інстанції Протасов О.М.Провадження №
22-ц/780/4481/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О. М., Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05 червня 2014 року
по скарзі ОСОБА_2 на дії головного
державного виконавця міського відділу
Державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Прохацького
Руслана Олександровича, -

ВСТАНОВИЛА:

Стягувач ОСОБА_2 25.11.2013 р. звернувся до
суду зі скаргою на постанову головного
державного виконавця міського відділу
Державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Прохацького Р.О. від
30.09.2013 року про закінчення виконавчого
провадження ВП №38634901 з примусового
виконання виконавчого листа №2/1003/3997/12
від 20.06.2013 р., виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити
перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з
малолітньою дочкою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначив, що після того, як
01.07.2013 р. було відкрито виконавче
провадження, боржник ОСОБА_5 двічі -
02.10.2013 р. та 05.10.2013 р. виконала обов'язки,
покладені судом, та дозволила йому
спілкуватись з дитиною, однак відразу
після закінчення виконавчого
провадження стала чинити йому
перешкоди у побаченні з дочкою.
Вважаючи, що судові приписи мають
періодичний характер, а тому він може
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом усього періоду його
дії, тобто, протягом перебування дочки
у статусі малолітньої дитини, 06.11.2013 р.
він повторно здав виконавчий лист до
виконання, однак постановою від 07.11.2013
р. було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку із
завершенням виконання судового
рішення. Не знаючи іншого способу
захистити своє право на спілкування з
дитиною, просив скасувати постанову
державного виконавця від 30.09.2013 р. про
закриття виконавчого провадження як
таку, що винесена передчасно до
виконання всіх необхідних дій.
Одночасно подав клопотання про
поновлення строку на оскарження
зазначеної постанови, посилаючись на
несподіваність поведінки боржника, яка
стала ухилятись від виконання судового
рішення, та свою юридичну
необізнаність.

У судовому засіданні представник
заявника - адвокат ОСОБА_6, який діє на
підставі угоди, підтримав скаргу,
посилаючись на наведені у ній
обставини, головний державний
виконавець міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Прохацький Р.О. скаргу не визнав,
вважаючи її необґрунтованою. Пояснив,
що постанову про відмову у повторному
відкритті виконавчого провадження від
07.11.2013 р. стягувач отримав 19.11.2013 р.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 червня 2014 року поновлено
стягувачу ОСОБА_2 строк для звернення
зі скаргою на постанову головного
державного виконавця міського відділу
Державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції від 30.09.2013 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№38634901 з примусового виконання
виконавчого листа №2/1003/3997/12 від 20.06.2013
р., виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити
перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з
малолітньою дочкою.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії
головного державного виконавця
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в ухвалі суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу суду скасувати та ухвалити по
справі нову, якою задовольнити його
заяву.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції встановив
обставини по справі, надав належну
правову оцінку всім доказам по справі
та прийшов до обґрунтованого висновку
про недоведеність заяви ОСОБА_2

Колегія суддів, погоджується з
висновками суду, на підставі
зазначених обставин та вимог чинного
законодавства, а саме:

Скаргу на дії державного виконавця
стягувач подав в десятиденний строк
хоча і не з дня винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження,
однак з дня, коли дізнався про
порушення своїх прав, закріплених
судовим рішенням, а саме, з дня
отримання постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження за
виконавчим документом, за яким
виконавче провадження завершене, тому
суд першої інстанції обґрунтованого
визнав, що наведені стягувачем причини
пропуску строку є поважними, а тому
його клопотання про поновлення строку
звернення зі скаргою до суду підлягає
задоволенню, однак у задоволенні
скарги має бути відмовлено, на підставі
такого.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень.

Загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматись від їх
вчинення, передбачені ст.75 зазначеного
Закону.

Зокрема, згідно з частинами 1,4 цієї
статті, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматись від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
семиденного строку, встановленого
частиною другою ст.25 цього Закону для
самостійного виконання рішення; під
час виконання рішення про заборону
вчиняти певні дії або про отримання від
вчинення певних дій державний
виконавець доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт, після
чого виносить постанову про закінчення
виконавчого провадження.

З виконавчого листа №2/1003/3997/12 від 20.06.2013
р., виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
вбачається, що рішенням суду ОСОБА_4
зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_2
у спілкуванні з малолітньою дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено
певні дні та часи для спілкування з нею.

З постанови про відкриття виконавчого
провадження судом першої інстанції
було встановлено, що 01.07.2013 р. головний
державний виконавець МВ ДВС
Білоцерківського МРУЮ Прохацький Р.О.
відкрив за цим виконавчим листом
виконавче провадження ВП №38634901, та
зобов'язав боржника самостійно
виконати рішення суду.

Судом встановлено також, що державний
виконавець довів до відома боржника
резолютивну частину судового рішення
та відібрав у нього письмове
зобов'язання виконувати вимоги суду,
про що склав відповідний акт, після
чого 30.09.2013 р. виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Зі скарги та пояснень представника
заявника вбачається, що боржник
розпочала виконувати судове рішення та
надала стягувачу змогу 02.10.2013 р. та
05.10.2013 р. спілкуватись з дитиною
відповідно до рішення суду, однак у
подальшому з різних приводів не
дотримувалась судових приписів.

На підставі наведених норм та
встановлених обставин суд першої
інстанції визнав, а колегія суддів
погоджується з такими висновками суду,
що державний виконавець діяв
відповідно до положень Закону України
"Про виконавче провадження", а тому
підстави для скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
відсутні.

Доводи апелянта щодо можливості
застосування аналогії закону та
повторного пред'явлення виконавчого
листа до виконання у зв'язку з
періодичністю покладених на боржника
обов'язків колегія суддів до уваги не
бере, оскільки ч.2 ст.22 Закону України
"Про виконавче провадження",
передбачена можливість повторного
пред'явлення до виконання тільки
виконавчих листів про стягнення
періодичних платежів, а виконавчі дії з
виконання рішення немайнового
характеру, державний виконавець
зобов'язаний провести у двомісячний
строк з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження (ч.2
ст.30 вказаного Закону).

Окрім того, правомірність винесення
постанови від 07.11.2013 р. про відмову у
відкритті виконавчого провадження
предметом даного судового розгляду не
є.

Посилання апелянта на те, що винесенням
постанови про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
порушив його право на судовий захист
колегія суддів також вважає
необґрунтованим, оскільки у випадку
ухилення від виконання рішення суду
особою, з якою проживає дитина, діючим
процесуальним законодавством
передбачено інший процесуальний
порядок вирішення зазначених спорів,
який не є предметом заяви апелянта.

Положення Сімейного кодексу України,
за своїм змістом, свідчать про те, що
рішення суду про визначення способу
участі одного з батьків у вихованні
дитини виконується у порядку,
передбаченому ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження"; строк
здійснення виконавчого провадження за
таким рішенням має відповідати вимогам
ч.2 ст.30 зазначеного Закону та не може
тривати до досягнення дитиною
відповідного віку.

У зв'язку з цим, у задоволенні
апеляційної скарги, колегія суддів
відмовляє.

Ухвала суду відповідає вимогам чинного
законодавства та обставинам справи,
підстав для її скасування не має.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 311, 312, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: