Справа №
Провадження № 2/314/560/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Галянчук Н.М.,

при секретарі
Майдановій
Н.І.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вільнянськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, агентства нерухомості
«Фортуна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3, агентства нерухомості
«Фортуна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, який
згодом уточнив (а.с. 40-45). В
обґрунтування своїх вимог зазначає, що
06 лютого 2011 року в присутності
представника агентства нерухомості
«Фортуна» Журавльової М.О. між ним, як
продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, було
укладено попередній договір щодо
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. А 19
березня 2011 року сторони уклали договір
про завдаток. На момент укладення
вказаних договорів право власності
позивача на житловий будинок та
земельну ділянку ще не було оформлено
належним чином, тривав процес
переоформлення документів. Під тиском
представника агентства нерухомості
«Фортуна» Журавльової М.О. позивач дав
згоду на проживання ОСОБА_3 у житловому
будинку, а також на проведення
ремонтних робіт.

В подальшому, у зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу житлового будинку не
був укладений, відповідач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
стягнення з нього суми завдатку та
грошових коштів, витрачених на ремонт
житлового будинку. Рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 10 липня 2012 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 суму авансу за
укладеною письмовою угодою в розмірі
7137,00 грн., та грошові кошти витрачені на
ремонт будинку в розмірі 29492,50 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012 року
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 10 липня 2012 року
в частині стягнення грошових коштів
витрачених на ремонт будинку в розмірі
29492,50 грн. скасовано, справу в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів, витрачених
на ремонт будинку, направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
кошти, витрачені на ремонт, у розмірі
21492,50 грн.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 28 серпня 2013
року рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 18 лютого
2013 року в частині стягнення грошових
коштів, витрачених на ремонт будинку, у
розмірі 21492,50 грн., змінено, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти,
що витрачені на ремонт будинку, у
розмірі 14345,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що діями
відповідачів йому спричинена
матеріальна та моральна шкода. Зокрема,
відповідач ОСОБА_3 протягом 17 місяців
без відповідної правової підстави
проживав у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1.
Упущена вигода, а саме не отриманий
дохід в разі передачі будинку в оренду,
складає 10200,00 грн. За час проживання у
будинку ОСОБА_3 здійснив вирубку
фруктових дерев, дозвіл на що позивач
не надавав, використав належні
позивачу вугілля та дрова. В цій
частині полизач оцінює майнову шкоду
на суму 5000,00 грн. та 8000,00 грн. відповідно.
Також ОСОБА_3 використовував належну
позивачу земельну ділянку, засіявши її
кукурудзою та люцерною. Упущена вигода
внаслідок невикористання позивачем
земельної ділянки складає 6800,00 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що
неправомірними діями ОСОБА_3, які
виражаються у самовільному
переобладнанні житлового будинку,
знищенні фруктового саду, безоплатному
використанні вугілля та дров,
використанні земельної ділянки, йому
спричинена моральна шкода, яку він
оцінює у розмірі 10000,00 грн.

Також позивач ОСОБА_1 вважає, що йому
спричинена моральна шкода внаслідок
дій другого відповідача - агентства
нерухомості «Фортуна», яку він оцінює у
розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, позивач
просить суд стягнути на його користь з
відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду
на загальну суму 30000,00 грн. та моральну
шкоду у розмірі 10000,00 грн., а всього 40000,00
грн., а з відповідача агентства
нерухомості «Фортуна» - моральну шкоду
у розмірі 5000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали в повному
обсязі, просили його задовольнити з
підстав, що в ньому зазначені.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
позов не визнали, зазначивши, що з
позивачем був укладений попередній
договір про придбання житлового
будинку, був переданий грошовий
завдаток, з дозволу позивача ОСОБА_3 та
його сім'я вселилися до житлового
будинку, здійснили його ремонт. При
цьому позивач ОСОБА_1 вивіз з будинку
всі свої речі. Жодних претензій зі
сторони ОСОБА_1 не надходило. В
подальшому позивач ОСОБА_1 свого
зобов'язання щодо продажу будинку не
виконав, у зв'язку з чим ОСОБА_3 змушений
був звернутися до суду з позовом про
стягнення суми завдатку та коштів,
витрачених на ремонт будинку. Вважають
позов надуманим та необґрунтованим, а
заявлені вимоги недоведеними
належними доказами, у зв'язку з чим
просили відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі.

Представник відповідача агентства
нерухомості «Фортуна» не з'явився, про
дату, час і місце розгляду справи
відповідач повідомлялися належним
чином (а.с. 81-83, 87-88), причин неявки суду
не повідомив, будь-яких клопотань на
адресу суду не надав. У зв'язку з чим
причина неявки визнана судом
неповажною.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки відповідача,
повідомленого про дату судового
засідання, тобто незалежно від
поважності причин його неявки, навіть
якщо вони є поважними, суд на підставі
наявних у справі доказів вирішує
справу.

На підставі викладеного, суд вважає
можливим розглядати справу у
відсутності відповідача агентства
нерухомості «Фортуна».

Крім того, у судовому засіданні
допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
підтвердила, що її чоловік ОСОБА_1
домовився з ОСОБА_3 про продаж будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Однак на той час позивач ще не повністю
переоформив житловий будинок, не
отримав правовстановлюючих
документів. Незважаючи на це,
представник агентства нерухомості
«Фортуна» вмовила їх підписати
попередній договір, отримати завдаток
та надати дозвіл ОСОБА_3 на проживання у
будинку. За час проживання ОСОБА_3 у
вищевказаному будинку останній без
дозволу повирубував дерева, витопив
вугілля та дрова.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснила, що в її присутності укладали
договір завдатку, передавались грошові
кошти ОСОБА_6 При цьому жодного
фізичного насилля зі сторони
відповідачів не застосовувалось.

Свідок ОСОБА_7 надав суду показання про
те, що в березні 2011 року на прохання
ОСОБА_6 він допомагав перевезти речі з
будинку в с. Біляївка. Він за допомогою
автомобіля перевіз з с. Біляївка у м.
Вільнянськ меблі, шифер, дошки та інші
господарські речі. При цьому в його
машину не помістилося вугілля,
приблизно 5 т, яке зберігалося на
подвір'ї будинку.

Аналогічні показання надав свідок
ОСОБА_9, який також повідомив, що
допомагав перевозити позивачу речі з
будинку в с. Біляївка, які погрузили в
належний йому автомобіль з причепом.
При цьому частину речей, а саме вугілля
у кількості приблизно 5 т, дошки, шифер.

Вислухавши учасників процесу та
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06
лютого 2011 року позивач ОСОБА_1 уклав з
відповідачем ОСОБА_3 попередній
договір у простій письмовій формі щодо
купівлі житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.
21-22, 56).

19 березня 2011 року укладено угоду про
завдаток, також у простій письмовій
формі, та позивач передав відповідачу
як «завдаток» за купівлю будинку
грошову суму у розмірі 7137 гривень (а.с.
55).

Згідно письмових розписок ОСОБА_1
вбачається, що він починаючи з
15 березня 2011 року дозволив ОСОБА_3
проживати у житловому будинку та
проводити ремонті роботи, а у випадку
відмови від продажу будинку і
неготовності документів щодо його
продажу, зобов'язався відшкодувати
відповідні витрати (а.с. 22, 56 оборот). При
цьому розписка ОСОБА_1 не містить
конкретного строк найму житлового
будинку.

Оскільки в подальшому укладання
договору купівлі-продажу житлового
будинку не відбулося ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом про стягнення з нього
суми завдатку та грошових коштів,
витрачених на ремонт житлового
будинку. В свою чергу ОСОБА_1 звернувся
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3
про визнання договору завдатку
недійсним та виселення з житлового
будинку.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 10 липня 2012 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 суму авансу за
укладеною письмовою угодою в розмірі
7137,00 грн., та грошові кошти, витрачені на
ремонт будинку, у розмірі 29492,50 грн., а
всього - 36629,50 грн. У задоволенні іншої
частини позову відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Виселено ОСОБА_3 з житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення. В задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012 року
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 10 липня 2012 року
в частині стягнення грошових коштів,
витрачених на ремонт будинку, у розмірі
29492,50 грн. скасовано. Справу в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів, витрачених
на ремонт будинку, направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
решті рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 09 квітня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 10 липня 2012 року
залишено без змін.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
кошти, витрачені на ремонт, у розмірі
21492,50 грн. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 28 серпня 2013
року рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 18 лютого
2013 року в частині стягнення грошових
коштів, витрачених на ремонт будинку, у
розмірі 21492,50 грн., змінено, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти,
що витрачені на ремонт будинку, у
розмірі 14345,00 грн.

В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27 березня 1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» встановлено, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Таким чином, при прийнятті рішення про
відшкодування шкоди суд має впевнитися
в наявності трьох підстав: 1)
неправомірної дії; 2) причинного зв'язку
між дією та спричиненою шкодою; 3) вини
особи.

На обґрунтування своїх позивних вимог
щодо стягнення з відповідача майнової
шкоди позивач зазначає, що ОСОБА_3
протягом 17 місяців, незважаючи на
рішення суду, без відповідної правової
підстави проживав у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1,
використовував земельну ділянку,
засіявши її кукурудзою та люцерною. При
цьому позивач посилається, що рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 10 липня 2012 року, відповідача
виселено з житлового будинку, однак
фактично останній виселився лише 25
вересня 2013 року, про що свідчить
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

Однак суд не погоджується з доводами
позивача, з наступних підстав.

06 вересня 2012 року постановою
державного виконавця ВДВС
Вільнянського РУЮ Запорізької області
Грецької К.В. відкрито виконавче
провадження № 34163356 про примусове
виконання виконавчого листа № 2-32/2012,
виданого 07 серпня 2012 року Вільнянським
районним судом Запорізької області,
про виселення ОСОБА_3 з житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 31). З тексту
мотивувальної частини постанови
вбачається, що заява про примусове
виконання рішення суду подана ОСОБА_1
тільки 06 вересня 2012 року.

31.10.2012 ОСОБА_3 виселено з вказаного
житлового будинку, що підтверджується
актом державного виконавця (а.с. 30).

Посилання позивача на акт державного
виконавця від 25 вересня 2013 року та
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 25 вересня 2013 року суд
вважає безпідставними, оскільки з
вищевказаних документів вбачається, що
виконавчі дії державним виконавцем
проводилися в рамках іншого
виконавчого провадження, відкритого на
підставі виконавчого листа № 0805/6194/2012,
виданого 26 червня 2013 року Вільнянським
районним судом, про усунення ОСОБА_1
перешкоди у користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_10 та неповнолітньої ОСОБА_11 з
вказаного будинку (а.с. 29, 32).

Таким чином, суд вважає недоведеним
факт неправомірного проживання
ОСОБА_3 у вищевказаному житловому
будинку, тому не вбачає підстав для
відшкодування шкоди.

Не приймає як належний доказ
неправомірного проживання та
використання ОСОБА_3 земельної ділянки
довідку Павлівської сільської ради №
241 від 30 липня 2012 року, з якої
вбачається, що з березня 2011 року ОСОБА_3
проживає без реєстрації у будинку
АДРЕСА_1, обробляє земельну ділянку (а.с.
16). З матеріалів справи встановлено, що
15 березня 2011 року позивач надав дозвіл
ОСОБА_3 на проживання у житловому
будинку, а з заявою про примусове
виконання рішення суду про виселення
звернувся лише 06 вересня 2012 року, тоді
як довідка Павлівською сільською радою
була видана 30 липня 2012 року.

Інших належних та допустимих доказів з
цього приводу суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У порушення вказаних вимог позивач не
надав суду доказів, які б
обґрунтовували заявлені ним розміри
шкоди, о саме упущеної вигоди внаслідок
неправомірного проживання у житловому
будинку та використання земельної
ділянки.

На надано позивачем і жодного
належного та допустимого доказу на
обґрунтування вимог щодо
відшкодування шкоди, завданої
неправомірною вирубкою фруктових
дерев, використанням вугілля та дров.
Ні позовна заява, ні додані до неї
документи не містять доказів того, які
саме, у якій кількості, коли здійснив
вирубку відповідач, яка їх вартість,
чим вона обґрунтована. Так само
відсутні в позовній заяві і будь-які
докази, які б свідчили про факт
належності позивачу вугілля та дров, їх
кількості, факт зберігання у житловому
будинку, який займав ОСОБА_3, а також
факт їх використання останнім.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення з ОСОБА_3
матеріальної шкоди не доведені,
необґрунтовані, а тому не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи позов в частині стягнення з
відповідачів моральної шкоди, суд
виходить також з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно з п.п. 3, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Позивач зазначає, що неправомірними
діями ОСОБА_3, які виражаються у
самовільному переобладнанні житлового
будинку, знищенні фруктового саду,
безоплатному використанні вугілля та
дров, використанні земельної ділянки,
йому спричинена моральна шкода, яку він
оцінює у розмірі 10000,00 грн. Також
позивач вказує, що йому внаслідок
неправомірних дій другого відповідача
- агентства нерухомості «Фортуна», які
полягають у здійсненні тиску з метою
змусити надати дозвіл на проживання
ОСОБА_3 у житловому будинку, спричинена
моральна шкода, яку він оцінює у
розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, на обґрунтування своїх
вимог позивачем, у порушення ст.ст. 11, 60
ЦК України, не надано жодного доказу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволені позову слід
відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
агентства нерухомості «Фортуна» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
Н.М. Галянчук

09.10.2014

09.10.2014