Справа
№491/1436/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
Ананьївський районний суд Одеської
області

в складі: головуючого Дорош В. В.

при секретарі Гула О. Р.,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті Ананьєві
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач посилається на те, що
являється спадкоємицею 17/25 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1. Дане
житло належало її батькові - ОСОБА_3, а
після його смерті матері ОСОБА_4.
Так як ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4
померла, то відповідну частину
вказаного житла, позивач переоформила
на своє ім'я в якості спадку.

Також зазначає, що її батько являвся
інвалідом та учасником Великої
Вітчизняної війни, тому
архітектурно-будівельний відділ
виконкому Ананьївської районної ради 10
травня 1977 року надав йому дозвіл на
будівництво гаражу для легкового
автомобіля. Для можливості
користуватися даним гаражем, батькові
наділили 4 метри для проїзду до
вказаного гаража, про що була зроблена
відмітка у відповідній технічній
документації. Крім того, виділена для
проїзду територія являється двором
загального користування.

Власником другої частини вище
зазначеного житла являється її рідний
брат, відповідач по справі - ОСОБА_2,
який не дає змоги повноцінно
користуватися проїздом, висказує
різного роду претензії щодо
користування двором загального
користування, заперечує проти
використання даного проїзду за
призначенням, а нещодавно взагалі
поставив огорожу безпосередньо перед
входом до приміщення.

Крім того зазначає, що має намір
продати належне їй житло з
господарськими будівлями та спорудами,
в тому числі і гаражем, однак незаконні
дії відповідача обмежують її в правах
по розпорядженням її власністю,
внаслідок чого вона позбавлена
можливості продати дану нерухомість,
котра руйнується та значно зменшується
в своїй вартості, тому вимушена
звернутись до суду, у зв'язку з чим
просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач
в повному обсязі підтримала вимоги
викладені у позовній заяві і дала
відповідні пояснення викладені у
позовній заяві з урахуваннями
письмових заперечень проти заяви та
клопотання представника відповідача
наданих суду від 10.07.2014 року( а.с. 87- 88).
Просить суд задовольнити її позов та
вирішити розподіл земельної ділянки
відповідно 2-го варіанту визначеного
експертизою.

Представник відповідача ОСОБА_5
в судовому засіданні не визнала вимоги
позовної заяви ОСОБА_1 посилається в
своїх поясненнях на письмові
заперечення із яких вбачається, що «в
провадженні Ананьївського районного
суду Одеської області знаходиться
цивільна справа № 491/1436/13-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1, являються незаконними,
безпідставними та необґрунтованими, а
тому необхідно відмовити позивачу в
задоволенні цього позову в частині
щодо усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, з наступних
підстав:

Позивач в своїх вимогах ґрунтується на
тому, що їхньому батькові ОСОБА_6 було
надано дозвіл від 10.05.1977 № 48 для
будівництва гаража для легкового
автомобіля розміром 3,25 м. на 4,5 м., але
чомусь зазначає, що дозвіл надано було
як учаснику Великої Вітчизняної війни.
Хоче зазначити, що на початок війни
ОСОБА_3 виповнилось 10 років, рік
народження ІНФОРМАЦІЯ_6, і тому він не
являвся учасником та інвалідом Великої
Вітчизняної війни.

Також позивач зазначає, що було
зроблено відповідну відмітку в
технічній документації про надання
проїзду до вказаного гаража, а
відповідно зазначеній документації
від 04.11.2011 року спірна територія
належить до площі загального
користування.

Дозволом від 10.05.1977 року №48 будівництво
гаражу передбачалось як прибудова до
літньої кухні, позначеною на плані
літерою «В», але відповідно до
«Технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок»
станом на 04.02.2011 року, гараж
прибудований до сараю, позначеного
літерою «Б», отже на ділянці, що не була
виділена на вказані цілі.

Згідно «Характеристики будинку,
господарських будівель та споруд»
вказаний гараж зазначений літерою «Д»
загально площею 9,3 кв. м., довжиною 3,30 м.,
шириною 2,40 м., що не відповідає
вмістимості легкового автомобілю, так,
як мінімальні розміри місць
зберігання автомобілів у гаражах
потрібно приймати: довжина - 5,0 м,
ширина - 2,5 м (Державні будівельні норми
України «автостоянки і гаражі для
легкових автомобілів»).

Також не зрозуміло як вказана будівля
під літерою «Д» відповідно до
«Технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок»,
може належати позивачці, коли
відповідно до «свідоцтва на спадщину
за законом» спадкова справа №181-34,
спадкоємицею майна ОСОБА_7 є його
дружина ОСОБА_8, яка успадкувала після
його смерті 09.04.1984 року 8/25 чистини
житлового будинку та сарай літерою «Д»,
сарай літерою «Ж», що знаходяться в
АДРЕСА_1, і належали ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва приватної власності на 8/25
частини домоволодіння №204 від 26.04.1967
року.

Згідно Заповіту від 17.07.1998 року,
написаним ОСОБА_9 -він ОСОБА_2 є
спадкоємцем цілої частки зазначеного в
заповіті на його користь майна що
належала ОСОБА_9, яка померла 16.01.2000
року, тому має законне право на вказані
будівлі, що підтверджується
«Свідоцтвом на право на спадщину за
заповітом», спадкова справа №173/2008.

При визначенні меж в натурі просить суд
врахувати та забезпечити йому доступ
до зазначених будівель для
користування та обслуговування.

Володіє частиною будинку, що становить
житлової площі 34,4 кв.м., спірна земельна
ділянка від стіни його будинку і до
огорожі по ширині складає 3 м., довжина
належної йому частини будинку, до якої
прилягає земельна ділянка - 10м., в стіні
будинку розмішені 3 вікна житлових
кімнат, які виходять на спірну земельну
ділянку, що унеможливлює проживання в
зв'язку з задимленням, яке буде
виникати в наслідок проїзду
автомобіля, а також в разі проїзду під
стінами будинку (без додержання
мінімальної відстані від будинку їм.)
призведе до його руйнації.

Згідно з п. 1 ст.377 коментованої статті
ЦКУ, до власника нерухомості
обов'язково переходить право власності
чи право користування землею за умови
незмінності цільового призначення і
розміру ділянки, ч. 2 п. 1 коментованої
статті передбачає, що коли у договорі
про відчуження житлового будинку,
будівлі чи споруди розмір земельної
ділянки не визначений, до набувача
переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Державними будівельними нормами
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень ДБН 360-92"
(затверджених наказом
Держкоммістобудування від 17 квітня 1992
р.№ 44) зазначено, що мінімальна ширина
проїздів з однобічним рухом складає - 3,5
м. на відстані не ближче 5 м. від стін
будинку, також вказаними нормами
зазначено, що для догляду за будівлями
і здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати не менше 1,0 м., а в зв'язку
з необхідність облаштувати мостіння
для захисту фундаменту шириною не
менше 1 метру, а для просадкових ґрунтів
- 1,5 м. (будинок просідає в стінах є
тріщини), отже якщо врахувати всі
обставини, а саме - що з ширини 3
метрової земельної ділянки не менше
одного метру належить йому для
обслуговування належної частини
будинку, а 2 м належить до загального
користування на які також претендує
при розмежуванні, то проїзд легкового
автомобілю не є технічно і фізично
можливим.

На суміжній з їх земельною ділянкою є
проїзд шириною 5 м. до
багатоквартирного будинку що
знаходиться за адресою АДРЕСА_2 також є
можливість проїзду до належної
позивачці частини будинку, але вона з
нез'ясованих причин не бажає ним
користуватись (хоча усна згода сусідів
була отримана), тому що на її думку
проїзд відноситься до
багатоквартирного будинку, але
положенням ч.3 ст. 83 ЗК України яким
передбачено, що до земель комунальної
власності, які не можуть передаватися у
приватну власність належать землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Отже, з наведених вище підстав, вимоги
позивача, щодо виділення їй проїзду для
легкового автомобіля до гаража
задоволенню не підлягають.

Позивачем також зазначено, що вона має
намір продати будинок та належні до
нього будівлі та споруди. Хоче
зазначити, з дня смерті спадкодавці
ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_7) в належній їй
частині будинку ніхто не проживає,
догляд за ним власницею не
здійснюється, вимушений був поставити
декоративну зйомну огорожу з хвірткою
шириною 90 см., як захист від собак та
незаконного вторгнення крадіїв, також
хоче зазначити, що позивач має вільний
прохід до належної їй чистини будинку.

Вказана огорожа проходить по границі
належної йому по закону частини
будинку і аж ні як не знаходиться, як
зазначає позивач «перед входом її
будинку».

Пред'явивши вимогу про зобов'язання
судом щодо нього не чинити перешкод в
користуванні «проїздом», у зв'язку із
нібито протиправними діями, та
неправомірну поведінку - насамперед,
звертає увагу суду на те, що підставою
для пред'явлення вимог щодо усунення
перешкод у здійсненні позивачем права
користування землею мають бути належні
та допустимі докази щодо вчинення ним,
як відповідачем неправомірних дій
спрямованих прямо або опосередковано
на свідоме порушення прав позивача на
володіння чи користування земельною
ділянкою.

У відповідності до ч.1 ст. 125 Земельного
кодексу України, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації, а також, як
передбачено ч. З вказаної вище правової
норми, приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

Документ, що посвідчує право власності
чи право постійного користування
земельною ділянкою, згідно ч. 1 ст. 126
Земельного кодексу України, є
державний акт.

З 2013 року право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень". (Стаття 126 в редакції Закону
№ 1066-УІ від 05.03.2009; із змінами, внесеними
згідно із Законами № З521-VI від 16.06.2011, №
5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI
від 07.07.2011.

Позивачем було прийнято в 2011 році у
спадок будинок і зроблено проектне -
технічну документацію, в якій
зазначено існуючий розподіл земельної
ділянки як володіння яке склалося, отже
нею було погоджено та їй було відомо
про існуюче землекористування.

Просить суд звернути увагу на те, що між
власниками будинку, як попередніми так
і теперішніми склався певний порядок
користування земельною ділянкою,
врахувати та дослідити ці обставини
для надання можливості нормального
користування будинком і здійснення
догляду за ним.

Позивач просить суд, на підстав ст. 79, 88
ЦПК України, стягнути повну вартість
витрат, понесених нею при зверненні до
суду та сплачених витрат на правову
допомогу згідно наданих нею
документів, але документів, що
підтверджують сплату вказаних
платежів до копії позовної заяви, що
була направлена йому як відповідачу, як
і клопотання щодо призначення
землевпорядної експертизи додані до
заяви не були.

Що є прямим порушенням ст. 120 ЦПК
України, яка зазначає, позивач повинен
додати до позовної заяви її копії та
копії всіх документів, що додаються до
неї, відповідно до кількості
відповідачів і третіх осіб.

Просить суд звернути увагу, на те, що ст.
86 ЦПК України зазначено - кошти на
оплату судової експертизи вносяться
стороною, яка заявила клопотання про
проведення експертизи, тому просить
витрати на експертизу перекласти на
заявницю.

В зв'язку з тим, що на даний час є
безробітним і перебуває на обліку в
Ананьївському районному центрі
зайнятості як шукаючий роботу, просить
суд врахувати його майновий стан та не
перекладати судові витрати на нього, що
були понесені позивачем при зверненні
до суду та сплачених нею витрат на
правову допомогу (стаття 82. ЦПК України
відстрочення та розстрочення судових
витрат, зменшення їх розміру або
звільнення від їх оплати).

Так як позивачка свідомо не бажала
домовитись щодо розподілу земельної
ділянки в 2011 році замовила розробку
технічної документації зі складання
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою в ПП
«Відамак», (ліцензія №390660 серія АВ
видана 23.08.2008 року) не поставивши його
до відому, хоча як співвласник
земельної ділянки повинен був знати
про вказані обставини.

При встановленні в натурі меж
земельної ділянки без погодження з ним
як співвласником цієї ділянки
позивачем були самовільно визначені
межі і тільки замовивши у вказаній
організації таку ж послугу щодо
виготовлення документів (квитанція №631
від 05.10.2011 р.), йому вдалось зупинити
самовільний розподіл земельної
ділянки.

При таких обставинах, на підставі
вищевикладеного просить суд відмовити
позивачу в задоволенні його вимог в
частині про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
вирішити розподіл земельної ділянки
відповідно 3-го варіанту визначеного
експертизою.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, а також
дослідивши матеріали справи, які
сторони вважають за достатніми для
вирішення справи по суті (а.с.6-18, 30-37),
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
необхідно задовольнити частково, з
урахуванням відсутності фактів
чинення перешкод в користуванні
проїздом, який використовується
сторонами.

Крім того відповідач ОСОБА_2,
шляхом встановлення огорожі без згоди
співвласників не порушив вимоги ст.103
ЗК України відповідно до якої
землекористувачі повинні обирати такі
способи користування земельною
ділянкою відповідно до її цільового
призначення, при яких
землекористувачам земельних ділянок
завдається найменше незручностей, що
не знайшло свого підтвердження у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ( а.с. 50 - 73).

Враховуючи дії, поведінку
сторін при вирішенні конфліктних
ситуацій, а також враховуючи їх особи
та встановлені в судовому засіданні
обставини, суд вважає за необхідним
задовольнити вимоги, щодо
встановлення порядку користування
земельною ділянкою найбільш
відповідно до її цільового
призначення, при яких
землекористувачам земельних ділянок
завдається найменше незручностей, по
варіанту 3 висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

З урахуванням задоволених
вимог позивача, суд вважає за
необхідне судові витрати покласти на
сторони у рівних частках, з урахуванням
наданих доказів.

