Справа №545/2444/14-ц
№2/545/1141/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Полтава справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Комунальне підприємство
«Житлово-комунальний комбінат
с.Розсошенці Полтавського району» про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення. Посилалась на
те, що вона перебуває у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 09 серпня
1999 року та мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з
дитинства. До того часу, поки її не
вигнав чоловік, а саме 07 березня 2014
року, фактично її сім'я проживала в
квартирі АДРЕСА_2. 1/3 частка вказаної
квартирі на праві власності належить
її чоловіку, а 2/3 частини - його матері
ОСОБА_3 Відповідачу ОСОБА_2 на праві
приватної власності відповідно до
договору дарування, укладеного між
його матір'ю ОСОБА_3, належить
однокімнатна квартира АДРЕСА_1. У
вказаній квартирі вона зареєстрована
із сином, і вказана реєстрація була
здійснена за згодою власника, її
чоловіка. Фактично вони сім'єю
проживали у двокімнатній квартирі за
іншою адресою - квартирі АДРЕСА_2.
Зазначила, що останнім часом у неї з
чоловіком склалися напружені стосунки,
він постійно її виганяє із житла. Після
чергової сварки, 07 березня 2014 року вона
змушена була піти до своєї матері в
гуртожиток, де проживає без
відповідних правових підстав до
теперішнього часу. Відповідач ОСОБА_2 10
березня 2014 року примусово забрав із її
сумки ключі від обох квартир. Вважає, що
оскільки вона фактично постійно
протягом тривалого часу проживає із
чоловіком та сином у двокімнатній
квартирі АДРЕСА_2, її законне місце
проживання має бути місце постійного
фактичного проживання.

Враховуючи вказане, просила
вселити її в квартиру АДРЕСА_2 та
зобов'язати відповідачів не чинити їй
перешкоди у користуванні вказаною
квартирою, а саме, надати їй ключі від
вхідних дверей цієї квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала та просила його
задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5
позов просила задовольнити,
посилаючись на те, що подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 спочатку зареєструвались в
квартирі АДРЕСА_2, потім за
домовленістю між собою
зареєструвались в квартирі АДРЕСА_1,
фактично залишаючись проживати у
більшій квартирі №№88. Відповідачі їй
чинять перешкоди у користуванні
вказаною квартирою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позов не визнав, вважав, що оскільки
подружні стосунки з ОСОБА_1 припинено,
остання не може проживати у квартирі,
житлова площа якої є недостатньою для
проживання двох сімей.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та
вважала, що відповідач не має права на
житло, яке належить їй на праві
спільної сумісної власності.

Представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні
просив відмовити у задоволенні позову,
вважав, що позивач самостійно
виселилась із спірної квартири. До того
ж, вселення її у квартиру №88 обмежить
право власності відповідачів на належу
їм квартиру, яка реально не поділена
між спввласниками. При вселенні
позивача у спірну квартиру, нею не
отримано письмової згоди від всіх
співвласників.

Суд заслухавши пояснення
позивача, представника позивача,
відповідачів, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 28 серпня 199 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1,
виданим Щербанівською сільською радою
Полтавського району 28 серпня 1999 року
(а.с.6).

Від вказаного шлюбу мають
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з
дитинства (а.с.6).

Вказані особи, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 зареєстровані по АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою №187 від 19
травня 2014 року, виданою КП
«Житлово-комунальним комбінатом
с.Розсошенці Полтавського району»
(а.с.5).

До сварки у сім'ї, а саме до 07 березня 2014
року, фактично ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та сином
ОСОБА_4 проживала в квартирі АДРЕСА_2. 1/3
частка вказаної квартирі на праві
власності належить її чоловіку, а 2/3
частини - його матері ОСОБА_3

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності відповідно до договору
дарування, укладеного між його матір'ю
ОСОБА_3, належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

07 березня 2014 року між подружжям ОСОБА_1
та ОСОБА_2 виникла сварка, що сторонами
не заперечувалось.

Після сварки ОСОБА_1 вимушена була піти
до своєї матері в гуртожиток, де
проживає без реєстрації до
теперішнього часу.

Про те, що між сторонами виник спір з
приводу користування квартирою
АДРЕСА_1 підтверджується матеріали
перевірки Полтавського РВ УМВС України
в Полтавській області, які
зареєстровано в журналі єдиного обліку
заяв і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події 11 травня 2014 року, куди ОСОБА_1
зверталась із заявою. Вказані
матеріали досліджені судом.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач вона намагалась вселитись у
квартиру АДРЕСА_1, оскільки у вказаній
квартирі була фактично зареєстрована.
Вселитись у вказану квартиру вирішила
після того, яка відповідачами була
виселена із квартири АДРЕСА_2, де
фактично проживала.

Під час розгляду справи відповідачі не
заперечували, що дійсно після сварки з
позивачкою вони чинили їй перешкоди
щодо проживання як у квартирі АДРЕСА_2,
так і в квартирі АДРЕСА_1 та вважають, що
ОСОБА_1 не має право проживати у
житлових приміщенням, які належать їм
на праві власності, оскільки вона вже
не є членом їх сім'ї.

Таким чином, судом достеменно
встановлено, що ОСОБА_1 до березня 2014
року за згодою ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
співвласників двокімнатної квартирі
АДРЕСА_2, проживала у вказаній квартирі.
На даний час у вказаній квартирі
фактично проживає ОСОБА_1 із спільним
сином з позивачкою та своєю матір'ю
ОСОБА_3 Однак, у власності ОСОБА_2
перебуває ще однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач
ОСОБА_1 позбавлена можливості
проживати як у квартирі АДРЕСА_1, де
вона зареєстрована, так і в квартирі
АДРЕСА_2, де вона фактично проживала то
того, як відповідачі забрали у неї
ключі від квартири.

Відповідно до ст.47 Конституції
України ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Статтею 405 ЦК України визначено,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Вказаний Закон є спеціальним
законом, що визначає і впорядковує
правовідносини щодо
адміністративно-територіального
обліку та реєстрації осіб на терарії
України.

Реалізація ж конституційних прав
і свобод громадян України здійснюється
на підставі Конституції та інших
законів, зокрема Цивільного кодексу
України та чинного Житлового кодексу
УРСР.

Таким чином, місце реєстрації
особи не є визначальним у розумінні
права особи на проживання у певному
місці.

Згідно із ст.150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

За ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартир) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користуватися
займаним приміщенням.

Відповідно до п.39 Постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом із ним, мають право користування
цим житлом відповідно до закону
(особистий сервітут, частина перша
статті 405 ЦК).

Враховуючи вказані положення
законів, суд не може прийняти до уваги
посилання відповідачів на те, що
проживання позивача в квартирі АДРЕСА_2
неможливе за відсутності житлової
площі для неї, не проведеного реального
поділу квартири між співвласниками.

Як слідує із пояснень позивача, остання
неодноразово робила спроби для
вселення до спірної квартири , однак
із-за неприязнених стосунків та
неправильної поведінки обох сторін
вони не змогли дійти згоди.

За позивачем зберігається право на
проживання у квартирі АДРЕСА_2, яке не
пов'язане з правом власності на нею.

Доказів, що позивач втратила право
користування житловим приміщенням,
відповідачами суду не надано.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно зі ст.405
ЦК України має право проживати у
житловому приміщенні - квартирі
АДРЕСА_2.

Із наведеного вбачається, що позовні
вимоги є обґрунтованими і підлягають
задоволенню з метою судового захисту
порушеного права позивача на
проживання у вказаному житловому
приміщенні.

На підставі ст.ст.7, 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.47 Конституції України,
ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.16 ЦК України,
ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Комунальне підприємство
«Житлово-комунальний комбінат
с.Розсошенці Полтавського району» про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_2, а саме, надати їй
ключі від вхідних дверей цієї квартири.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський райсуд в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а у разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков