Провадження № 2/591/957/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року

Зарічний районний суд м. Суми у
складі :

головуючого -
судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі
- Різниченко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»,
Сумської філії ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» про стягнення з
відповідача незаконно утриманих
коштів у сумі 3921,61 грн.,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач остаточно уточнивши
позовні вимоги мотивує тим, що в 2005
році вона працювала касиром
операціоністом в Лебединському
відділенні № 2 ПАБ Комерційний банк
«Приват Банк» . В грудні 2012 року вона
звільнилась. В теперішній час це
відділення ліквідовано і його функції
виконує Сумська філія ПАТ
«Комерційний банк «Приват Банк». В
березні 2006 року в відділенні була
оформлена кредитна картка «Подія» на
ОСОБА_2 на суму 5000 грн. Цей кредит був
частково погашений, але була
заборгованість у розмірі 3835 грн. 50 коп.
Рішенням Лебединського районного суду
від 25.10. року за позовом ОСОБА_2 цей
кредитний договір був визнаний
недійсним. Після вступу рішення в
законну силу по лінії служби безпеки
банку було надано розпорядження про
нарахування на її рахунок
заборгованості по кредиту ОСОБА_2 в
розмірі 3835 грн. 50 коп. на рахунок №
НОМЕР_1. Ця сума заборгованості
утримувалась з її заробітної плати з
грудня 2010 року по 06.06.2011 року в розмірі
3921 грн. 61 коп. Просить стягнути з
відповідача незаконно утримані з її
заробітної плати по рахунку № НОМЕР_1
кошти в розмірі 3921 грн. 61 коп.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, в задоволенні позову просить
відмовити за пропуском строку, так як
позивач про відрахування шрошових
коштів знала, ще в 2010 р..

Суд, заслухавши учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтями ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше, як в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. була
прийнята в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на посаду
касира-операціоніста з 09.03.2005 р.
відповідно до наказу № 63 л/с від 09.03.2005
р.

Відповідно до наказу № 3.81І-УВ-2009-98-П від
20.06.2009 р. була звільнена 23.06.2009 р. за
згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Відповідно до наказу № 3.81І-КП-2009/1-32 від
28.07.2009 р. була прийнята на посаду
спеціаліста з продажів роздрібних
послуг клієнтам відділення гр. В /
економіста Лебединського відділення №
2 Сумської філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" .
Була звільнена 05.11.2012 р. на підставі
наказу № 3.81І-УВ-2012-366-П від 05.11.2012 р. за
згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП
України .

Під час виконання трудових обов'язків
на посаді касира-операціоніста у 2006
році

ОСОБА_1 було допущено порушення
процедури роботи з картковими
продуктами,

Ствердженої наказом від 28.04.2005 р. № С-81,
а саме - 15.03.2006 р. касиром-операціоністом
ОСОБА_1 було оформлено кредитну карту
«Подія» та «Універсальна» на ім'я
клієнта ОСОБА_2 без присутності
позичальника і перевірки інформації
про клієнта. Судовим рішенням
кредитний договір на ім'я ОСОБА_2 був
визнаний недійсним, внаслідок чого
було заподіяно матеріальну шкоду банку
на суму 3111,61 грн.

Після виявлення факту вчинення
порушення працівником, що спричинило
заподіяння матеріальної шкоди банку,
на підставі висновку службового
розслідування № 2АКЬ-2010/1-7146 від 10.11.2010 р.
працівника було притягнуто до
матеріальної відповідальності.
Підставою для притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності стало
заподіяння працівником під час
виконання трудових обов'язків
матеріальної шкоди Банку у вигляді
заборгованості за оформленим нею із
порушенням процедури кредитним
договором, визнаним згодом недійсним.

Між ОСОБА_1 та Банком було укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність від 09.03.2005 р.,
відповідно до якого працівник приймає
на себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
схоронності довірених йому Банком
матеріальних цінностей і у зв'язку із
викладеним зобов'язується дбайливо
ставитись до ввірених йому на
збереження або на інші цілі
матеріальних цінностей, вживати
заходів до запобігання шкоди,
своєчасно доповідати керівникові про
всі обставини, які загрожують
схоронності ввірених йому цінностей.

Із висновком службового розслідування
№ 2АКЬ-2010/1-7146 від 10.11.2010 р. ОСОБА_1 була
ознайомлена в системі електронного
документообігу «ПриватДок» під час
погодження документу 05.11.2010 р., що
підтверджується роздруківкою із
програмного комплексу.

У зазначений позивачем період часу (з
грудня 2010 року по травень 2011 року) сума
заподіяної матеріальної шкоди
утримувалась із заробітної плати
працівника, що підтверджується наданою
випискою по рахунку НОМЕР_1 та
розрахунковими листами .

Так, у грудні 2010 р. було утримано 539,23
грн., у січні 2011 р. - 7,32 грн. і 593,03 грн., у

лютому 2011 р. - 599,26 грн., у березні 2011 р. -
567,07 грн., у квітні 2011 р. - 760,71 грн., у
травні2011 р. - 44,99 грн. Загальна сума
утриманої в рахунок погашення
матеріальної шкоди заробітної плати
складає 3111,61 грн.. а не 3921,61 грн., як
зазначає позивач.

Рішення Лебединського районного суду
Сумської області про визнання
кредитного договору недійсним було
ухвалено 25.10.2010 р. Після отримання
рішення суду на підставі висновку
службового розслідування від 10.11.2010 р.
роботодавцем було видано
розпорядження про покриття шкоди,
заподіяної працівником при виконанні
трудових обов'язків. Таким чином,
порядок покриття шкоди, заподіяної
працівником, визначений ст. 136 КЗпП
"України, був дотриманий.

Як вбачається із позовної заяви та
обставин справи, вимога позивача про
стягнення заробітної плати за період з
грудня 2010 р. по травень 2011 р.
ґрунтується на оскарженні
відрахування із заробітної плати.

Тримісячний строк позовної давності в
даному випадку слід відлічувати з дати
щзнайомлення працівника із
покладенням на неї матеріальної
відповідальності розпорядженням
роботодавця. Працівника було
ознайомлено із розпорядженням про
утримання суми заподіяної
матеріальної шкоди 05.11.2010 р.

Твердження позовної заяви про те, що
про незаконне утримання грошей стало
відомо тільки в зв'язку з проведенням
самостійного розслідування є
суперечливим, оскільки ОСОБА_1 була
ознайомлена із документом в системі
електронного документообігу
«ПриватДок", могла ознайомитись із
нарахованою та виплаченою заробітною
платою за допомогою електронних
ресурсів банку, а саме - на
корпоративному сайті в розділі "Моя
зарплата / Сотрудники / Расчетний
листок" (за кожний місяць).

ОСОБА_1 була звільнена 05.12.2012 р., тому
наявність у позивача розрахункових
листків, наданих до суду в якості
доказів, свідчить про її ознайомлення
із ними щонайменше з дати звільнення -
05.11.2012 р.

Позивач звернулася до суду лише 20.11.2013
р., тобто нею було пропущено
тримісячний строк звернення до суду.
Позовна заява ОСОБА_1 не містить
обґрунтування поважності причин
пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд
поновлює строк, встановлений законом,
за клопотанням сторони або іншої особи
у разі його пропущення з поважних
причин.

Строки, встановлені ст. 233 КЗпП України,
можуть бути поновлені лише при
наявності поважних причин. При цьому,
поважність причин означає, що
працівник не ставився зневажливо до
питання про захист своїх прав, але його
зверненню за захистом перешкоджали
такі причини, які можна вважати
поважними.

В позовній заяві не міститься
клопотання про поновлення пропущеного
строку, із тексту не вбачається
пояснень щодо пропуску строку, до
позовної заяви не додано належних
доказів.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
незаконно утримані з заробітної плати
по рахунку № НОМЕР_1 коштів в розмірі 3921
грн. 61 коп. необхідно відмовити у
зв'язку з пропуском строку звернення .

Керуючись ст.ст. 136, 233 Кодексу
законів про працю України, ст.ст. 10-11,
57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі за пропуском строку
звернення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст виготовлено та підписано
23 вересня 2014 року.

СУДДЯ
Н.Г.Прокудіна