АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7278/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Галічий В. М. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 49
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 23 травня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, сплативши
судовий збір, відповідно чинного
законодавства.

Посилався на ті обставини, що з
04.03.2003р. перебував з відповідачкою у
шлюбі, який було зареєстровано
Відділом реєстрації актів
громадського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська за актовим записом №
124. Від шлюбу сторони спільних дітей не
мають. Спільне життя з відповідачкою не
склалося, почуття любові між сторонами
втрачене, сімейно-шлюбні стосунки
припинені, примирення між сторонами не
є можливим, у зв'язку з чим позивач
просив суд шлюб - розірвати.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
23 травня 2014 року позов було задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований Відділом реєстрації
актів громадського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська за актовим записом №
124 - розірвано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 липня 2014 року
заяву ОСОБА_2 про скасування заочного
рішення залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі
відповідачка, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, просила заочне рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що з 04.03.2003р. сторони
перебували у шлюбі, який було
зареєстровано Відділом реєстрації
актів громадського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська за актовим записом №
124. Від шлюбу сторони спільних дітей не
мають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, виходив з того, що
сторони припинили спілкування як
подружжя, спільного господарства не
ведуть, проживають окремо та
збереження шлюбу є неможливим. Також,
суд виходив з відсутності підстав для
надання сторонам строку на примирення.

При розгляді справ про розірвання
шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
ухвалює рішення про розірвання шлюбу,
якщо буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Суд вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства (ст. 111 СК
України).

За змістом ст. 111 СК України суд не
зобовязаний призначати строк для
примирення подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі
Постанова), суди повинні уникати
формалізму при вирішенні позовів про
розірвання шлюбу, повно та всебічно
з'ясовувати взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК
України вжиття судом заходів щодо
примирення подружжя застосовується у
випадку відсутності згоди одного з них
на розірвання шлюбу за ініціативою
однієї зі сторін або суду у формі
відкладення розгляду справи слуханням
та надання сторонам строку на
примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам
слід використовувати надану законом
можливість відкласти розгляд справи
для примирення подружжя, особливо за
наявності неповнолітніх дітей. При
визначенні строку на примирення суд
заслуховує думку сторін та враховує
конкретні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Ухвалюючи рішення про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції, повно
встановив обставини справи та фактичні
взаємини подружжя, причини розірвання
шлюбу, врахував відсутність дітей, у
зв*язку з чим дійшов обґрунтованого
висновку про неможливість збереження
шлюбу та наявність правових підстав
для його розірвання. Зазначені
обставини знайшли своє підтвердженні і
в ході розгляду справи у суді
апеляційної інстанції, а саме, колегією
суддів було встановлено, що сторони
понад рік не проживають разом та не
ведуть спільного господарства, крім
того, у лютому 2014 року відповідачка
звернулась до суду з питання розподілу
майна подружжя і за весь період
розгляду справи у суді сторони не
вживали будь-яких дій для збереження
шлюбу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши вказані обставини та
докази в їх підтвердження, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у заочному рішенні суду,
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини,
матеріалам справи та зводяться до
переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
вважає, що заочне рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
є безпідставні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308,
315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
23 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді