У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 25 вересня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання правочину фіктивним, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 02 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати недійсним договір
дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 червня 2013 оку між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 й посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу (далі
-ХМНО) ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог
позивачі посилались на те, що за
договором купівлі-продажу від 24 лютого
1999 року ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
рівних частинах кожний набули право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, житловою площею 49,4 кв. м,
загальною площею 71,2 кв. м.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 24 травня 2013 року на
1/4 частку вищевказаної квартири,
зареєстрованої за ОСОБА_6, був
накладений арешт.

Однак, не дивлячись на це, 10 червня 2013
року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8
посвідчено договір дарування спірної
частки квартири ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7

Вважають, що вказаний правочин містить
ознаки фіктивності, оскільки у сторін
правочину відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині, тобто, волевиявлення сторін
договору не відповідає їх волі.
Укладений правочин мав на меті змінити
титульного власника належної ОСОБА_6
частки квартири, через зловживання
спиртним та веденням асоціального
способу життя останній сам не міг
висловити своє волевиявлення вільно та
свідомо, тому його інтереси
представляли за довіреностями різні
представники.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 02 липня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_10
просять скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
відсутності доказів щодо вчинення
правочину без наміру створення
правових наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

За змістом ст. 234 ЦК України, фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

При цьому, обидві сторони правочину не
мають наміру на настання наслідків,
передбачених ним.

Про те, що ОСОБА_6 мав намір передати
свою ј частку у квартирі АДРЕСА_1 саме
ОСОБА_7 свідчить і його заповіт на
користь останнього, складений 31 серпня
2012 року, тобто за рік до
укладення ним договору дарування.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди попередніх інстанцій з
урахуванням встановлених обставин
справи обґрунтовано дійшли висновку
про відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, рішення Київського
районного суду м. Харкова від 30 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 02 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

'