Справа № 2-22/13 Головуючий у І інстанції
Заріцький С.М.Провадження № 22-ц/780/96/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Токар Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 18 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Головне управління
юстиції в м.Києві про визнання права на
спадщину, встановлення додаткового
строку для прийняття спадщини і
визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, який в
серпні 2011 року було уточнено і
доповнено.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 просили змінити черговість
одержання права на спадкування і
надати позивачам право на спадкування
за законом спадщини після смерті
ОСОБА_4 разом із ОСОБА_3 як спадкоємцям
першої черги за законом, надати
позивачам додатковий строк для
прийняття спадщини у 15 днів з дати
набрання рішенням суду законної
сили, визнати недійсним та скасувати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 27.01.2009 року на прості іменні
акції ВАТ «ЕСМАШ» та скасувати
реєстровий запис від 27.01.2009 року,
визнати недійсним та скасувати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.05.2007 року на нерухоме
майно (АДРЕСА_2) та скасувати реєстровий
запис від 03.05.2007 року, визнати законним
відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР
успадкування та прийняття спадщини за
фактом фактичного вступу в управління
та володіння спадковим майном (раніше
вказаним житловим будинком) 23.08.2000 року
ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
23.08.2000 року ОСОБА_1 на підставі ст.549 ЦК
УРСР 1963 року після смерті її батька
ОСОБА_5 було успадковане нерухоме
майно, а саме: житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2.
Посилались на те, що ОСОБА_1 є рідною
сестрою ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. На час його смерті
вказане спадкове майно не було
зареєстроване за ОСОБА_4, який до дня
своєї смерті проживав разом із
родиною позивачів в АДРЕСА_1. Вважали,
що відповідно до ст.1268 ЦК України
прийняли спадщину, так як проживали
разом із спадкодавцем, а відповідач
ОСОБА_3 за таких обставин права на
спадкування немає.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, в якій просять рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення,
яким заявлений ними позов
задовольнити, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, недоведеність
обставин, що мають значення для
справи та грубе порушення норм
матеріального і процесуального
права.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 24 грудня 2013 року матеріали
цивільної справи повернуто до
Вишгородського районного суду
Київської області для вирішення
питання про ухвалення додаткового
рішення, оскільки рішення суду не
містило висновків щодо змінених і
уточнених позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Додатковим рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 12
травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 18 квітня 2013 року
в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив
із того, що ОСОБА_1 відповідно до
ст.ст.1258, 1259 ЦК України не доведено
підстав для зміни черговості
одержання права на спадкування після
смерті спадкодавця ОСОБА_4 та
надання права на спадкування за
законом після смерті спадкодавця.

Твердження ОСОБА_1 про тривале
опікування над своїм братом, надання
йому матеріальної допомоги, оскільки
він був у безпорадному стані,
визнані судом недоведеними.

Також суд вказав про відсутність
підстав для визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,
необґрунтованість і недоведеність
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно із ст.1258 ЦК України спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Статтею 1259 ч.2 ЦК України визначено,
що фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його
смерті відкрилась спадщина на
належне йому майно.

На час своєї смерті ОСОБА_4 з 22
листопада 1975 року проживав в
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3

Спадкування майна після смерті
ОСОБА_4 здійснювалось за законом.

Встановлено, що 9 листопада 2006 року
ОСОБА_3 як дружина спадкодавця, яка
відноситься до першої черги
спадкоємців за законом, подала в
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4 (том 2 а.с.10)

6 лютого 2007 року ОСОБА_2 подав в
Подільську державну нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4, проте 13 лютого
2007 року нотаріусом Чотирнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_2 повідомлено, що він
не відноситься до числа спадкоємців
майна померлого ОСОБА_4 (том 2 а.с.18).

Вбачається, що спадкове майно
складається із житлового будинку із
надвірними спорудами, розташованого
по АДРЕСА_2 та простих іменних акцій
ВАТ «ЕСМАШ» кількістю 105 штук.

3 травня 2007 року державним
нотаріусом Чотирнадцятої Київської
державної нотаріальної контори
видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно якого
ОСОБА_3 як дружина ОСОБА_4 є
спадкоємицею майна і спадкове майно
складається із житлового будинку із
надвірними будівлями та спорудами,
розташованого по АДРЕСА_2. (Том 1 а.с.257).

27 січня 2009 року державним
нотаріусом Чотирнадцятої Київської
державної нотаріальної контори
видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно якого
ОСОБА_3 як дружина ОСОБА_4 є
спадкоємицею майна і спадкове майно
складається з простих іменних акцій
ВАТ «ЕСМАШ» кількістю 105 штук. (том 1
а.с.258).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З врахуванням встановлених обставин
справи та вказаних вимог закону, а
саме: ст.ст.1261, 1258, 1259, 1268 ЦК України,
суд першої інстанції прийшов до
законного і обґрунтованого висновку
про відсутність правових підстав для
зміни черговості одержання права на
спадкування, визнання права на
спадщину, визначення додаткового
строку для прийняття спадщини та
визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину.

Позивачі не довели свого позову, що
є їх обов'язком відповідно до вимог
ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Також колегія суддів враховує, що у
даній справі відповідно до ч.3 ст.61
ЦПК України не підлягають
доказуванню обставини, які
встановлені у іншій цивільній
справі, у якій брали участь ті самі
особи.

Так, рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 25
грудня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного
нотаріуса Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
головного управління юстиції у
м.Києві Карпенко Надії Дмитрівни,
комунального підприємства Київської
обласної ради «Вишгородське бюро
технічної інвентаризації»,
Чотирнадцятої Київської державної
нотаріальної контори, треті особи:
Ясногородська сільська рада, Головне
управління юстиції у Київській
області, Вишгородська районна
державна нотаріальна контора про
визнання недійсними договору
дарування, нотаріальної дії, договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на майно - в позові
відмовлено. (том 3 а.с.126-127).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 13 травня 2010 року рішення

Вишгородського районного суду
Київської області від 25 грудня 2009 року
залишено без змін. (том 3 а.с.128-130).

Вказаними судовими рішеннями
встановлено, що житловий будинок по
АДРЕСА_2 не входив до складу
спадщини, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_5, а є спадковим майном
після смерті ОСОБА_4.

За свого життя ОСОБА_5 розпорядився
належним йому майном і 31 жовтня 1995
року подарував вказаний житловий
будинок своєму сину ОСОБА_4

Єдиним спадкоємцем майна після
смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3
як спадкоємець за законом першої
черги (ст.1261 ЦК України), видане їй
свідоцтво про право на спадщину
відповідає вимогам закону.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є
спадкоємцями за законом першої черги
після смерті ОСОБА_4.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що
суд першої інстанції не дослідив
доказів про те, що ОСОБА_4 дійсно
потребував стороннього опікування,
іншої допомоги через похилий вік,
тяжкі хвороби та безпорадний стан,
не витребував матеріалів спадкової
справи померлого ОСОБА_4 не
заслуговують на увагу із таких
підстав.

Як вбачається із справи, рішення
суду судом надано оцінку доказам
сторін з дотриманням вимог ст.ст.57-61
ЦПК України.

Позивачами відповідно до вимог ч.2
ст.1259 ЦК України не доведено, що
спадкодавець ОСОБА_4 був у
безпорадному стані, а позивачі
протягом тривалого часу опікувались,
матеріально забезпечували та
надавали іншу допомогу
спадкодавцеві.

До матеріалів справи приєднано копію
спадкової справи до майна померлого
ОСОБА_4 (том 2 а.с.9-55).

Інші доводи апелянтів на те, що суд
необґрунтовано відмовив позивачам у
клопотанні про зупинення провадження
у справі в зв'язку з тим, що у
провадженні Подільського районного
суду м.Києва перебуває інша справа
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання шлюбу недійсним, не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачами не доведено неможливість
розгляду цієї справи до вирішення
іншої справи про визнання шлюбу
недійсним.

Правових підстав для зупинення
провадження у справі, визначених п.4
ст.201 ЦПК України у суду не було.

Доводи апелянтів на порушення судом
норм процесуального права, а саме:
статей 42, 74, 213, п.3 ч.1 ст.207, ст.213 ЦПК
України також не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.309
ЦПК України зазначені апелянтами
порушення норм процесуального права
не призвели до неправильного
вирішення справи.

Доводи апелянтів на те, що суд
розглянув не всі позовні вимоги, не
розглянув вимог ОСОБА_2 підлягають
відхиленню, оскільки ці позовні
вимоги вирішені додатковим рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 12 травня 2014
року, яке окремо оскаржується в
апеляційному порядку

Інші доводи апеляційної скарги про
неповне з'ясування обставин,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та грубе
порушення норм матеріального і
процесуального права є
необгрунтованними, законність і
обґрунтованість рішення не
спростовують.

Керуючись ст. 308,315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 18 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: