Ухвала

Іменем України

18 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької
В.С. Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Красногвардійського
виконавчого комітету м.
Дніпропетровська, управління
житлового господарства міської ради м.
Дніпропетровська, Третьої державної
нотаріальної контори м.
Дніпропетровська про визнання
заповіту недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що вона є власницею
однієї кімнати у комунальній квартирі
АДРЕСА_1 та з 1982 року перебуває в черзі
на поліпшення житлових умов. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сусідка -
ОСОБА_6, яка була власницею іншої
кімнати, площею 12 кв. м, у тій же
квартирі. ЇЇ спадкоємцем за заповітом є
ОСОБА_5, яка є медичною сестрою та
доглядала її до дня смерті. Посилаючись
на те, що указаний заповіт суперечить
Конституції України та ст. ст. 50, 54 ЖК
України, позивачка просила визнати
заповіт ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 травня
2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення її позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі поданих сторонами доказів,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що заповіт, складений
ОСОБА_6, яка була власником сусідньої
кімнати у комунальній квартирі, що
складає 42/100 частин квартири), права
позивача не порушує. Крім того, право
власності заповідача не оспорено.

Отже, підстав, передбачених ЦК України,
для скасування заповіту (визнання його
недійсним) ОСОБА_4 не довела, хоча саме
це було її процесуальним обов'язком (ст.
ст. 3, 10, 60 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С.
Висоцька В.С.
Кафідова О.В.