АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Рейнарт І.М.

при секретарі Ломанову Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, третя особа:
Подільська районна в м. Києві державна
адміністрація про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 28 травня 2014 року, -

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому з
урахуванням заяви про заміну
неналежного відповідача та уточнень
технічної характеристики квартири
просив суд визнати за ним право
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,8
кв.м., яка складається із житлової
кімнати площею 11,7 кв.м., житлової
кімнати площею 18,0 кв.м., кухні площею 13,0
кв.м, ванної кімнати площею 2,9 кв.м,
коридору між ванною і кухнею площею 3,2
кв.м.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Подільської районної Ради
народних депутатів № 783 від 28 листопада
1988 року йому надано дозвіл на тимчасове
користування двома кімнатами в
загальній квартирі АДРЕСА_1, площею 29
кв.м., без перепрописки, без відкриття
особового рахунку з оплатою за
фактичне проживання до підходу черги
квартобліку.

З 28 листопада 1988 року він із своєю
сім'єю на підставі вищезазначених
дозволів місцевої влади відкрито,
безперервно, добросовісно, не від кого
не приховуючи проживає в квартирі, що
складається із двох жилих кімнат,
переобладнаних кухні, ванної кімнати
та коридору. На його неодноразові
звернення щодо надання вказаної
квартири у його постійне користування
отримував відмову з посиланням на те,
що квартирні умови будуть поліпшені
по черзі квартирного обліку.

З урахуванням давності, відкритості
та добросовісності володіння вказаною
квартирою, за користування якою
сплачуються всі комунальні платежі,
вважав, що відповідно до ст. 344 ЦК
України є підстави для визнання за
ним права власності на вказане майно
за набувальною давністю.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 28 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду представник
позивача ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Посилається на ті підстави, що суд
неповно з'ясував та не взяв до уваги
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Зазначив, що про добросовісність
володіння спірним майном свідчить та
обставина, що в 1997 році ОСОБА_4 та
членам її сім'ї: йому - ОСОБА_5, їх
синам ОСОБА_5, ОСОБА_1, в рівних долях,
була передана у власність квартира
АДРЕСА_1 площею 33,9 кв.м., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданого 27.06.1997 року
відділом приватизації житла
Подільської райдержадміністрації.

Вважає, що з саме з цього часу фактично
підійшла їх черга квартирного обліку,
а дозвіл на тимчасове користування
квартирою, наданий згідно рішення
виконавчого комітету Подільської
районної Ради народних депутатів № 783
від 28 листопада 1988 року, втратив свою
чинність. Не зважаючи на це власник не
витребував належне йому нерухоме
майно з його добросовісного
володіння.

Зазанчив, що черга за номером 460 - це
нова черга квартирного обліку, на
якій він перебуває разом зі своєю
сім'єю з 2011 року.

З моменту вселення квартира не
вибувала з полодіння позивача, він
продовжує користуватися, проживати в
ній та спласувати всі необхідні
комунальні платежі, як власник даної
нерухомомсті. Докази сплати рахунків
за користування вказаною квартирою,
утримання нерухомого майна в
належному санітарно-технічному стані,
виконання поточних ремонтних робіт
залишилось поза увагою суду.

Судом також не взято до уваги факт
безперервності володіння ним спірним
майном з 1997 року.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримала та просила її
задовольнити.

Представник Подільської районної в м.
Києві державної адміністрації Мороз
Д.С. просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників судового розгляду,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Подільської
районної Ради народних депутатів № 783
від 28 листопада 1988 року ОСОБА_1 з сім'єю,
яка складалась з 4 осіб, дозволено
тимчасово користуватися двома
кімнатами в загальній квартирі
АДРЕСА_1, площею 29 кв.м., без
перепрописки, без відкриття особового
рахунку, з оплатою за фактичне
проживання до підходу черги
квартобліку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач перебуває на квартирному
обліку, володіє спірною квартирою на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, відповідно до якого
квартира надана у тимчасове
користування, інтересу до спірного
майна власником не втрачено.

Оскільки позивач вселився в квартиру
за згодою її власника, а не заволодів
чужим майном, суд першої інстанції
вважав, що до спірних правовідносин
не може бути застосована набувальна
давність.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

У відповідності до ст. 321, 328 ЦК України
право власності є непорушним та
набувається на підставі, що не
заборонено законом.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст.
60 ЦПК України повинен довести саме
позивач, є: законність об'єкту
володіння; добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність.

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем. Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала
і не повинна була знати, що володіє
річчю незаконно.

Позов про право власності за
давністю володіння не може
пред'явити законний володілець або
особа, яка володіє майном за волею
власника і завжди знала хто є її
власником. Тобто, виключено набуття
права власності на майно, яке
знаходиться у володінні власника і
ніколи не вибувало з його володіння.

Позивач не довів, що він отримав
спірне майно з підстав, достатніх
для того, що б мати право власності на
нього.

Обставини справи свідчать про те, що
позвиач володіє спірним майном на
законній підставі, останньому завжди
було відомо про наявність у вказаного
майна законного власника, який від
спірного майна ніколи не відмовлявся.

Як зазначає сам позивач в позовній
заяві, він неодноразово звертався до
Подільської районної в м. Києві
державної адмінстрації з вимогами
про надання квартири у постійне
користування, на що отримував
відмови.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що з часу приватизації
квартири АДРЕСА_1 в червні 1997 року
фактично підійшла черга квартобліку,
а тому тимчасовий дозвіл на
користування житловою площею згідно
рішення виконавчого комітету
Подільської районної Ради народних
депутатів № 783 від 28 листопада 1988
рокувтратив свою чинність, є
необгрунтованими.

Відповідно до картки облікової
справи №5687 ОСОБА_4 з 25.12.1984 року
перебуває на квартирному обліку в
Подільскому районі м. Києва в
загальній черзі складом сім'ї 4 особи:
вона, син ОСОБА_5, син ОСОБА_3,
чоловік ОСОБА_1 Підстава для
постановки на облік: забезпечення
жилою площею не більше 7,5 кв.м. Номер
черги за списками: загальна черга
(район/місто): 460/5256 (а.с.73).

Факт відкритості володіння майном, на
підвердження якого позивачем надані
рахунки за житлово-комунальні
послуги та акт комісії від 13.02.2014 р.
про те, що всі приміщення квартири
№30 в будинку по вул. Мижигірській, 22 в
м. Києві використовуються сім'єю гр.
ОСОБА_1 за призначенням, утримуються в
належному санітарно-технічному стані,
квартира придатна для проживання, а
також факт безперервного володіння
майном з 28 листопада 1988 року, за
відсутності доведення обставин
добросовісності володіння не можуть
бути підставою для задоволення
позову набувача майна за правом
набувальної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи, підстави для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 28 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа № 22-ц/796/9930/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ОСОБА_8

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: ОСОБА_9