АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Сливка
А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності в порядку спадкування
за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просила: встановити факт
постійного проживання ОСОБА_6 із
спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини;
визнати за нею право власності на 63/100
частини квартири АДРЕСА_1, 1/8 частину
житлового будинку АДРЕСА_9, 1/8 частину
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_9, кадастровий номер
:85:263:0030, площею 0,1000 га - в порядку
спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7,
який за життя був зареєстрований і
проживав у комунальній квартирі
АДРЕСА_1. Після його смерті Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою була заведена спадкова справа
№ 357/2011 на підставі заяви ОСОБА_6 від
18.04.2011, який був племінником ОСОБА_7 та
чоловіком позивача. Спадкове майно, яке
залишилось після смерті ОСОБА_7,
складалася з: 63/100 частин квартири
АДРЕСА_1, 1/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_9, 1/8 частина присадибної
земельної ділянки по АДРЕСА_9,
кадастровий номер :85:263:0030, площею
0,1000 га.

Із зазначеного вище майна лише на
земельну ділянку залишилися оригінали
правовстановлюючих документів. На
частину квартири та житлового будинку
оригінали правовстановлюючих
документів не збереглися.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт на
користь свого племінника ОСОБА_6,
згідно якого заповідав йому все своє
майно. У шестимісячний строк ОСОБА_6 не
звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, так як він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини. 18.04.2011 ОСОБА_6
звернувся до нотаріуса за отриманням
відповідних правовстановлюючих
документів на спадкове майно, однак не
встиг звернутися до суду щодо
встановлення юридичного факту
постійного проживання із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер.

Факт постійного проживання ОСОБА_6 з
ОСОБА_7 підтверджується наступним. За
життя ОСОБА_6 був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_5, але з 2004 року постійно
проживав разом з рідним дядьком ОСОБА_7
за адресою : АДРЕСА_1, що було викликано
тим, що у квартирі АДРЕСА_5 постійно
проживали і були зареєстровані рідний
брат ОСОБА_6 з дружиною і двома дітьми, а
також у цій квартирі проживали позивач
та її син.

Житлові умови були дуже тяжкими, на
побутовому підґрунті часто виникали
сварки, син був вже повнолітнім і
готувався створювати свою сім'ю. Заради
уникнення конфліктів між рідними і
близькими людьми ОСОБА_6 зі згоди
ОСОБА_7 вирішив переїхати і постійно
проживати разом з ним, тим більше, що
дядько вже зробив на користь нього
заповіт і всі знали, що згодом спірна
кімната залишиться йому.

Також вказувала на те, що ОСОБА_7 був
одиноким, дружини та дітей в нього
ніколи не було. За характером своєї
роботи ОСОБА_6 часто і тривало
від'їжджав у відрядження, і вони один
одному ніколи не заважали. ОСОБА_7
навіть пропонував зареєструвати
ОСОБА_6 у квартирі, але заради економії
на комунальних витратах вирішили
почекати з реєстрацією. Коли
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
позивачка повністю взяли на себе всі
витрати по його похованню, поминкам та
влаштуванню пам'ятника. Одночасно
позивачка разом з сином переїхали до
чоловіка в кімнату, де він проживав
разом з ОСОБА_7, зробили ремонт в
кімнаті, місцях загального
користуванні та сплачували комунальні
витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 у віці 56 років
раптово помер від серцевого нападу.

Встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_6 із спадкодавцем
ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 необхідне
позивачу для реалізації нею свого
права на спадкування майна після
померлого чоловіка ОСОБА_6, який
фактично прийняв спадщину після смерті
ОСОБА_7, оскільки постійно проживав з
померлим і протягом шести місяців
після відкриття спадщини не заявив про
відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_6 Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа № 28/2014 на
підставі заяви позивача. Всю масу
спадкового майна, яка залишилася після
смерті ОСОБА_6, прийняла позивач, як
його дружина і спадкоємець першої
черги за законом. За життя померлий
чоловік своїм майном не розпорядився і
заповіту не складав. На частину
спадкового майна, яке позивач набула з
чоловіком за час шлюбу на підставі
відповідних договорів, ОСОБА_5 вже
отримала відповідне свідоцтво про
право власності на спадкове майно за
законом. А на решту спірного майна (63/100
частин квартири АДРЕСА_1, 1/8 частини
житлового будинку АДРЕСА_9 та 1/8 частину
присадибної земельної ділянки за цією
ж адресою) нотаріус видати відповідні
правовстановлюючі документи не змогла,
оскільки ОСОБА_6 пропустив
встановлений законом шести місячний
термін для прийняття спадщини.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 вересня 2014 року позов
задоволено:

- встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 із спадкодавцем ОСОБА_7,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини;

- визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 63/100 частини квартири
АДРЕСА_1, 1/8 частину житлового будинку
АДРЕСА_9 та 1/8 частину присадибної
земельної ділянки по АДРЕСА_9,
кадастровий номер :85:263:0030, площею
0,1000 га - в порядку спадкування за
законом;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судовий збір в сумі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Вказує, що висновок
суду про встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 із спадкодавцем ОСОБА_7,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, не ґрунтується
на фактичних обставинах справи та
наявних в ній доказах, оскільки ОСОБА_6
ніколи не тільки не проживав з ОСОБА_7, а
й не піклувався про нього. Крім цього,
зазначив, що нотаріально посвідчену
заяву про часткове визнання позову,
зокрема, факту постійного проживання,
він написав під впливом обману.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно є законним і
обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що факт
постійного проживання ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 із спадкодавцем
ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, є
доведеним належними і допустимими
доказами, а тому позивачка, як
спадкоємець першої черги за законом,
після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, має
право на одержання у спадщину майна,
яке належало її чоловіку на день
смерті.

Вказаний висновок суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що відповідно до заповіту
від 29.01.2004, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої Київської
державної нотаріальної кантори Бірюк
О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1-244,
ОСОБА_7 заповідав все своє майно, що
буде належати йому на день смерті
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9, 42), який був
його племінником, що не заперечується
сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Відділом
реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 7).

Маса спадкового майна, яка залишилася
після смерті ОСОБА_7, складалася з: 63/100
частин квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом приватизації державного
житла Залізничного району 14.08.2011 (а.с. 50);
1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_9,
яка належала померлому на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 06.09.1956 (а.с. 50); 1/8
частина присадибної земельної ділянки
по АДРЕСА_9, кадастровий номер
:85:263:0030, площею 0,1000 га, яка
належала померлому на підставі
Державного акту про право власності на
земельну ділянку, виданого 23.08.2007 (а.с.
49).

У шестимісячний строк ОСОБА_6 не
звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, оскільки вважав, що
прийняв її, так як він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Разом з цим, 18.04.2011 ОСОБА_6 звернувся до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини і Дев’ятою Київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа (а.с 41-51).

ОСОБА_6 не встиг належним чином
оформити право власності на спадкове
майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданого Відділом
реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8).

22.01.2014 ОСОБА_5 звернулась до Дев’ятої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, після смерті свого чоловіка
ОСОБА_6 На підставі її заяви була
заведена спадкова справа (а.с. 52-78).

19.06.2014 позивачці видане свідоцтво про
право на спадщину за законом на
земельну ділянку, площею 0,2500 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_10, яка
належала померлому ОСОБА_6 на підставі
державного акту від 29.06.2004.

На інше майно, яке належало ОСОБА_6 на
день смерті, а саме частину квартири та
житлового будинку оригінали
правовстановлюючих документів не
збереглися, що підтверджується
відповідями КМБТІ № 49347 та № 49341 від
02.11.2013 року (а.с. 10-11).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивачка просила встановити факт
постійного проживання ОСОБА_6 із
спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини та
визнати за нею право власності на майно
в порядку спадкування, яке не встиг за
життя оформити її чоловік, однак
прийняв спадщину за заповітом,
оскільки постійно проживав з ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України
передбачено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народженні після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Розглядаючи вимогу про встановлення
факту постійного проживання, судом
встановлено, що ОСОБА_6 за життя був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, що
підтверджується довідками виданими
ЖБК «Дарницький-10» № 65 від 25.11.2013 та № 64
від 25.11.2013 (а.с. 18-19).

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, з 2004 року ОСОБА_6 постійно
проживав разом з рідним дядьком ОСОБА_7
за адресою : АДРЕСА_1, що було викликано
тим, що у квартирі АДРЕСА_5 постійно
проживали і були зареєстровані рідний
брат ОСОБА_6 з дружиною і двома дітьми, а
також у цій квартирі проживали позивач
та її син (а.с. 18). Житлові умови були
дуже тяжкими, на побутовому підґрунті
часто виникали сварки, син позивача був
вже повнолітнім і готувався створювати
свою сім'ю. Заради уникнення конфліктів
між рідними і близькими людьми ОСОБА_6
зі згоди ОСОБА_7 вирішив переїхати і
постійно проживати разом з останнім,
тим більше, що ОСОБА_7 вже зробив на
користь ОСОБА_6 заповіт і всі знали, що
згодом спірна кімната залишиться йому.
Істотним фактом було й те, що ОСОБА_7 був
одиноким, дружини та дітей в нього
ніколи не було. За характером своєї
роботи ОСОБА_6 часто і тривало
від'їжджав у відрядження.

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_6 і позивачка
повністю взяли на себе всі витрати по
його похованню, поминкам та
влаштуванню пам'ятника. Також
позивачка разом з сином переїхали
проживати до чоловіка в кімнату, де він
проживав разом з ОСОБА_7

ОСОБА_6 станом на 22.08.2008 працював у ТОВ
«Ф1 Центр» на посаді інженера з ремонту,
згідно наказу № 28-к від 01.06.2010 та був
вимушений регулярно від'їжджати у
відрядження за межі м. Києва і
Київської області, що випливало з умов
та характеру його роботи, що
підтверджується повідомленням ТОВ «Ф1
Центр» від 15.04.2014 року за № 7 (а.с. 16). В
період з 22.08.2008 по 16.08.2013 ОСОБА_6 не був у
відрядженнях лише 134 дні.

Викладені обставини підтвердили у
судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які показали, що добре знали і
ОСОБА_7, і ОСОБА_6, регулярно бували в
квартирі АДРЕСА_1, при цьому вони
категорично та однозначно
стверджували, що ОСОБА_6 постійно
проживав з ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 на
момент смерті ОСОБА_7, а потім в цій
квартирі ОСОБА_6 став проживати разом з
сином і дружиною.

Факт постійного проживання ОСОБА_6 з
ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується також квитанціями про
сплату житлово-комунальних та інших
послуг (а.с. 85-92).

Крім цього, відповідач ОСОБА_3 подав до
суду нотаріально посвідчену заяву в
якій визнав факт постійного проживання
ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7, зокрема
зазначив, що Покійний ОСОБА_6 з літа 2004
року постійно проживав однією сім'єю
разом з його братом ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1, по день його смерті. (а.с. 80).

Вказана заява не була у встановленому
законом порядку відкликана (скасована)
відповідачем ні в суді першої, ні в суді
апеляційної інстанції, а пояснення
представника відповідача в суді першої
інстанції та доводи відповідача,
викладені в апеляційній скарзі щодо
того, що заяву було написано під
впливом обману, не підтверджені
жодними належними та допустимими
доказами.

При цьому, слід зазначити, що в суді
апеляційної інстанції надаючи
пояснення з приводу поданої
апеляційної скарги відповідач пояснив,
що дійсно був у нотаріуса та підписав
вказану заяву і не наполягав на тому, що
заява була ним написана внаслідок
примусу чи обману.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Підсумовуючи викладене, слід
зазначити, що суд першої інстанції
встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
означені норми права, які регулюють
виниклі правовідносини сторін та
оцінивши наявні у справі докази в їх
сукупності, дійшов цілком
обґрунтованого висновку про
доведеність факту проживання ОСОБА_6
разом із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 на
час відкриття спадщини.

Що стосується висновку суду про
задоволення вимог про визнання за
позивачкою права власності на майно в
порядку спадкування за законом, слід
зазначити наступне.

Як вже вказувалось вище, після смерті
ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка була
прийнята ОСОБА_6, оскільки останній
постійно проживав із спадкодавцем на
час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК
України).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер.

Оскільки ОСОБА_6 прийняв спадщину після
смерті ОСОБА_7 та у зв'язку зі смертю не
оформив своїх спадкових прав,
спадкоємці ОСОБА_6 мають право на
належне йому спадкове майно.

Спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_6 є: його дружина ОСОБА_5 та син
ОСОБА_12, як спадкоємці першої черги (ст.
1261 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи до майна
померлого ОСОБА_6, витребуваної судом
першої інстанції, вбачається, що
ОСОБА_5, 22.01.2014 звернулась до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини після
смерті її чоловіка ОСОБА_6 Син
померлого ОСОБА_12 22.01.2014 звернувся до
нотаріуса з заявою про відмову від
прийняття спадщини на користь матері.

Позивачка отримала свідоцтво про право
на спадщину за законом на земельну
ділянку, площею 0,2500 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_10, яка належала
померлому ОСОБА_6 на підставі
державного акту від 29.06.2004.

На інше майно, що належало на день
смерті ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_4,
видати свідоцтва неможливо, оскільки
ОСОБА_6 пропустив встановлений законом
6-ти місячний термін для прийняття
спадщини і відсутнє документальне
підтвердження фактичного прийняття
ним спадщини.

З наведеного вбачається, що висновок
суду про наявність правових підстав
для визнання за позивачем, як
спадкоємцем першої черги, права
власності на спадкове майно після
смерті ОСОБА_6 є законними і
обґрунтованим, оскільки судом
достеменно встановлено факт
постійного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7
на час відкриття спадщини, визначено та
перевірено склад спадкового майна та
його належність на праві власності
спадкодавцю та, як наслідок, правомірно
зроблено висновок про те, що покійний
чоловік позивачки (ОСОБА_6.) фактично
успадкував майно після смерті ОСОБА_7
але не встиг оформити своїх спадкових
прав.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, а тому цілком
правомірно постановив оскаржуване
рішення.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи відповідача,
викладені в апеляційній скарзі, про
порушення судом першої інстанції норми
матеріального та процесуального права.
При цьому, також слід зазначити, що
доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження і оцінки в суді
першої інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність рішення
не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування
судового рішення, в справі не виявлено,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності в порядку спадкування
за законом - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді