АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №688/3359/13-ц
Провадження №22-ц/792/1088/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представника позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1088/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
додаткове рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі органу
опіки та піклування - виконкому
Шепетівської міської ради про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором та виселення,
заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія ,

В С Т А Н О В И Л А :

рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 01 листопада 2013 року позовні
вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволені.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 162008/3в від 18.01.2008 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
чотирьохкімнатну квартиру загальною
площею 73,4 кв. м., жилою площею 47,6 кв. м.,
яка розташована по вулиці АДРЕСА_1 що
належить ОСОБА_2 на праві власності на
підставі договору дарування,
просвідченого приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5,15.08.2005 року, реєстр № 2801,
зареєстрованого Шепетівським бюро
технічної інвентаризації в реєстровій
книзі № 38 за № 6226, реєстраційний номер
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно - 11647922.

Предмет іпотеки підлягає
реалізації шляхом проведення
прилюдних торгів,

у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про

_________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Головко
Н.П. Справа № 22-ц/792/1088/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія №19, 27

виконавче провадження» та з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку», з початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб»єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Визначено початкову ціну предмета
іпотеки у розмірі 248 000 гривень.

З вартості предмета іпотеки ПАТ АБ
«Укргазбанк» має бути сплачена
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором № 162008/3в від 18 січня 2008
року,яка виникла станом на 30 вересня 2011
року та вказана в рішенні
Шепетівського міськрайонного суду від
07 грудня 2011 року становить 173 104 (сто
сімдесят три тисячі сто чотири) грн. 53
коп.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселено з
квартири АДРЕСА_1

Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по 76 грн.
47 коп. понесених судових витрат.

За заявою ПАТ АБ «Укргазбанк»
додатковим рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 28 березня 2014
року в абзаці шостому резолютивної
частини рішення від 01 листопада 2013 року
після слів «ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4»,
зазначено «неповнолітню ОСОБА_7».

Рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 01.11.2013 року
сторонами не оскаржувалось.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення суду першої інстанції від 28
березня 2014 року ОСОБА_2 посилається на
неповне з»ясування судом обставин
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права
- ст. 129 Конституції України, ст. 203 ЦК
України, ст.ст. 2, 8, ч. 2 ст. 59, 60, 179 ЦПК
України.

Зокрема, апелянт зазначає, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам Закону, ухвалено за
відсутності сторін, позовні вимоги
позивача не доведені належними і
допустимими доказами. Суд не урахував,
що судове рішення фактично позбавляє
неповнолітню доньку права на житло.

Судом не враховано, що при
укладанні іпотечного договору орган
опіки та піклування своєї згоди на
укладення такого правочину не надавав.

Так як додаткове рішення суду
вимогам Закону не відповідає, є
незаконним і необґрунтованим, то
апелянт просить додаткове рішення
Шепетівського міськрайонного суду від
28.03.2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення,яким відмовити у задоволенні
заяви ПАТ АБ «Укргазбанк».

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ч.ч. 1 та 2
ст. 64, ст.ст. 60, ч.ч. 1 та 3 ст. 61, ст.ст. 212, 213,
220, 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Письмовими доказами у цивільній
справі є будь-які документи або витяги
з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Обставини, встановлені судовим
рішенням в іншій цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Порушення судом норм
процесуального права під час вирішення
цивільного спору може бути підставою
для скасування судового рішення лише у
разі, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо: стосовно
якої-небудь вимоги, з приводу якої
сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення.

Заяву про ухвалення додаткового
рішення може бути подано до закінчення
строку на виконання рішення.

Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов»язковою.

Відповідно до ст. ст. 16, 509, 525-526, 536,
546; ст.ст. 572, 574, ч.ч.1 та 2; ст. 575, ч. 1; ст. 577,
ч.ч. 1, 2, 3; 590, 591, 610-611, 614, 617, 1046, 1048-1049, 1054 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду у визначений
Законом спосіб за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Позивач сам обирає
спосіб захисту порушеного права.

За договором кредиту банк надає
позичальникові грошові кошти у розмірі
та на умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов"язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов"язання повинні грунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов"язань не допускається.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Видами забезпечення виконання
зобов"язань є неустойка (штраф, пеня),
порука, застава.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов"язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави є іпотека
(застава нерухомого майна).

Якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках і в
порядку, встановлених законом.

У разі порушення зобов"язань
настають правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди, звернення стягнення
на предмет застави.

Боржник та його майновий
поручитель несуть таку
відповідальність за наявності вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання.

Особа, яка порушила зобов"язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов"язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 11, 12, 33, 38, 39
Закону України „Про іпотеку" № 898-ІУ
від 05.06.2003 року майновий поручитель
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Іпотечне майно може бути
реалізоване і за рішенням суду. У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду, в тому числі,
зазначаються:

загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону;

початкова ціна предмета іпотеки
для його подальшої реалізації.

Ці вимоги повинні зазначатись
позивачем у поданій до суду позовній
заяві та обгрунтовуватись і
підтверджуватись належними і
допустимими доказами.

Суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення
на предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він
є відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Задовольняючи позовні вимоги
іпотекодавця, суд першої інстанції
виходив з того, що звернення стягнення
на предмет іпотеки у випадку
невиконання зобов»язань позичальником
за кредитним договором та
іпотекодавцем перед кредитором може
бути здійснене як за договором між
іпотекодавцем та іпотекодержателем,
так і за рішенням суду. Звертаючи
стягнення на предмет іпотеки, суд
вправі цим же рішенням виселити осіб,
які проживають в іпотечному житлі із
займаного приміщення, якщо дотримано
процедури їх попередження про наступне
виселення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 109 Ж
України виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з
жилих приміщень, одночасно надається
інше постійне жиле приміщення, за
винятком виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення.

Звернення стягнення на передане
в іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору або
за рішенням суду всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове

виселення здійснюється на підставі
рішення суду.

Виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Судом встановлено, що 18 січня 2008
року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та гр.
ОСОБА_2 укладено споживчий кредитний
договір № 162008, за умовами якого
останній отримав у банку кредит в сумі
168 000 гривень зі сплатою 16,5% річних на
період із 18 січня 2008 року по 17 січня 2028
року.

Щомісячно ОСОБА_2 зобов»язався
погашати банку кредит рівними сумами
по 2 400,55 гривень.

ВАТ АБ «Укргазбанк» перетворений
у Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк «Укргазбанк» і є
правонаступником попереднього
відкритого товариства.

На забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором 18
січня 2008 року між банком та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки, за яким
останній передав банку в іпотеку
належну йому на праві приватної
власності чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною жилою площею 73,4 кв.
метрів, житловою площею 47,6 кв. метрів
обумовленою вартістю 248 000 гривень.

Договір іпотеки укладений з
додержанням вимог цивільного
судочинства, нотаріально посвідчений 18
січня 2008 року за реєстром № 45 приватним
нотаріусом Шепетівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований у відповідному реєстрі
заборон.

ОСОБА_2 станом на жовтень 2011 року
не виконав зобов»язань за кредитним
договором, допустив заборгованість по
кредиту в сумі 171 284,53 гривень і заочним
рушенням Шепетівського міськрайонного
суду від 07 грудня 2011 року ця
заборгованість стягнута із
позичальника.

Рішення набрало законної сили,
підлягає виконанню, однак ОСОБА_2 не
виконується, що послужило підставою
для звернення банку до суду із позовом
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з іпотечної
квартири осіб, які в ній проживають та
зареєстровані. А саме: власника ОСОБА_2
та членів його сім»ї - дружини ОСОБА_3,
1966 року народження, з неповнолітньою
донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина
ОСОБА_4, 1985 року народження.

Пунктами 2.4 та 4.4 договору іпотеки
передбачено обов»язок та
відповідальність іпотекодавця ОСОБА_2
повідомляти іпотекодержателя (банк)
про права та вимоги інших осіб на
предмет іпотеки.

Однак, при укладанні договору
іпотеки ОСОБА_2 приховав від банку той
факт, що у квартирі проживає його
неповнолітня донька ОСОБА_2, яка має
право на житло, надав банку
недостовірну довідку про склад сім»ї
та не витребував згоди органу опіки та
піклування на передачу квартири в
іпотеку банку.

10 червня 2013 року ПАТ АБ
«Укргазбанк» направив ОСОБА_2 та членам
його сім»ї письмову вимогу про
звільнення іпотечної квартири, в тому
числі і з неповнолітньою донькою
ОСОБА_2, зняття з реєстрації та
попередження про початок процедури по
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Але відповідачі вимоги банку не
виконали і іпотечну квартиру
добровільно не звільнили.

За позовом ПАТ АБ «Укргазбанк»
рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 01 листопада 2013 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки (іпотечну
квартиру) і вирішено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 виселити з квартири АДРЕСА_1.

При ухвалені рішення не вирішено
позовні вимоги банку щодо виселення
неповнолітньої ОСОБА_7, хоч позовні
вимоги банку в цій частині заявлялись,
судом розглядались, досліджувались
докази щодо цих вимог.

За заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» від
19 березня 2014 року Шепетівський
міськрайонний суд з повідомленням всіх
учасників процесу призначив справу до
розгляду і додатковим рішенням від 28
березня 2014 року зазначив і

неповнолітню ОСОБА_7 такою, що підлягає
виселенню із іпотечного житла.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
належними і допустимими доказами:
належно засвідченими копіями
кредитного та іпотечного договорів,
розрахунком заборгованості за
кредитом, заочним рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
07 грудня 2011 року, довідкою ПП «УК»
Житлофонд» про склад сім»ї
іпотекодавця, письмовими вимогами про
виселення та повідомленнями про
запровадження процедури звернення
стягнення на предмет іпотеки, рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
01 листопада 2013 року, яке набрало
законної сили, заявою банку, реєстром
відправки повідомлень учасникам
процесу (а.с.6-27, 71-73, 78-79, 85), іншими
доказами.

Під час ухвалення судового
рішення від 01 листопада 2013 року
Шепетівський міськрайонний суд
встановлював обставини щодо всіх
відповідачів, в тому числі іщодо
неповнолітньої ОСОБА_2, досліджував
докази на підтвердження цих обставин,
зазначав норми матеріального та
процесуального права, на підставі яких
вирішив спірні правовідносини.

Рішення суду від 01 листопада 2013
року, в тому числі і в частині
виселення, відповідачами не
оскаржувалось у встановленому порядку
і набрало законної сили, має
преюдиційне значення.

Доводи апеляційної скарги
апелянта ОСОБА_2 щодо не умотивування
додаткового рішення суду від 28 березня
2014 року спростовуються змістом рішення
від 01 листопада 2013 року.

Неповнолітня ОСОБА_2 в силу віку є
повністю недієздатною і не може
виступати самостійним учасником
судового процесу. Її в процесі
представляють законні представники -
батько та мати.

Позовні вимоги позивача в цій
частині сформульовані як «виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з їхньою
неповнолітньою дитиною ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2». Тому, в такій же редакції
викладені висновки в резолютивній
частині судових основного та
додаткового рішень від 01.11.2013 року та
28.03.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
орган опіки та піклування не
зверталися до суду з будь-якими
зустрічними вимогами про визнання
іпотечного договору недійсним,
встановлення факту нікчемності
іпотечного договору та застосування
наслідків його нікчемності з підстав
порушення прав малолітньої ОСОБА_2 на
житло.

Відповідно до ст.ст. 180, 198
Сімейного кодексу України, ч.ч. 1 та 6 ст.
203 ЦК України, ч.ч. 2 та 3 ст. 18, ст. 35 Закону
України «Про охорону дитинства» №
2402-ІІІ від 26.04.2001 року, ч. 4 ст. 12, ст.. 27
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» № 2623-ІУ від 02.06.2005
року законодавець в першу чергу на
батьків покладає обов»язок по
забезпеченню дітей житлом та
дотримання їхніх житлових прав.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, саме батько малолітньої ОСОБА_2
під час укладення правочинів, в тому
числі і іпотечного договору, приховав
від банку факт проживання
неповнолітньої доньки в іпотечній
квартирі.

Законодавець в такому випадку
покладає відповідальність, в тому
числі і цивільно-правову, за укладення
правочинів з порушенням прав
неповнолітніх на винних осіб, тобто та
батьків, так як вини банку не
встановлено.

Тому доводи апеляційної скарги
апелянта не ґрунтуються на матеріалах
справи, встановлених обставинах,
підтверджених належними і допустимими
доказами.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
докази, які їх підтверджують, ухвалив
законне та обгрунтоване судове
рішення, підстави до скасування якого в
межах доводів апеляційної скарги
апелянта відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
додаткове рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Харчук