Справа № 466/2160/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 вересня 2014 року Шевченківський
райсуд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Мокрицькій А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
ОСОБА_2, Відділу приватизації
Шевченківського району м. Львова ,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання частково незаконним та
часткове скасування наказу, визнання
права власності на частку у житловому
будинку ,-

в с т а н о
в и в :

04.04.14 р. позивач звернувся до суду
з заявою, в якій просив суд постановити
рішення, яким визнати частково
незаконним та скасувати п. 1.2 наказу
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради № 856-Ж-Ш від
24.05.11 р. в частині рішення про
оформлення за ОСОБА_2 права власності
на частку у житловому будинку в складі
приміщень 2-1 пл. 8,1 кв.м. кухня ; 2-2 пл. 2,5
кв.м. кладова, 1 пл. 7,6 кв.м тамбур та
визнати за ним право власності на 1 / 10
частку у житловому будинку АДРЕСА_1 у
складі вказаних приміщень . Заяву
мотивує тим, що він проживає у будинку
АДРЕСА_1 з 1962 року. Відповідач ОСОБА_2,
що є його рідною сестрою, не проживає
за вказаною адресою вже 40 років.
Співвласниками даного будинку крім
відповідачки є також треті особи. У
1987 р. він за власні кошти збудував
спірні приміщення , якими користується
і на даний час. Його право не
оспорюється третіми особами. Проте в
процесі узаконення самочинно
проведених добудов Управлінням
комунальної власності було видано
наказ, відповідно до якого збудовані
ним приміщення зазначені як власність
відповідачки. ОСОБА_3. та ОСОБА_4 на
підставі наказу Управління
комунальної власності від 26.12.11 р.
отримали свідоцтво про право
власності на частку у житловому
будинку. ОСОБА_2 такого права не
оформила, відтак її майнові права у
разі задоволення позову порушені не
будуть. Оскільки позивач проживає
тривалий час за вказаною адресою, за
свої кошти зі згоди власників провів
добудови, просив задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги з підстав, наведених у заяві.
Крім того пояснили, що первинно
відповідач, що є сестрою позивача не
заперечувала його права на створене
ним нерухоме майно. З нею існувала
домовленість про те, що після
оформлення документів на її ім."я вона
подарує спірні приміщення братові.
Проте незважаючи на те, що спірне
нерухоме майно створене за його кошти
та його працею на даний час відповідач
відмовляється добровільно передати у
його власність спірну нерухомість.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з"явилась повторно, хоча
належним чином повідомлялась про дату
та місце судового розгляду. Про причини
неявки суду не повідомила.

Представник Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради в судовому засіданні
заперечив проти позову та пояснив, що
оспорюваний наказ прийнятий у
відповідності до вимог чинного
законодавства. В подальшому в судове
засіданні не з"явився повторно
незважаючи на те , що у визначений
спосіб повідомлявся про час та місце
судового розгляду.

Представник Відділу приватизації
Шевченківського району м. Львова в
судове засідання не з"явився повторно,
про причини неявки суду не повідомив.
Про дату, час та місце судових засідань
співвідповідач повідомлявся належним
чином.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та
пояснила, що первинно будинок, де вони
проживають з братом належав їх
батькам. Оскільки позивач перебував з
сім"єю на квартирній черзі і мав
отримати житло, їх мати склала заповіт
таким чином, щоб право на спадкування
мали інші її діти без врахування
позивача, щоб його не зняли з
квартирної черги. Проте квартири
позивач так і не отримав, все життя
проживав у вказаному будинку, за свої
кошти добудував до будинку тамбур,
кухню та кладову та крім того
користується однією кімнатою , яка
згідно документів належить ОСОБА_2 В
родині завжди були дружні відносини,
всім було відомо, що вказані добудови
провів позивач і була домовленість, що
після оформлення документів сестра, що
є відповідачем , подарує йому цю
частину будинку. Проте з невідомих
причин на даний час вона відмовляється
переоформити спірне майно на брата,
хоча багато років у будинку не
проживає, а давно живе за межами
України.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з"явились
повторно, хоча належним чином
повідомлялись про час та місце
судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши зібрані по справі
докази, з"ясувавши дійсні обставини
справи суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований та проживає за адресою
АДРЕСА_1 як член сім"ї власників.
Співвласниками вказаного будинку на
даний час є ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

На підставі заяви співвласників
ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розпорядженням
Шевченківської райадміністрації
Львівської міської ради № 926 від 15.08.05
р. „ Про узаконення самовільного
будівництва „ було вирішено
погодитись з подальшою експлуатацією
самовільної прибудови до будинку
АДРЕСА_1 зокрема приміщень двох кухонь,
тамбура, ванної кімнати , душової,
чотирьох житлових кімнат.

Співвласниками будинку АДРЕСА_1 станом
на 24.05.11 р. були ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
договорів дарування та свідоцтва про
право на спадщину за заповітом. Згідно
нотаріально завірених заяв від
співвласників та їх звернення до ОКП
ЛОР"БТІ та ЕО" 17.12.08 р. було видано
висновок про визначення ідеальних
часток у будинку між співвласниками з
врахуванням узаконених приміщень.

На підставі письмового звернення
співвласників нерухомого майна 24.05.11 р.
Управлінням комунальної власності
було видано наказ, відповідно до якого
вирішено оформити право власності
ОСОБА_3 на 34/50 часток житлового будинку,
ОСОБА_2 на 19/100 часток житлового
будинку в такому складі : 2-1/ 8,1 кв.м
кухня, 2-2 пл. 2,5 кв.м кладова, 1 пл. 7,6 кв.
тамбур, 2-3 пл. 11,9 кв.м житлова кімната. ! /
2 сараю під літ. Б згідно з технічним
паспортом та ОСОБА_4 на 13/100 часток.
Пунктом 2 вказаного Наказу
зобов"язано відділ приватизації
Шевченківського району оформити та
видати згідно з п. 1 свідоцтво про право
власності.

Таке свідоцтво було отримане ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 26.12.11 р. та відповідно
зареєстровано право власності на
вказані частки у реєстрі прав
власності на нерухоме майно . В
подальшому згідно договору дарування
від 13.09.12 р. 10/25 часток вказаного
будинку були подаровані ОСОБА_3
ОСОБА_5

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
що беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, що
врегульовано ст. 10 ЦПК України.

Як на підставу для задоволення вимог
позивач покликається на те, що
порушено його право власності на
нерухоме майно. Між тим, як вбачається
з даних інвентаризаційної справи,
узаконення співвласниками вказаного
будинку спірних добудов було
проведено на підставі розпорядження
Шевченківської райадміністрації № 926
від 15.08.05 р. , яке позивачем не
оспорюється.

На думку суду Управління
комунальної власності при видачі
Наказу № 856-Ж-Ш від 24.05.11 р. діяло в
межах своєї компетенції, з дотриманням
вимог Закону України „ Про місцеве
самоврядування „ , Положення про
Управління комунальної власності
Львівської міської ради, Положення про
порядок оформлення права власності на
об"єкти нерухомого майна .

Позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження того, що ним у
порядку, визначеному законодавцем зі
згоди співвласників будинку були
проведені будь-які будівельні роботи
за адресою спірного житла. Долучення
до матеріалів справи квитанцій про
придбання позивачем у 1987 будівельних
матеріалів не є доказом того, що у
позивача та співвласників будинку
АДРЕСА_1 був намір на створення
спільної власності. Не надано доказів
і на підтвердження того, що з 1987 року
ОСОБА_1 звертався з заявами до органів
місцевого самоврядування з питання
узаконення проведених добудов.
Тривалість проживання за вказаною
адресою не порорджує у позивача права
власності на частку у будинку.

Статтею 321 ЦК України
врегульовано, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений цього права або
обмежений у його здійсненні. Зважаючи,
що відповідач у визначений законом
спосіб набула на праві власності
нерухоме майно підстав для
задоволення позовних вимог немає.

Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57,60, 61, 209 , 214
ЦПК України , ст. 321, 328, 331 ЦК України,
Законом України „ Про місцеве
самоврядування „ суд , -

в и р і ш и
в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, ОСОБА_2,
Відділу приватизації Шевченківського
району м. Львова , треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково
незаконним та часткове скасування
наказу Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради №
856-Ж-Ш від 24.05.11 р., визнання права
власності на 1 / 10 частку у житловому
будинку АДРЕСА_1 відмовити за
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
його оголошення через Шевченківський
районний суд м. Львова.

Суддя: І. Є. Зима