УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - відділ державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м.
Києві, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що у
відповідача утворилась заборгованість
зі сплати аліментів за період з 13
серпня 2007 року по 01 квітня 2013 року,
визначених рішенням суду, а тому
відповідно до вимог ст. 196 СК України з
останнього підлягає стягненню пеня у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2014 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 листопада
2013 року скасовано, ухвалено нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
позивача неустойку за прострочення
сплати аліментів на утримання доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з серпня
2007 року по травень 2013
року у сумі 739 596 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
наявності заборгованості зі сплати
аліментів та вини відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що з
вини відповідача утворилася
заборгованість за аліментами на
утримання його неповнолітньої дочки, а
тому відповідно до вимог ст. 196 СК
України з нього підлягає стягненню
неустойка (пеня) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення
відповідно до розрахунку

Із висновками суду апеляційної
інстанції не можна погодитися з огляду
на таке.

Судами встановлено, що рішенням
Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 жовтня 2007
стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно починаючи
з 13 серпня 2007 року і до досягнення
дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 29
жовтня 2007 року позивачці був виданий
виконавчий лист, який ОСОБА_3 було
пред'явлено до виконання.

21 січня 2008 року державним виконавцем
відділу державної служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві відкрито виконавче
провадження.

З матеріалів справи вбачається, що
державним виконавцем 28 квітня 2013 року
направлено на адресу відповідача
повідомлення про наявність
заборгованості зі сплати аліментів,
яка склала 80 920 грн.

Не погоджуючись з даною
заборгованістю, відповідач звернувся
до державного виконавця з проханням
здійснити перерахунок, надавши при
цьому докази постійного перерахування
на імя позивачки кошти на утримання
дитини.

Судами також встановлено, що
ознайомившись з матеріалами
виконавчого провадження та дізнавшись
про наявність заборгованості, яка
вирахувана позивачем, ОСОБА_4 погасив
заборгованість у сумі 77 000 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявне
підтвердження постійного
перерахування коштів на утримання
дитини.

Частиною першою статті 196 СК України
встановлено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені),
визначена у статті 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 74
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Вирішуючи спір, апеляційний суд взяв до
уваги розрахунок пені, зроблений
позивачем, зазначивши, що
заборгованість пені за аліментами
утворилась з серпня 2007 року по січень
2013 року, але не врахував довідки
відділу державної виконавчої служби,
яка підтверджує відсутність на момент
розгляду справи у суді фактичної
заборгованості, та наявність у
матеріалах справи квитанції № ПН1037 про
сплату аліментів (а. с. 49).

Поза увагою суду апеляційної інстанції
залишилося те, що після відкриття
виконавчого провадження ОСОБА_4 подав
заяву до відділу державної виконавчої
служби Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві з
проханням здійснити перерахунок
заборгованості, оскільки вона не
узгоджувалась з тою, яка була заявлена
позивачем.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд
відповідно до вимог ст. 214
ЦПК України повинен встановити факт
заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, залежно від утворення
заборгованості вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Усупереч вимогам ст. ст. 212, 214, 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення вимог закону уваги не
звернув, не з'ясував, чи є
заборгованість зі сплати аліментів, що
має значення для вирішення питання про
ухилення відповідача від сплати
аліментів, оскільки за змістом ст. 196 СК
України пеня нараховується з часу
невиконання рішення суду, не встановив,
чи наявна вина боржника у зв'язку із
виникненням заборгованості, та не
з'ясував загальну суму заборгованості.

Отже, безпідставно скасувавши законне
й обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки у застосуванні матеріального
та процесуального закону, не звернув
уваги на вищевикладене, у зв`язку з чим
рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції, що
було помилково скасовано апеляційним
судом.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити .

Рішення апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2014 року скасувати, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М.
Ситнік

Судді:
Є.П.
Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко