Ухвала

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Наумчука М.І., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання договору
дарування недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 21 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 18 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
укладаючи із відповідачем договір
дарування належної їй на праві
власності квартири АДРЕСА_1, вважала, що
укладає договір довічного утримання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
просила позов задовольнити та на
підставі ст. ст. 229, 230 ЦК України визнати
договір дарування недійсним.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 18 березня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

За правилами ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2009 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір дарування, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований у реєстрі за №1302,
згідно умов якого позивач передала
безоплатно у власність відповідача
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1, як подарунок.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом (ч.
1 ст. 229 ЦК України).

Статтею 230 ЦК України передбачено
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману, а саме, якщо одна зі
сторін правочину навмисне ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення.

З роз'яснень, викладених у п. 19
постанови пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року №9 (далі - постанова) вбачається,
що відповідно до статей 229 - 233 ЦК
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

У п. 20 вказаної постанови роз'яснено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з яким погодився й суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку про недоведеність та
безпідставність вимог ОСОБА_1, оскільки
позивач не довела обставин, на які
посилалася, як на обґрунтування своїх
вимог, зокрема суду не надано доказів
умисного введення її в оману з боку
відповідача.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовано
норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують висновків судів та не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

За таких обставин судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
й вони підлягають залишенню без змін з
підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.П.
Гончар

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

В.О. Савченко