АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2246/2014
інстанції: Булах Є.М.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року вересня місяця 18 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.при
секретарі:Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 17 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України", третя особа:
Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Херсонській області про
визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з зазначеним позовом
посилаючись на те, що 25 травня 2007 року
між нею та ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №07Р-120, відповідно до
умов якого позивач отримала кредит на
споживчі потреби у розмірі 35900,00
доларів США строком до 24.12.2015р. зі
сплатою 14% річних за користування
кредитними коштами.

Враховуючи те, що перед укладенням
зазначеного кредитного договору їй не
було надано повної, необхідної,
доступної, достовірної інформації,
передбаченою постановою Національного
Банку України від 10.05.2007 року №168 та
ст.ст.11,15 ЗУ України «Про захист прав
споживачів» про умови надання
фінансових послуг, банк не повідомив її
про можливі ризики зміни курсу валюти
долару США до гривні, позивач, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила визнати недійсним договір
відновлювальної кредитної лінії
№07Р-120, укладений сторонами у справі
25.05.2007 року, застосувати наслідки
недійсного правочину у вигляді
двосторонньої реституції шляхом
повернення відповідачем позивачу
сплачених коштів по договору,
відсотків, комісії, тощо, а позивач
повертає грошові кошти отримані на
момент укладення договору, а також
ОСОБА_5 просила визнати недійсним
іпотечний договір від 25.05.2007року, як
наслідок недійсності кредитного
договору, який укладався з метою
забезпечення виконання основного
зобов'язання.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 17 червня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності порушення банком прав
позивача під час укладення спірного
договору.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 25 травня 2007 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_5 укладено договір
відновлювальної кредитної лінії
№07Р-120, за умовами якого остання
отримала споживчий кредит в сумі 35900
доларів США під 14 % річних на строк до 24
грудня 2015 року (а.с.10-12).

Згідно п. 1.2 розд. 1 договору, кредит
надається на споживчі потреби окремими
частинами (траншами) за
відновлювальною кредитною лінією, у
період до 24 травня 2009 року. На дату
закінчення вказаного періоду
визначається сума фактичної
заборгованості за кредитом, яка
підлягає погашенню щомісячно рівними
частинами до 25 числа кожного місяця,
починаючи з червня 2009 року.

В якості забезпечення виконання
зазначеного договору, 25 травня 2007 року
між банком та ОСОБА_5 укладений договір
іпотеки, згідно якого остання надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
двокімнатну квартиру №54 в буд. №18,
корп.6, що розташована по вул. 49
Гвардійської Херсонської дивізії у м.
Херсоні (а.с.13-18).

З письмового повідомлення про умови
кредитування від 17 травня 2007 року,
підписаного позивачкою, встановлено,
що остання перед підписання кредитного
договору була ознайомлена з
запропонованими банком умовами
надання кредиту, з якими повністю
погодилася без зауважень.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Частиною 2 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
визначено, що договір є укладеним з
моменту досягнення в належній формі
згоди з усіх істотних умов договору.

Посилання апелянта на те, що
оспорюваний договір відновлювальної
кредитної лінії від 25 травня 2007 року, в
порушення положень ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», не
містить даних щодо сукупної вартості
розміру усього кредиту, який повинна
повернути ОСОБА_5 на виконання цього
договору, колегія суддів визнає
неприйнятними, оскільки договором
визначені періодичність та розмір
чергових платежів, які повинні бути
спрямовані на погашення
заборгованості.

Пунктом 1.5.2.1 договору дійсно
передбачено право Банку змінити розмір
плати за користування кредитом, але
така залежить від зміни облікової
ставки Національного банку України, у
разі зміни процентних ставок на
кредитному ринку України, в тому числі
внаслідок прийняття компетентними
державними органами України рішень, що
прямо або опосередковано впливають на
стан кредитного ринку України. В такому
разі Банк повинен направити
позичальнику відповідне повідомлення
з зазначенням нової процентної ставки,
а також причин, з якими пов'язується
необхідність зміни плати за
користування кредитом та пропозицію
укласти додаткову угоду до кредитного
договору. Таким чином, згідно
зазначених умов договору, змінювати
відсоткову ставку Банк може не з
власної ініціативи, а тільки на
підставах визначених законом та на
підставі підписаної між позичальником
та Банком додаткової угоди до
кредитного договору.

Згідно п.1.5.2. сторони погодили, що Банк
не дає жодних гарантій щодо
незмінності розміру процентної ставки
за користування кредитом.

Позивача було повідомлено щодо всіх
його істотних умов, згода з якими
підтверджується його підписом на
кожній сторінці договору.

Відповідно до п. 2 ст. 524 ЦК України,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні договору Банк повинен
був своєчасно попередити клієнта про
існування ризику значних коливань
курсу долара та, що у зв'язку з цим
договір не задовольнятиме інтереси
споживача, колегія суддів оцінює
критично, оскільки, відповідно до ст. 36
Закону України «Про Національний Банк
України» офіційний курс гривні до
іноземних валют встановлюється
Національним банком.

Валютні курси, як зазначено в ч.1
ст.8 Декрету Кабінету Міністрів «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю», встановлюються
Національним банком за погодженням з
Кабінетом Міністрів. Поряд з цим,
згідно з Положенням про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют та курсу банківських металів ,
затвердженого постановою правління
НБУ від 12 листопада 2003 року №496,
офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема до долару США,
установлюється щоденно. Для розрахунку
курсу гривні до іноземних валют
використовується інформація про
котирування іноземних валют за станом
на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні
до іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
сторони брали на себе певні ризики на
випадок зміни валютного курсу та в
момент укладання договору не мали
будь-яких законних підстав уважати, що
зміна встановленого валютного курсу
настане.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1054
ЦК, відповідальність за валютні ризики
лежить саме на позичальнику.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що при
укладенні кредитного договору від 25
травня 2007 року в іноземній валюті та
взяті на себе певних зобов'язань,
сторони повинні були чітко
усвідомлювати, що курс національної
валюти по відношенню до долара США не є
незмінним та враховувати підвищений
валютний ризик за таким кредитом. Ризик
підвищення курсу долару США до гривні
несе сам позичальник.

Зібранні у справі докази свідчать, що з
2009 року ОСОБА_5 зобов'язання за
договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим рішенням
Суворовського районного суду м.Херсона
від 30 жовтня 2009 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 січня 2012року,
з позивачки на користь банку
достроково стягнута заборгованість за
договором у загальному розмірі 40925
доларів США, що еквівалентно 327400грн. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
до ВАТ «Державний ощадний банк
України» про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки від 25.05.2007року з підстав
порушення її прав шляхом надання
кредиту в іноземній валюті, відмовлено.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 04 квітня 2013 року, що
набрало законної сили, відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ПАТ «Державний ощадний банк України»,
третя особа Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Херсонській області
про визнання незаконним перед
підписанням кредитного договору умов
кредитування та порушення Закону
України «Про захист прав споживачів (т.1
а.с.76,77).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову є
обґрунтованими та відповідають нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують і не
містять посилання на нові факти чи
засоби доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 17 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий підпис

Судді підпис підпис