Ухвала

іменем україни

2 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на
дії державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
Коновалової А.В. про скасування
постанови державного виконавця про
арешт майна боржника та заборону його
відчуження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 20 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаною скаргою, посилаючись на
те, що 3 грудня 2013 року старшим
державним виконавцем
Ордонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС) була ухвалена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в межах виконавчого
провадження про примусове стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7
та ОСОБА_8 у розмірі 1/3 частини всіх
видів його доходу, починаючи з 1 серпня
2012 року до досягнення ними повноліття.
На підставі цієї постанови державний
виконавець наклав арешт на все майно
боржника, не вказавши при цьому, на яке
саме майно накладено арешт та яка
вартість арештованого майна. Вважав, що
вказана постанова винесена з
порушенням норм діючого законодавства,
а дії державного виконавця є
неправомірними.

З урахуванням викладеного скаржник
просив постанову про накладення арешту
на майно боржника та заборону його
відчуження скасувати.

Ухвалою Дергачівського районного суду
Харківської області від 10 лютого 2014
року, з урахуванням ухвали
Дергачівського районного суду
Харківської області від 4 квітня 2014
року про виправлення описки, скаргу
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Коновалової А.В. та зобов'язано
її усунути допущені порушення шляхом
скасування постанови від 3 грудня 2013
року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 20 травня 2014 року ухвалу
суду першої інстанції скасовано та
постановлено нову ухвалу, якою у
задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати вказане
судове рішення та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його скаргу
у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи ухвалу районного суду та
відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), вірно застосувавши положення
ст. ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону
України «Про виконавче провадження»,
дійшов до вірного висновку про те, що
дії державного виконавця при
накладенні арешту на майно боржника є
законними.

Доводи касаційної скарги про пропуск
строку на апеляційне оскарження
безпідставні, так як справа була
розглянута без заінтересованої особи
(суб'єкта оскарження), копію судового
рішення ВДВС отримав 17 лютого 2014 року
(а.с. 35), а згідно штампа поштового
відділення надіслав скаргу 21 лютого 2014
року (а.с. 45), тобто вимоги ч. 2
ст. 294 ЦПК України дотримані.

Крім того, апеляційний суд з
урахуванням повноважень, визначених
ч. 1 ст. 305 ЦПК України
розглянув справу за відсутності
ОСОБА_4, який був належним чином
повідомлений про дату апеляційного
розгляду, а на заяву про відкладення
розгляду справи (а.с. 69) доказів на
підтвердження викладених у ній
обставин не надав.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 20 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник