Справа № 368/1752/14-ц
провадження № 2/368/513/14
Рішення

іменем України

"06" жовтня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді
Шевченко І.І.

при секретарях
Губенко А.П. та Гребеневич А.І.

з участю представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кагарлик справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Кагарлицький районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України у Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
та зняття з реєстрації за місцем
проживання, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1, та зняти його з
реєстрації за вказаним місцем
проживання, посилаючись на те, що вона,
ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_1.
Даний факт підтверджується договором
купівлі - продажу квартири та витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

Відповідно до картки реєстрації місця
проживання фізичної особи у даній
квартирі зареєстрований, зокрема,
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, відповідач на даний час
зареєстрований за вищевказаною
адресою, хоча фактично, понад три роки в
зазначеній квартирі не проживає та не
з'являється. Даний факт
підтверджується актом комісії від
03.07.2014 в складі: першого заступника
міського голови Чапишева K.M. - голови
комісії та членів комісії: Коваль Л.Є.,
Осадчої Л.В., Гребеневич A.B., Стеценко H.A.,
створеної розпорядженням міського
голови № 51 від 18.04.2013 р.

Крім того, варто зазначити, що
відповідач не сплачує комунальні
платежі, не отримує кореспонденцію за
даною адресою, особистих речей його в
квартирі не має і, взагалі квартирою
він не цікавиться.

Відповідно до положень статті 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України визначено, що саме власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідачем не було подано жодних
заяв про свою відсутність за місцем
реєстрації, а також збереження за ним
права користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до положень статті 71
Житлового кодексу Української PCP
житлове приміщення зберігається за
відсутньою особою шість місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового
кодексу Української PCP визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Оскільки, за вищевказаною адресою
відповідач не проживає, виникають
проблеми зі сплатою надмірних
комунальних послуг, чим об'єктивно
порушуються її права, тому вона змушена
звернутися за захистом до суду.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється, зокрема, на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Представник відповідача та відповідач
позовні вимоги щодо визнання його
втративши визнав та не заперечував
проти їх задоволення. Щодо судових
витрат заперечував, оскільки він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, 2 категорії.

Представник третьої особи в особі
Кагарлицького районного сектору
Управління ДМС України в Київській
області в судове засідання не з'явився,
про час і місце розгляду справи був
повідомлений завчасно, про що в
матеріалах є розписка про отримання
судової повістки, причини неявки в суд
не повідомив, а тому суд вважає, що
представник третьої особи в засідання
суду не з'явився без поважних причин і
ухвалює рішення на підставі наявних в
справі матеріалів.

Вислухавши сторони та вивчивши
матеріали справи, суд вважає за
необхідне позовні вимоги позивача
задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, "Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним."

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади
захисту права власності: Держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від
25.05.1998 року) у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування житловими
приміщенням, судам необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
будь-які дії щодо свого майна, які не
суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно ст.15 Цивільно-процесуального
Кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а також оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно договору купівлі - продажу від
20.05.2003 року позивач ОСОБА_2 купила у
ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що відповідач не подав
суду доказів на спростування позовним
вимог позивача, при цьому визнав їх,
оцінюючи докази в їх сукупності, суд
вважає, що відповідач втратив право на
проживання та користування житловим
будинком позивачки внаслідок
відсутності більше 1 року за місцем
реєстрації без поважних причин, а тому
відповідача слід визнати таким, що
втратив право проживання та
користування квартирою АДРЕСА_1.

Частина 1 статті 7 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року, визначає чіткий перелік
підстав для зняття особи з реєстрації
місця проживання, але у зв'язку з тим, що
відповідач відмовляється виписатися
добровільно, єдиною підставою для
зняття з реєстрації місця проживання
може виступити остаточне рішення суду
про позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Водночас відповідно до ст. 7 вказаного
Закону зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Таким чином, як випливає із указаних
норм права, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1
)позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням^) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Тому необхідно також скасувати
реєстрацію Кагарлицьким районним
сектором Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_3, а тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

На підставі ЖК України, ЦК
України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

ви р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Кагарлицький районний
сектор Управління Державної
міграційної служби України у Київській
області про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації за місцем проживання
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням, а саме: квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Кагарлицький районний
сектор Управління Державної
міграційної служби у Київській області
зняти з реєстрації громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко