Справа № 137/1056/14-ц Провадження №
22-ц/772/2860/2014Головуючий в суді першої
інстанції Желіховський В. М.Категорія
30Доповідач Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:
Головуючого судді : Медяного В.М.,
Суддів : Матківської М.В., Медвецького
При секретарі : Агеєвій Г.В.,
За участю сторін у справі: відповідача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року, -

в с т а
н о в и в :

У травні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення коштів. Посилається на те, що
він являється власником автомобіля
Мерседес-Бенц 213 д/з НОМЕР_4. З його
дозволу 04.12.2012 року автомобілем керував
відповідач у справі ОСОБА_2, який
порушив правила дорожнього руху, в
результаті чого не справився із
керуванням та вчинив
шляхово-транспортну пригоду, що
підтверджується постановою про
притягнення його до адміністративної
відповідальності.

В результаті ДТП даний автомобіль було
пошкоджено, у зв'язку з чим, відповідно
до висновку авто товарознавчого
дослідження, вартість якої становить
529,20 грн., йому було заподіяно
матеріальну шкоду на суму 52 148,31 грн.
Тому він вважає за необхідне стягнути з
відповідача завдану йому майнову шкоду
в розмірі 52 148,31 грн., а також понесені
витрати за проведення авто
товарознавчої експертизи в розмірі 599,20
грн. та понесені ним судові витрати.

В ході розгляду справи, у липні 2014 року
позивач ОСОБА_4 збільшив свої позовні
вимоги згідно яких просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь у відшкодування
матеріальної шкоди 103 773,00 грн., у
відшкодування моральної шкоди - 15 000
грн., витрати пов'язані з розглядом
справи - 529,20 грн., а також документально
підтверджений судовий збір (а.с.53-55).

Ухвалою Літинського районного суду
Вінницької області від 29 липня 2014 року
накладено арешт на автомобіль марки
Мерседес-Бенц державний номер НОМЕР_5
належний ОСОБА_2 (а.с.80).

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Арешт накладений ухвалою Літинського
районного суду Вінницької області від
29.07.2014 року на автомобіль Мерседес-Бенц
213 д/з НОМЕР_3 належний ОСОБА_2 скасовано
(а.с.199-200).

В апеляційній скарзі позивач у справі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
першої інстанції від 04 вересня 2014 року
та ухвалити нове рішення яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права (а.с.203-208).

До суду апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_4 не з'явився, надавши суду
письмову заяву про залишення її позову
без розгляду на підставі ст.ст. 27,207, 310
ЦПК України, та скасування у зв'язку з
цим рішення суду першої інстанції,
посилаючись на те, що право на подання
такої заяви є правом принцип
диспозитивності цивільного
судочинства та підтверджує його
волевиявлення про відмову від судового
процесу і має наслідком припинення
процесу. Дану заяву просив розглянути у
його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
не апеляційну скаргу не визнали та
заперечила проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
законність рішення суду першої
інстанції. Разом з тим не заперечували
проти задоволення заяви ОСОБА_4 про
залишення позову без розгляду.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
відповідача та його представника, що
з'явилися до суду, дослідивши матеріали
справи та заяву ОСОБА_4 про залишення
позову без розгляду, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню із залишенням
позовної заяви без розгляду, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку, перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суду
першої інстанції.

Судом встановлено, що під час керування
04.12.2012 року відповідачем ОСОБА_2 з
дозволу позивача ОСОБА_4 належним йому
автомобілем Мерседес-Бенц 213 д/з
НОМЕР_4., ОСОБА_2 порушив правила
дорожнього руху, в результаті чого не
справився із керуванням та вчинив
шляхово-транспортну пригоду,
пошкодивши даний автомобіль, що
підтверджується постановою про
притягнення його до адміністративної
відповідальності.

Постановою Літинського районного суду
Вінницької області від 17.12.2012 року
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до висновку авто
товарознавчого дослідження вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Мерседес-Бенц 213
д/з НОМЕР_4 внаслідок пошкодження при
ДТП становить 52 148,31 грн.

Відповідно до копії рахунку-фактури
№МВА-000344 від 14.03.2013 року вартість
запчастин, які необхідні для ремонту
автомобіля Мерседес Бенс НОМЕР_3,
становить 45672 гривень, з відміткою, що
рахунок дійсний до сплати до 21.03.2013
року.

Згідно копії акту №МВА-000288
здачі-прийому робіт (надання послуг)
від 14.03.2013 року Замовник ОСОБА_4 та
Виконавець СПД ОСОБА_6 СТО «Авто АС»
підписалися про завершення ремонту,
загальна вартість якого становить 33962
гривень. Сторони претензій одна до
одної не мають.

Із копії заказу-наряду №005 від 01.04.2013
року вбачається, що позивач ОСОБА_4
01.04.2013 року в СПД ОСОБА_7 провів ремонт
двигуна, сума, яка підлягає до сплати
становить 17254 гривень.

Копія квитанції №17 від 04.04.2013 року
свідчить, що ФОП ОСОБА_8 отримав від
ОСОБА_4 6855 гривень за комплексне
переобладнання салону автомобіля
Мерседес-Бенс НОМЕР_3.

Із копії відповіді з Вінницької
митниці Міндоходів від 04.08.2014 року та
додатків до неї зазначені дати
перетину автомобілем Мерседес-Бенс
НОМЕР_3 кордону України, починаючи з
08.03.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач в підтвердження позову надав
рахунок-фактуру № МВА-000344 від 14.03.2013
року, яка дійсна до сплати до 21.03.2013 року
, згідно якої вартість запчастин до
Мерседес Бенс становить 45672 гривні.
Також надав акт приймання здачі робіт
№ МВА-000288 про проведення робіт
відповідно по рахунку №МВА -000963 від
14.03.2013 року вартість яких становить 33 962
гривні. Проте; підтверджуючих
документів про оплату даних робіт суду
не надано.

Також у підтвердження позовних вимог
позивач надав суду заказ-наряд №0005 від
01.04.2013 року на виконання ремонтних
робіт двигуна, вартість яких складає
17254 гривень, при цьому доказів сплати
за проведення роботи суду' також не
надано.

Крім цього, в судовому засіданні
встановлено, що після
дорожньо-транспортної пригоди своїм
ходом повернувся в смт. Літин, при цьому
автомобіль проїхав приблизно 200 км, що
підтверджується додатком до протоколу
про адмніправопорушення, який
міститься в матеріалах
адміністративної справи відносно
ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, де було зазначено,
які пошкодження зазнав автомобіль
внаслідок ДТП, однак пошкоджень
двигуна не зафіксовано.

Також позивач надав копію квитанції
від 04.04.2013 року про проведення
комплексного переобладнання
автомобіля Мерседес Бенс д.н. НОМЕР_3,
хоча позивач мав проводити
ремонтно-відновлювальні роботи, але не
комплексне переобладнання.

Крім того, встановлено, що автомобіль
Мередес Бенс д.н. НОМЕР_3 08 березня 2013
року виїхав з території України по
червоному коридору та 11.03.2013 року
повернувся на територію України. 15.03.2013
року він знову виїхав за кордон і 18.03.2013
року повернувся в Україну. 22.03.2013 року -
виїхав, 25.03.2013 року - повернувся.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
судом першої інстанції не взято до
уваги докази надані позивачем про
проведення ремонтних робіт, оскільки в
судовому засіданні доведено, що
відповідач ОСОБА_2 сплачував за
проведення ремонту автомобіля, що
підтвердили свідки в судовому
засіданні. Також доводи позивача
спростовуються відповіддю з
Вінницької митниці міндоходів про
перетин автомобілем Мерседес Бенс д.н.
НОМЕР_3 кордону, яка свідчить, що станом
на 08.03.2013 року автомобіль був в
справному стані та перетинав кордон.

Також суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову і в частині стягнення моральної
шкоди, оскільки для цього не надано
жодного доказу.

Колегія суддів погоджується в цій
частині з такими висновками суду
першої інстанції.

Разом з тим вважає їх передчасними,
оскільки суд першої інстанції у своєму
рішенні не посилається на жодну норму
матеріального права.

Так зокрема, за змістом ст.1166 ЦК України
майнова шкода завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов?язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогнебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
яка створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) зобов?язана сплатити
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням). Це означає,
що за володільця відповідних джерел
підвищеної небезпеки обов?язок
відшкодування завданої шкоди
потерпілому несе страховик в межах
суми страхової виплати (страхового
відшкодування).

При вирішення питань про відшкодування
шкоди, завданої майну особи внаслідок
ДТП, та визначенні розміру такої шкоди,
слід ураховувати положення ст.1192 ЦК
України, відповідно до якої суд з
урахуванням обставин справи за вибором
потерпілого може зобов?язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі, а також положення
частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до
якої збитками є витрати, яких особа
зазнала у зв?язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

На підтвердження визначення розміру
шкоди, спричиненої внаслідок
пошкодження транспортних засобів
позивачі долучають, як правило: звіти,
висновки, акти товарознавчого
дослідження тощо, складені суб??єктами
підприємницької діяльності, що мають
відповідні ліцензії та дозволи на
проведення автотоварознавчих
досліджень, висновки державних
експертних установ. Надання таких
доказів не суперечить вимогам ст.ст. 57,
212 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу
письмовими доказами є будь-які
документи акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Таким чином, якщо позивач на
підтвердження розміру шкоди надає
висновок спеціаліста, а відповідач
заперечуючи проти цього розміру, і
після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК
України не надає ніяких доказів на
підтвердження своїх заперечень, суд
відповідно до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК
України ухвалює рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України
на сторони покладається обов?язок
доведення обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з?ясуванню
обставин справи: роз?яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов?язки, попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, необхідно зазначити, що
обов?язок доведення розміру шкоди
лежить на позивачеві.

Крім цього встановлено, що суд першої
інстанції при розгляді справи не
врахував положення ч.3 Закону України
«Про обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до якої
обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється не тільки з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
завданої життю, здоров?ю та/або майну
потерпілих унаслідок ДТП, а й захисту
майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.29 Закону України «Про
обов?язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв?язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов?язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з
евакуацією транспортного засобу з
місця ДТП до місця проживання того
власника чи законного користувача
транспортного засобу, який керував
транспортним засобом у момент ДТП, чи
до місця здійснення ремонту на
території України. Якщо транспортний
засіб необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру шкоди
додаються витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Проте, судом першої інстанції при
розгляді справи не з'ясовувалося
питання чи факт завдання шкоди є
страховим випадком та відповідно не
вирішувалось питання і про доцільність
притягнення до участі у справі
відповідну страхову організацію,
інакше потерпілий має право вимагати
відшкодування шкоди на підставі
загальних правил, встановлених ЦК
України.

Частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо позивач подав заяву
про залишення позову без розгляду.

Частиною 1 пунктом 4 статті 307 ЦПК
України встановлено, що за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу по
скасування рішення суду першої
інстанції і закриття провадження у
справі або залишення зави без розгляду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК
України визначено, що особа, заяву якої
залишено без розгляду, після усунення
умов, що були підставою для залишення
заяви без розгляду, має право
звернутися до суду повторно. Тобто
допускається повторне звернення з
позовом до суду з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що заява позивача ОСОБА_4 про
залишення його позову без розгляду
підлягає до задоволення, а рішення суду
першої інстанції до скасування із
залишенням позовної заяви без
розгляду..

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 4, 16, 207, 303, 307, 310, 313-315, 317, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
М.В. Матківська

С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом.

Суддя :
В.М. Медяний