АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2688/14
суді 1 інстанції: Зубов О.С.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 06 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 12 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання право спільної сумісної
власності подружжя та його поділ та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання майна особистою
приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що з вересня 1999 року вони з
відповідачем стало проживати однією
родиною, вели спільне господарство та
мали спільний бюджет. 18.11.2006 року
сторони зареєстрували шлюб, який
рішенням суду від 12.07.2013 року було
розірвано. За час спільного проживання
сторін, за спільні кошти ними було
придбано наступне майно: 25.12.2003 року 48/100
частин житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1; 27.12.2009 року дачний будинок із
земельною ділянкою НОМЕР_2 у
кооперативі «Дорожник», с. Кринки
Цюрупинського району Херсонської
області та у 2012 році автомобіль
«Мерседес» 1986 року випуску, д/н НОМЕР_1.
Враховуючи те, що відповідач в
добровільному порядку відмовляється
поділити спільне сумісне майно з
посиланням на те, що воно оформлене на
нього, а тому і належить йому, просила:

1) встановити факт проживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 однією родиною як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу у період з
вересня 1999 року по 18.11.2006 рік.

2) визнати право спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
48/100 частин житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.; на дачний будинок із
земельною ділянкою НОМЕР_2 у
кооперативі «Дорожник», с. Кринки
Цюрупинського району Херсонської
області, вартістю 4000 грн.; на автомобіль
«Мерседес», 1988 року випуску, д.н. НОМЕР_1,
вартістю 45000 грн.

3) здійснити реальний розподіл
спільного сумісного майна сторін
виділивши ОСОБА_5 48/100 частин житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 40
000 грн.; ОСОБА_4: дачний будинок із
земельною ділянкою НОМЕР_2 у
кооперативі «Дорожник», с. Кринки
Цюрупинського району Херсонської
області вартістю 4 000 грн. та автомобіль
«Мерседес» 1986 року випуску, д/н НОМЕР_1
вартістю 45 000 грн.

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом посилаючись
на те, 18.11.2006 року між сторонами було
укладено шлюб. Зазначає, що
відповідачем були отримані від своїх
батьків грошові кошти, внаслідок
продажу житлового будинку, та на
зазначені кошти ОСОБА_4 придбав
автомобіль марки «Мерседес», 1988 року
випуску д/н НОМЕР_1, на даний час
вартістю 45 000 грн. Враховуючи те, ОСОБА_4
придбав вказаний автомобіль за кошти
отримані ним в якості дарунку від
батьків та на момент придбання
зазначеного автомобіля, відповідач за
зустрічним позовом перебувала у
декретній відпустці, не працювала та не
мала будь-якого доходу, просив: визнати
за ОСОБА_4 право особистої приватної
власності на автомобіль «Мерседес» 1986
року випуску, д/н НОМЕР_1.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 12 червня 2014 року у
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права спільної сумісної власності
подружжя на 48/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 та його поділ
відмовлено. Позов ОСОБА_3. до ОСОБА_4 про
визнання права спільної сумісної
власності подружжя та поділ дачного
будинку із земельною ділянкою НОМЕР_2 у
кооперативі «Дорожник», с. Кринки,
Цюрупинського району, Херсонської
області і автомобіль «Мерседес»,1986
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 та їх поділ - задоволено.

Визнано право особистої власності
ОСОБА_4 на автомобіль «Мерседес», 1986
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартістю 45000 грн.

Визнано право особистої приватної
власності ОСОБА_3 на дачний будинок із
земельною ділянкою НОМЕР_2 у
кооперативі «Дорожник», с. Кринки
Цюрупинського району Херсонської
області вартістю 4000 грн.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20500
грн. в рахунок компенсації за
перевищення частки в спільної
власності.

Додатковим рішенням суді від 16 червня
2014 року у задоволені зустрічного
позову ОСОБА_4 -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в частині відмови
у визнанні права спільної сумісної
власності на 48/100 частин житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 та його
поділ скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги в цій
частині задовольнити.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник ОСОБА_4 її доводи не
визнав, рішення суду вважає законним
та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання права спільної
сумісної власності подружжя на 48/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 та
його поділ, суд першої інстанції
виходив з підстав недоведеності
позивачем придбання будинку
відповідачем внаслідок їх, як членів
сім'ї, спільної праці та не
спростувала доводів відповідача щодо
особистого придбання ним будинку за
власні доходи.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що з вересня 1999 року
по 2006 рік сторони проживали сумісно.

18.11.2006 року вони уклали шлюб (а.с.11), який
рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 12.07.2013 року розірваний.

25.12.2003 року між ОСОБА_6 (продавець) та
ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
останній купив за 10800 грн. належні
продавцеві 48/100 частин житлового
будинку літ. «А», житловою площею 30,3
кв.м., загальною площею 66,6 кв.м. з
сараєм-гаражем літ. «Б» туалетом літ.
«В», гаражем літ «Г», спорудами № 1,2,
огорожею № 3,4,5, мостінням І, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 465 кв.м. Право
власності на вказаний житловий будинок
зареєстровано у Херсонському
державному бюро технічної
інвентаризації 29.07.2004 року за № 607217
(а.с.14-16).

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" (у редакції, яка була чинною на
момент спірних правовідносин), спори
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з пунктом 1 статті
17 Закону України "Про власність",
відповідних норм ЦК Української РСР та
з урахуванням пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 20 "Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності". Правила статей 22,
28, 29 КпШС України в цих випадках не
застосовуються.

Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону "Про
власність", у редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 29 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(статті 16 Закону "Про власність", статті
22 КпШС України), а й майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
або майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю
(пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2
статті 17 Закону України "Про
власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім'ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю, слід установити не лише
обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами внаслідок спільної
праці.

Сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності на половину майна за
кожною зі сторін.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, яка,
відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Однак, в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК
України позивачем не було доведено, що
спірний будинок був придбаний
внаслідок спільної праці, ведення
спільного господарства, побуту та
бюджету, внаслідок чого суд першої
інстанції дійшов вірного та
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволені позову в частині визнання
48/100 частин житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Посилання апелянта на придбання в
грудні 2001 року сторонами за сумісні
кошти собаки рідкої породи Мастіно
Неаполітано, яка народила 6 цуценят та
від продажу останніх через клуб
собаководів сторони одержали грошові
кошти, які в подальшому було передано
як передплату за частину будинку, до
уваги колегією суддів не беруться. Так,
згідно витягу із національної
племінної книги собак України, ОСОБА_3 є
власником собаки Мастіно Неаполітано
лише з 07.11.2003 року (а.с.86). Крім того,
позивачем не надано доказів на
підтвердження суми грошових коштів
отриманих від продажу цуценят,
здійснення передплати за частину
будинку саме з коштів отриманих з
продажу цуценят.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про підтвердження
факту сумісного проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вересня 1999
року та ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету,
прийняття участі у спільних витратах,
спрямованих на забезпечення
життєдіяльності сім'ї свідками ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, як на підставу визнання
спірного майна спільною сумісною
власністю, оскільки для визнання за
особою, яка проживає з іншою особою без
укладення шлюбу, права власності на
частку у спірному майні, набутому до 01
січня 2004 року, ця особа має надати
належні та допустимі докази про власну
участь у набутті цього майна. Сам по
собі факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу без визначення
ступеня її участі працею і коштами у
створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання за нею права власності на
половину спірного майна. Разом з тим,
покази свідків в силу положень ч. 2 ст. 59
ЦПК України не є допустимим доказом на
підтвердження зазначених обставин.

За таких обставин, висновки місцевого
суду щодо відсутності правових підстав
для задоволення позову в частині
визнання 48/100 частин житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належним
чином мотивовані, підтверджуються
матеріалами справи, узгоджуються з
нормами матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини. При
цьому, суд дав належну оцінку зібраним
у справі доказам, висновки щодо яких
обґрунтовано виклав в мотивувальній
частині рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду, а тому
підлягають відхиленню, а рішення суду в
частині відмови у визнанні 48/100 частин
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та його поділ залишенню без
змін.

Враховуючи те, що рішення суду в іншій
частині не оскаржується, а тому в силу
принципу диспозитивності колегія
судів йому юридичної оцінки не надає.

Керуючись ст.ст.303, 307,308 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 12 червня 2014 року в
частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні
позову про визнання права власності на
48/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1
та про його реальний поділ залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: