Справа № 509/2347/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі
:

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарях Черкасові Д.Г.,
Демеденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт.
Овідіополь цивільні справи за позовом
старшого прокурора прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Комунальної установи «Міська клінічна
лікарня № 11 м. Одеси» до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків, завданих
злочином в сумі 1239 грн. ; за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія Аска» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної злочином та
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іллічівський
морський рибний порт» до ОСОБА_1 та
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія Аска» про відшкодування
матеріальної шкоди заподіяної
злочином, -

ВСТАНОВИВ :

27 травня 2014 р., до суду звернулися
позивачі, кожний із своїм позовом :
старший прокурор прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі КУ
«Міська клінічна лікарня № 11
м. Одеси» до ОСОБА_1 про відшкодування
витрат лікарні у сумі 1239 грн.,
витрачених на стаціонарне лікування
потерпілої ОСОБА_2, внаслідок ДТП, яке
відбулося 03.09.2012 р. з вини ОСОБА_1, за
позовом потерпілої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та
ПрАТ «УАСК «Аска» про відшкодування
матеріальної шкоди у сумі 13996,29 грн.,
витрачених нею на стаціонарне
лікування тяжких тілесних ушкоджень,
яких зазнала внаслідок ДТП та
моральної шкоди 50000 грн., а також за
позовом ТОВ «ІМРП» до ОСОБА_1 та ПрАТ
«УАСК «Аска» про відшкодування
матеріальної шкоди у сумі 46055,59 грн.,
заподіяної з вини ОСОБА_1 пошкодженням
автобусу марки «Богдан» д/н НОМЕР_1, що
належить їхньому товариству під час
ДТП, яке мало місце 03.09.2012 р.

В судовому засіданні
представники прокуратури підтримали
свій позов.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 повністю підтримала свій позов.

Представник позивача ТОВ «ІМРП»
підтримав свій позов.

Відповідач ОСОБА_1 всі позови до
нього повністю не визнав, мотивуючи це
відсутністю у нього грошей,
ненавмисним скоєнням ним ДТП та
вважаючи, що по всім заявленим позовам
матеріальну та моральну шкоду повинна
сплачувати ПрАТ УАСК «Аска».

Представник відповідача ПрАТ УАСК
«Аска» в судове засідання повторно не
з`явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи неодноразово
повідомлявся належним чином, що
підтверджується численними поштовими
повідомленнями, причини неявки суду не
повідомив, однак надіслав до суду свої
письмові заперечення на позови ОСОБА_2
та ТОВ «ІМРП», в яких просив повністю
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
та частково відмовити у задоволенні
позову ТОВ «ІМРП», а саме, просив
відмовити в частині стягнення 7554,70 грн.
суми ПДВ, 146,71 грн. суми комісії банку та
2500 грн. вартості транспортування
автобуса марки «Богдан» д/н НОМЕР_1 зі
штрафмайданчика до території позивача
ТОВ «ІМРП» (а.с. 20-22,24,39,58-61,65-67,72,83-107).

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов старшого прокурора
прокуратури Овідіопольского району
Одеської області слід задовольнити
повністю та позови ОСОБА_2 та ТОВ «ІМРП»
задовольнити частково з наступних
підстав.

Статтею 22 ЦК України передбачено,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є : втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі договором або законом
не передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

У відповідності до приписів ст. 991
ЦК України - страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі несвоєчасного
повідомлення страхувальником без
поважних на те причин про настання
страхового випадку. У системному
зв'язку з п. 1 ст. 989 ЦК України, яким на
страхувальника покладено обов'язок
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором, правове
значення має повідомлення страховика
про настання страхового випадку у
строк, який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому.

Згідно із статтею 993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до статті 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України, передбачено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами до пункту 9,
внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України
- особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди -
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1888 ЦК
України передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України -
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо

Частинами 1 та 3 статті 1206 ЦК України
передбачено, що особа, яка вчинила
злочин, зобов'язана відшкодувати
витрати закладові охорони здоров`я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Якщо лікування
проводилося закладом охорони здоров`я
що є у державній власності, у власності
Автономної Республіки Крим або
територіальної громади, кошти на
відшкодування витрат на лікування
зараховуються до відповідного бюджету.

Пунктом 2 частини 4 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхова сума - це грошова
сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування. Розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
майну потерпілих, становить 50000 грн. на
одного потерпілого. У разі якщо
загальний розмір шкоди за одним
страховим випадком перевищує
п'ятикратну страхову суму,
відшкодування кожному потерпілому
пропорційно зменшується. Розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю потерпілих, становить
100000 грн. на одного потерпілого.
Страхові виплати за договорами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
обмежуються страховими сумами, які
діяли на дату укладення договору та
зазначені в договорі страхування.

Стаття 22 вказаного Закону
передбачає, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до цього Закону потерпілим
- юридичним особам страховик, а у
випадках, передбачених цим Законом, -
МТСБУ відшкодовує виключно шкоду,
заподіяну майну.

Також, ст.ст. 23,24 Закону визначають,
що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є :
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого ; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим ; шкода, пов'язана із стійкою
втратою працездатності потерпілим ;
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. У зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням,
протезуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та
необхідність їх здійснення мають бути
підтверджені документально
відповідним закладом охорони здоров'я.

Стаття 26-1 Закону передбачає, що
страховиком (у випадках, передбачених
підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та
підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього
Закону, - МТСБУ) відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Одночасно з цим, ст.ст. 28,29 Закону
вказує, що шкода, заподіяна в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди майну потерпілого, - це шкода,
пов'язана : з пошкодженням чи фізичним
знищенням транспортного засобу ; з
пошкодженням чи фізичним знищенням
майна потерпілого. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

У відповідності до ст. 36 Закону -
якщо дорожньо-транспортна пригода
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону,
- МТСБУ) стало відомо про набрання
рішенням у такій справі законної сили.
Виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої підпунктом "а"
пункту 41.1 статті 41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди,
оціненої страховиком (МТСБУ).

При чому - за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Умовами статті 27 Закону України
«Про страхування» передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до п.п. 4.3,5.1,5.2 «Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів»,
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. і
зареєстрованого в Мінюсті України
24.11.2003 р. за № 1074/8395 - за результатами
оцінки оцінювач складає звіт про
оцінку колісних транспортних засобів
(КТЗ). За результатом оцінки, виконаної
суб'єктом оціночної діяльності -
органом державної влади або органом
місцевого самоврядування самостійно,
складається акт оцінки КТЗ.

У разі проведення судової
авто-товарознавчої експертизи за
результатами здійснення відповідних
досліджень - експерт складає висновок
експерта. У разі виконання судовим
експертом відповідно до частини шостої
статті 13 Закону України "Про судову
експертизу" оцінки на договірних
засадах з питань, що становлять інтерес
для юридичних і фізичних осіб, він
складає висновок експертного
дослідження з урахуванням
особливостей його оформлення згідно із
законодавством.

Технічний огляд КТЗ оцінювачем
(експертом) являє собою початковий етап
дослідження, який дає змогу
органолептичними методами визначити
ідентифікаційні дані КТЗ; його
комплектність; укомплектованість;
технічний стан, обсяг і характер
пошкоджень; пробіг за одометром, інші
показники на момент технічного огляду,
необхідні для оцінки майна. Визначення
матеріального збитку чи вартості КТЗ
без його огляду особисто експертом
(оцінювачем), який складає висновок чи
звіт (акт), можливе тільки за рішенням
органу (посадової особи), який здійснює
судове чи досудове слідство, у разі
надання ними даних, необхідних для
оцінки.

У разі потреби виклик
заінтересованих осіб для технічного
огляду із зазначенням дати, місця та
часу проведення огляду КТЗ (після їх
узгодження з виконавцем дослідження)
здійснюється замовником дослідження
шляхом вручення відповідного виклику
під розписку особі, що викликається,
або телеграмою з повідомленням про її
вручення адресату. У разі відсутності в
установлений час на місці огляду осіб,
що викликалися, огляд проводиться без
їх участі, про що зазначається у звіті
(акті), висновку.

При чому п. 4.4. вказаної «Методики…»
передбачено вичерпний перелік
інформації, яка повинна бути зазначена
у звіті (акті) або висновку експерта
(експертного дослідження) про оцінку
КТЗ.

Пунктами 4.4.1,4.5,4.6 «Методики»
встановлено, що висновок експерта
(експертного дослідження) складається
з урахуванням особливостей його
оформлення згідно із законодавством.
Зразок висновку експертного
дослідження з оцінки КТЗ для
визначення обов'язкових зборів до
Пенсійного фонду України наведено у
додатку 1. Зразок звіту (акта) з оцінки
КТЗ для визначення обов'язкових
зборів до Пенсійного фонду України
наведено у додатку 2. Найменування
складових частин КТЗ, що наводяться в
звіті (акті) про оцінку або у висновку
експерта (експертного дослідження),
повинні відповідати термінології, яка
застосовується в нормативно-технічній
документації. Формули в розрахунках
наводяться у загальному вигляді, а
також з числовим значенням параметрів,
розкривається зміст кожного символу та
вказується його числове значення,
одиниця виміру. Усі дані, наведені у
звіті (акті) про оцінку або у висновку
експерта (експертного дослідження),
зазначаються з посиланням на джерело
їх отримання. Джерела інформації
повинні бути актуальними тобто
відповідати даті оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України
вказує, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили - не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення - обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, чи мале місце ці дії та
чи вчинені вони цією особою.

Судом з`ясовано, що 03.09.2012 року,
приблизно о 17:35 год., водій ОСОБА_1,
керуючи технічно справним автомобілем
марки "УАЗ 3303", д/н НОМЕР_3, рухався по
автошляху смт. Чорноморка - TOB
"Іллічівський морський рибний порт", що
у с.Мізікевича Овідіопольського району
Одеської області, в напрямку TOB
"Іллічівський морський рибний порт", по
сухому та чистому асфальтному
покриттю, у ясну погоду, зі швидкістю
приблизно 55-60 км/г, де, не доїжджаючи 36 м.
до високовольтної електроопори № 18,
водій ОСОБА_1, не обравши
безпечної швидкості руху та дистанції,
не врахувавши дорожню обстановку,
внаслідок чого не зміг своєчасно
зреагувати на виниклу небезпеку для
руху у вигляді транспортного засобу -
мікроавтобусу "Мерседес 208 Д", який
зупинився, в наслідок чого виїхав на
смугу зустрічного руху, де в той момент
рухався автобус "Богдан", д/н НОМЕР_1, що
належить ТОВ «ІМРП» під керуванням
водія ОСОБА_4, в салоні якого
знаходилася пасажирка - потерпіла
ОСОБА_2, після чого сталося зіткнення
передньою лівою частиною кузову
автомобілю "УАЗ 3303", д/н НОМЕР_3 з
передньою лівою частиною автобусу
"Богдан", д/н НОМЕР_1, який належить ТОВ
«ІМРП».

Дана дорожньо-транспортна пригода
полягає у прямому причинному зв'язку з
грубим порушенням водієм ОСОБА_1
"Правил дорожнього руху України",
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а
саме :

- "п.1.3 ПДР", згідно з вимогами якого,
учасники дорожнього руху повинні знати
та неухильно виконувати вимоги ПДР
України, а також бути взаємно
ввічливими;

- "п.1.4 ПДР", згідно з вимогами якого,
кожний учасник дорожнього руху має
право розраховувати на те, що і й інші
учасники руху виконують ПДР України;

- "п.2.3 "б" ПДР", згідно з вимогами якого,
для забезпечення безпеки дорожнього
руху водій зобов'язаний, бути уважним,
стежити за дорожньою обстановкою,
відповідно реагувати на її зміну,
стежити за правильністю розміщення та
кріплення вантажу, технічним станом
транспортного засобу і не
відволікатися від керування цим
засобом у дорозі;

- "п.11.3 ПДР", згідно з вимогами якого, на
дорогах з двостороннім рухом, що мають
по одній смузі для руху в кожному
напрямку, за відсутності суцільної
лінії дорожньої розмітки або
відповідних дорожніх знаків виїзд на
смугу зустрічного руху можливий лише
для обгону і об'їзду перешкоди, зупинки
або стоянки у лівого краю проїжджої
частини в населених пунктах в
дозволених випадках, при цьому водії
зустрічного напряму мають перевагу;

- "п.12.1 ПДР", згідно з вимогами якого, при
обранні у встановлених межах безпечної
швидкості руху водій зобов'язаний
врахувати дорожню обстановку,
властивості вантажу, що перевозиться
та стан транспортного засобу, щоб мати
можливість постійно контролювати його
рух та безпечно керувати ним;

- "п.12.3 ПДР", згідно з вимогами якого,
водій залежно від швидкості руху,
дорожньої обстановки, особливостей
вантажу, що перевозиться, і стану
транспортного засобу повинен
дотримувати безпечної дистанції та
безпечного інтервалу.

Внаслідок даної ДТП, водій ОСОБА_1 не
передбачаючи можливості настання
суспільно небезпечних наслідків свого
діяння, хоча повинен був і міг їх
передбачити, спричинивши пасажирці
автобусу "Богдан" (позивачці) ОСОБА_2,
згідно висновку судово-медичної
експертизи № 3749 від 01.11.2012 р., тілесні
ушкодження : відкритий перелам лівої
плечової кістки на межі середньої та
нижньої третини, рвана рана лівого
плеча у нижній третині, рвана рана
лівого передпліччя з ушкодженням м'яз
та сухожиль І-ІІ-ІІІ пальців,
лівосторонній пневмогемоторакс, які
утворилися від дії тупих предметів,
якими могли бути частини салону
рухомого автомобіля у момент зіткнення
транспортних засобів, та були утворені
незадовго до надходження ОСОБА_2 у
стаціонар КУ «МКЛ № 11 м. Одеси», таким
чином могли утворитися 03.09.2012 року.
Описані тілесні ушкодження, згідно
п.2.1.3 "м" "Правил судово-медичного
визначення ступеню тяжкості тілесних
ушкоджень" (1995 р.), відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень по
критерію небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_1 скоїв
кримінальне правопорушення,
передбачене ч. 2 ст.286 КК України,
кваліфікуючими ознаками якого є
порушення правил безпеки дорожнього
руху особою, що керує транспортним
засобом, що спричинило потерпілому
тяжке тілесне ушкодження.

Судом встановлено, що вироком
Овідіопольського райсуду Одеської
області від 12.03.2014 р. обвинувачений
ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні
злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК
України і засуджений до 5-ти років
позбавлення волі з позбавленням права
керування транспортними засобами
строком на 2 роки, із застосуванням
ст.ст. 75,76 КК України, ОСОБА_1 звільнено
від призначеного йому основного виду
покарання, якщо він протягом 2 років
випробувального терміну не вчинить
іншого злочину та виконає покладені на
нього зобов'язання не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання
без дозволу органів
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти органи КВІ про зміну місця
проживання, роботи або навчання,
періодично з`являтися до КВІ для
реєстрації. Вказаним вироком були
розв'язані цивільні позови прокурора
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі КУ
«МКЛ № 11 м. Одеси», ОСОБА_2 та ТОВ «ІМРП»
та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь
держави 1972,90 грн. процесуальних витрат
на проведення судової авто-технічної
експертизи. Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 20.05.2014 р. була
частково задоволена апеляційна скарга
засудженого ОСОБА_1, вирок
Овідіопольського райсуду від 12.03.2014 р. у
відношенні ОСОБА_1, засудженого за ст. 286
ч. 2 КК України змінено, скасовано вирок
в частині розв'язання цивільних
позовів з направленням справи в цій
частині на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства, в
іншій частині зазначений вирок
залишено без змін. Вказаний вирок суду
в частині засудження ОСОБА_1 за ст. 286 ч. 2
КК України набрав законної сили і
прийнятий до виконання КВІ
Овдіопольського району управлінням
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (а.с. 11-17,53).

Так, внаслідок вищевказаної ДТП, у
зв'язку з спричиненням потерпілій
ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень,
остання перебувала на стаціонарному
лікуванні в 3-му травматологічному
відділенні КУ «Міська клінічна лікарня
№ 11 м. Одеси» в період з 03.09.2012 р. по
27.09.2012 р. і згідно довідки-розрахунку
вартості лікування № 1265 від 23.10.2012 р.
позивачем КУ «МКЛ № 11 м. Одеси» були
витрачено на лікування потерпілої
ОСОБА_2 державні кошти у сумі 1239 грн.
(а.с. 261 т. 1 матеріалів кримінального
провадження).

На думку суду, вказані грошові
кошти, на підставі ст. 1206 ЦК України
підлягають стягненню у повному обсязі
з винної у ДТП особи - відповідача
ОСОБА_1, а тому позов старшого прокурора
прокуратури Овідіопольського району
Одеської області в інтересах держави в
особі КУ «МКЛ № 11 м. Одеси» є
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі зі
стягненням вказаних коштів зі ОСОБА_1

Суд встановив, що момент ДТП,
цивільно-правова відповідальність
володільця автомобілю марки "УАЗ 3303",
д/н НОМЕР_3 - ОСОБА_1 була застрахована в
ПРаТ УАСК «Аска» згідно полісу серії АВ
№ 5332440 від 22.01.2012 р., відповідно до умов
якого страхові суми (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого складають : за шкоду,
заподіяну життю та здоров`ю - 100000 грн.,
за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. (а.с.
198 т. 1 матеріалів кримінального
провадження).

У зв'язку з вказаним ДТП, позивачка
ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні
ушкодження з якими, в день ДТП 03.09.2012 р.
була доставлена до КУ «МКЛ № 11 м.
Одеси», де знаходилась на
стаціонарному лікуванні з 03.09.2012 р. по
27.09.2012 р. і де, нею були витрачені
грошові кошти на придбання ліків,
медикаментів згідно листу призначення
лікаря на загальну суму 13996,29 грн., які
підтверджені у відповідності до ст.ст.
57-60 ЦПК України - документально, в тому
числі для придбання імплантантів та
необхідних медичних засобі для
проведення 3-х операцій (товарні чеки,
квитанції), які на думку суду, з
урахуванням вказаного вище страхового
полісу серії АВ № 5332440 від 22.01.2012 р. (щодо
страхової суми (ліміту
відповідальності ) на одного
потерпілого), ст. 1195 ЦК України та вимог
ст.ст. 9,22,23,24 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - підлягають стягненню у
повному обсязі з ПрАТ УАСК «Аска» (а.с.
73-76,96-122).

Разом з тим, з урахуванням того, що
позивачка ОСОБА_2 понесла певні
моральні страждання, які полягають у
великих фізичних та душевних
стражданнях, пов'язаних з
неодноразовими хірургічними
операціями та їх наслідками у вигляді
шрамів (рубців), які знаходяться у
прямому причинному зв'язку із вказаною
ДТП, тривалість післяопераційного
лікування, яке, як показала позивачка
продовжується до цього часу, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, зокрема, з
врахуванням стану здоров`я потерпілої
ОСОБА_2, тяжкість вимушених змін у її
життєвих і виробничих стосунках на ТОВ
«ІМРП», де вона працює, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану здоров`я, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості та вимог ст. 26-1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - з відповідача ПрАТ УАСК
«Аска» підлягає стягненню моральна
шкода у розмірі 5% страхової виплати за
шкоду, заподіяну здоров`ю від суми 13996,29
грн., яка складає - 699,81 грн.

Крім того, з врахуванням норми
вищевказаного Закону України «Про
обов'язкове страхування…», якими
перебачено, що різницю між сумою
відшкодування, визначеною цим Законом
та фактичним розміром збитків, які
підтверджуються належними та
допустимими доказами у справі,
належить стягнути з особи, винної у
заподіянні збитків, з відповідача
ОСОБА_1 (винної у ДТП особи) належить
стягнути на користь позивачки
ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 25000
грн., яка на думку суду, виходячи з засад
розумності, справедливості є найбільш
обґрунтованою та такою, що відповідає
моральним стражданням позивачки, у
зв'язку з чим, позов в цій частині
підлягає частковому задоволенню.

Також, із врахуванням того, що як
було встановлено вищевказаним вироком
Овідіопольського райсуду від 12.03.2014 р.,
відповідач ОСОБА_1 володів своїм
застрахованим у ПрАТ УАСК «Аска»
автомобілем марки "УАЗ 3303", д/н НОМЕР_3 та
враховуючи вищевказаний страховий
поліс серії АВ № 5332440 від 22.01.2012 р. (щодо
страхової суми (ліміту
відповідальності ) на одного
потерпілого) та вимоги ст.ст. 22,28,29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», з відповідача
ПрАТ УАСК «Аска» на користь позивачів
ТОВ «ІМРП» належить стягнути
матеріальну шкоду за пошкоджений
автобус марки "Богдан", д/н НОМЕР_1, який
належить ТОВ «ІМРП» і витрати на
відновлювальний ремонт автобусу у
розмірі 43408,88 грн., які складаються зі
збитків внаслідок пошкодження
автобусу (ремонт) у сумі 37773,52 грн., яка
була визначена висновком експерта №
363/12 від 30.11.2012 р., на проведення якої був
запрошений телеграмою, але не прибув
представник ПрАТ УАСК «Аска», про що
мається відмітка у висновку експерта,
збитки внаслідок зберігання автобусу
на штраф-майданчику 1935,36 грн., збитки
внаслідок транспортування автобусу з
місця ДТП до штраф-майданчику ДАІ
Овідіопольського району у сумі 2900 грн.,
збитки внаслідок замовлення
експертизи для оцінки розміру збитків
внаслідок пошкодження автобусу у сумі
800 грн., які підтверджені позивачами
документально (а.с. 132-158 т. 1матеріалів
кримінальної справи).

Суд звертає увагу на той факт, що
своєю заявою № 28-11/1168 від 05.10.2012 р. - ТОВ
«ІМРП» на адресу ПрАТ УАСК «Аска» -
просили вжити заходів щодо визначення
страхового відшкодування та
відповідно до ст. 34 Закону України «Про
обов'язковестрахування…», просили
направити представника ПрАТ УАСК
«Аска» на місце знаходження
пошкодженого автобусу для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків і попередженням, що у
випадку нез'явлення представника
страхової компанії протягом 10-ти
робочих днів, ТОВ «ІМРП» самостійно
обере аварійного комісара або експерта
для визначення розміру шкоди
відповідно до п. 34.3 вказаного Закону
(а.с. 119 т. 2 матеріалів кримінального
провадження).

В той же час, суд погоджується з
запереченнями представниці
відповідача ПрАТ УАСК «Аска» щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
ТОВ «ІМРП» в частині стягнення суми
комісії банку у розмірі 146,71 грн. та
вартості транспортування автобусу зі
штраф-майданчику до території позивача
ТОВ «ІМРП» - так як вказані вимоги не
ґрунтуються на вимогах ст. 9 Закону
України «Про обов'язкове
страхування…» і за своєю природою і не
відносяться до страхового
відшкодування (страхових виплат).

Одночасно з цим, на думку суду,
заперечення представниці відповідача
ПрАТ УАСК «Аска» у відмові у
задоволенні позову в частині стягнення
суми ПДВ у розмірі 7554,70 грн. - є
помилковими, враховуючи, що
представником позивача ТОВ «ІМРП» були
надані суду письмові докази здійснення
ремонту пошкодженого автобусу
«Богдан», яким займалося ТОВ «Авант
ЛТД.» з наданням суду Акту виконаних
робіт від 07.12.2012 р. з відповідними
печатками обох підприємств на суму
ремонту 20338,80 грн., в тому числі з ПДВ -
4067,76 грн., а разом, на суму - 24406,56 грн., а
також рахунку-фактури № 4978 від 07.12.2012 р.,
складеного ТОВ «Авто-Альянс К» на суму
вартості запчастин - 11801 грн., ПДВ - 2360,20
грн., а разом з ПДВ - 14161,20 грн., загальна
сума яких перевищує суму, визначену у
експертному висновку. Тобто,
позивачами ТОВ «ІМРП» було сплачено
державі суму ПДВ з вартості ремонту
автобусу та вартості, придбаних для
ремонту запчастин (а.с. 78-81).

В той же час, на думку суду, слід
відмовити позивачам ТОВ «ІМРП» у
стягненні з відповідача ОСОБА_1 суми
заподіяної матеріальної шкоди у
вигляді пошкодження автобусу,
враховуючи вищевказаний страховий
поліс серії АВ № 5332440 від 22.01.2012 р. (щодо
страхової суми (ліміту
відповідальності ) на одного
потерпілого) в межах страхового
платежу 50000 грн. за шкоду, заподіяну
майну потерпілого.

Підсумовуючи вищевикладені вимоги
Законів України, суд дійшов висновку у
необхідності задоволення позову
старшого прокурора прокуратури
Овідіопольского району Одеської
області та частковому задоволенні
позовів ОСОБА_2 та ТОВ «ІМРП».

Керуючись ст.ст. 10,11,57-61,205,209,212,213,214-215,218
ЦПК України, ст.ст.
989,991,1166-1167,1206,1187-1889,1191,1194 ЦК України,
Постановою Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Законом України
«Про страхування», Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», «Методикою товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів», затверджену
наказом Міністерства Юстиції України
та Фонду державного майна України №
142/5/2092 від 24.11.2003 р. і зареєстрованого в
Мінюсті України 24.11.2003 р. за № 1074/8395, суд,
-

ВИРІШИВ :

1. Позов прокурора прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Комунальної установи «Міська клінічна
лікарня № 11 м. Одеси» до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків, завданих
злочином в сумі 1239 грн. - задовольнити ;

2. Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН :НОМЕР_4)
на користь Комунальної установи
«Міська клінічна лікарня № 11 м. Одеси»
(код 02774415, рахунок 2276) суму збитків
у розмірі 1239 грн. ;

3. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія Аска» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної злочином - задовольнити
частково ;

4. Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН :НОМЕР_4)
на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди
- 25000 грн. ;

5. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія Аска»
() на користь ОСОБА_2 суму
моральної шкоди у розмірі 699,81 грн. та
суму матеріальної шкоди у розмірі 13996,29
грн. ;

6. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іллічівський
морський рибний порт» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія Аска» про
відшкодування матеріальної шкоди
заподіяної злочином - задовольнити
частково;

7. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія Аска»
() на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Іллічівський морський рибний порт»
суму матеріальної шкоди у розмірі 43408,88
грн. ;

8. В задоволенні решти позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іллічівський
морський рибний порт» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія Аска» про
відшкодування матеріальної шкоди
заподіяної злочином - відмовити ;

9. В задоволенні позову Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Іллічівський морський рибний порт» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди заподіяної злочином - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Гандзій Д.М.