Керуючись ст. 377, 391 ЦК
України, ст.ст. 42,103 ЗК України, ст. ст.60,
79, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Встановити порядок роздільного
користування земельною ділянкою, що
розташована в АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у відповідності з розмірами
часток у нерухомому майні з
дотриманням вимог державних
будівельних норм, а саме щодо
забезпечення проїзду (проходу)
співвласників до своїх частин
домоволодіння, а також забезпечення
обслуговування та експлуатації стін
житлового будинку та господарських
будівель, враховуючи визначений статус
земельної ділянки, що забезпечує
загальний проїзд шириною 4,37 м у дворову
частину багатоквартирного житлового
будинку по АДРЕСА_3.

Визначити у користування ОСОБА_1
земельну ділянку площею 2551кв.м, що
відповідає 17/25 частин у нерухомому
майні по АДРЕСА_1 та забезпечує проїзд
до гаражу літ «Д».

Межа частини земельної ділянки, що
виділяється співвласнику ОСОБА_1 з
часткою 17/25 частин домоволодіння:

- від відмітки 13,30 по існуючій огорожі
на відстані 2,95м до стіни будинку та по
осьовій лінії розподілу квартири №1 та
№2 житлового будинку літ «А»;

- з місця примикання квартири №1
(сторінка 14 цивільної справи) та
прибудови літ «а» поворот направо на
відстань 5,50м до існуючої огорожі;

- поворот наліво по існуючій огорожі №7
на відстань 13,82м;

- поворот наліво на відстань 10,0м по
існуючій огорожі №7;

- по існуючій огорожі №7 на відстані
30,58м поворот наліво на відстань 25,50м до
межі з суміжним домоволодінням по
АДРЕСА_4;

- поворот направо по межі з
домоволодінням по АДРЕСА_4 на відстані
30,58м до тильної огорожі;

- поворот направо на відстань 54,0м по
існуючій тильній межі;

- поворот направо по існуючій
конфігурації межі з суміжним
домоволодінням по АДРЕСА_5 до фасадної
огорожі на відстань 98,35м (29,0м+21 ,85м+31
,0м+16,50м);

- поворот направо на відстань 5,80м по
існуючій огорожі;

- поворот направо на відстань 2,0м по
існуючій огорожі;

- поворот наліво по існуючій фасадній
огорожі №1 на відстань 12,70м (до вихідної
точки).

Межа частини земельної ділянки, що
виділяється співвласнику ОСОБА_2 з
часткою 8/25 частин домоволодіння:

- від межі з домоволодінням по АДРЕСА_5
на відстані 1,50м поворот направо на
відстань 13,30м;

- поворот наліво до стіни будинку та по
осьовій лінії розподілу квартири №1 та
№2 житлового будинку літ «А»;

- з місця примикання квартири №1
(сторінка 14 цивільної справи) та
прибудови літ «а» поворот направо на
відстань 5,50м до існуючої огорожі;

- поворот наліво по існуючій огорожі №7
на відстань 13,82м;

- поворот наліво на відстань 10,0м по
існуючій огорожі №7;

- по існуючій огорожі №7 на відстані
30,58м поворот наліво на відстань 25,50м до
межі з суміжним домоволодінням по
АДРЕСА_4;

- поворот наліво по межі з
домоволодінням по АДРЕСА_4 на відстані
4,67м (26,42м+13,50м+14,75м) по існуючій межі до
фасадної огорожі на в'їзді;

- поворот наліво на відстань 4,0м по
існуючим в'їзним воротам;

- поворот наліво на відстань 13,30м (до
вихідної точки).

Даний варіант забезпечує :

- прохід та проїзд до частин
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що знаходяться у
фактичному користуванні
співвласників;

- відстань від стін житлового
будинку - 1 ,0 м, що відповідає вимогам
п.3.25 (ДБН 360-92** «Градостроительство.
Планировка и застройка городских и
сельских поселений»).

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод в користуванні визначеною цим
рішенням земельною ділянкою ОСОБА_1 і
належними їй господарськими будівлями.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Ананьїв, Одеської області,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Ананьївським РВ УМВС України в
Одеській області 04.06.1999 році,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженки
м. Ананьїва Одеської області, паспорт
серії НОМЕР_4 виданий Ананьївським РВ
УМВС України в Одеській області 10.12.1999
року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - 407
гривень 35 копійок судових витрат.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1 щодо демонтажу огорожі та
стягнення всіх витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Дорош В. В.

Рішення набуло законної
сили "__"__________________20__ року.

Оригінал судового рішення
знаходиться в матеріалах цивільної
справи №491/1436/13-ц Ананьївського
районного суду Одеської області.