АДРЕСА_1, що не
відповідає дійсній адресі
розташування будинку.

Договір на право побудови будинку та
безстрокового користування земельною
ділянкою від 23.09.1954 року, укладений між
виконавчим комітетом Марганецької
міської ради депутатів трудящих та
ОСОБА_3, свідчить, що забудовник
зобов?язувався побудувати житловий
будинок на відведеній для цих цілей
земельній ділянці та отримати
відповідний акт про виконання
будівництва у відділі комунального
господарства.

Право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, згідно відповідного штампу
Марганецького бюро інвентаризації від
10.07.1957 року, зареєстровано за ОСОБА_2

Позивач стверджує, що на час
будівництва будинку та його реєстрації
існував інший
адміністративно-територіальний
устрій, а тому у подальшому адреса
змінилася.

Відповідно довідки Зорянської
сільської ради від 14.08.2014 року №220
виданої на підставі записів
погосподарських книг, починаючи з 1987
року, власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до
дня смерті був ОСОБА_2. Довідка від
24.07.2014 року №191 свідчить, що згідно
архівних документів, назва вулиці
АДРЕСА_1 не значилась.

Із технічного паспорту, виготовленого
обласним комунальним підприємством КП
«Томаківське бюро технічної
інвентаризації» ДОР» вбачається, що
ОСОБА_2, являвся власником житлового
будинку «А» загальною площею 83,2 кв. м.,
та господарськими будівлями: літня
кухня «З» загальною площею 26,7 кв. м.,
сарай «Б» загальною площею 29,5 кв. м.,
сарай «В» загальною площею 6,5 кв. м.,
сарай «Г» загальною площею 7,9 кв. м.,
сарай «Е» загальною площею 6,7 кв. м.,
сарай «И» загальною площею 7,95 кв. м.,
погріб «Д» загальною площею 4,53 кв. м.,
гараж «Ж» загальною площею 21,7 кв.м.
Будинок та інші господарські будівлі,
не є аварійними та придатні до
користування.

Згідно архівних відомостей КП
"Томаківське БТІ" ДОР" власником
домоволодіння в АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

Право власності на житловий будинок
набувається в порядку, який був чинним
на час завершення його будівництва.

У 1957 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" та прийнятою
відповідно до цього Указу постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків", в яких, зокрема,
було визначено умови та правові
наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом і постановою
підставою виникнення в громадянина
права власності на житловий будинок
був факт збудування ним цього будинку з
додержанням вимог зазначених актів
законодавства та прийняття будинку в
експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Таким чином, з урахуванням того, що з
часу завершення спадкодавцем
будівництва будинку змінилася адреса
його розташування суд вважає можливим
встановити юридичний факт, що ОСОБА_2
дійсно володів з 1957 року спадковим
майном.

Між тим, суд не вбачає порушень прав чи
законних інтересів осіб у разі
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Зі
спадкової справи вбачається, що
позивач єдиний, хто звернувся після
відкриття спадщини до державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2
Заповіт складений спадкодавцем на
користь позивача, яким перший
розпорядився усім своїм майном.

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом видане 15.12.2011 року
підтверджує, що позивач отримав у
спадок 0,12 гектарів земельної ділянки
призначеної для підсобного
господарства.

Позивач надав суду копію пенсійного
посвідчення НОМЕР_1, що дає йому право
на відповідні пільги як інваліду
другої групи гахворювання.

Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір" від сплати судового
збору звільняються позивачі віднесені
до другої групи інвалідності.

Суд вважає необхідним розподілити
судові витрати відповідно до ч. 3 ст. 88
ЦПК України стягнувши їх з відповідача
у дохід держави в сумі 666,67 гривень від
вартості нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 - 215,
256 ЦПК України, ст. 227 ЦК Української
РСР, ст.ст. 1216, 1218, 1268 ЦК України,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, суд

ВИРІШИВ:

Встановити факт володіння ОСОБА_2, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житловим будинком з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_2, право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1 відповідно
технічного паспорта.

Стягнути з Зорянської сільської ради
Томаківського району
Дніпропетровської області в дохід
держави судовий збір по розгляду
справи в сумі 666 (шістсот шістдесят
шість) гривень 67 копійок на р/р 0339
МФО 805012, код платежу: 36729802, отримувач
УДКУ у Томаківському районі ЄДРПУ 2890765
банк ГУДКУ в Дніпропетровській
області.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Томаківський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: А. П. Тетеревятников