АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/5454/14-ц
Провадження № 22-ц/774/1843/К/14
суддя Биканов І.Р.
Категорія - 59 ( І )
Суддя-доповідач - Турік
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної
Г.О., Остапенко В.О.

при секретарі:
Герасимчук Г.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на ухвалу Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
липня 2014 року по справі за клопотанням
ОСОБА_2 про визнання та надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представники заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
та ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
клопотання ОСОБА_2, від імені та в
інтересах якої діяла представник за
довіреністю ОСОБА_5, про визнання та
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду залишено без
розгляду на підставі ст. 394 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник
заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить
ухвалу судді скасувати та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Так, суд не взяв
до уваги положення ч. 1 ст. 80 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно якої під час виконання рішень
щодо іноземців, осіб без громадянства
та іноземних юридичних осіб, які
проживають на території України та
мають відповідне майно, застосовуються
положення цього Закону, а тому згідно
статей 1, 52, 63, 80, 81 цього Закону суд мав
повноваження для звернення стягнення
на майно боржника.

Крім того, з огляду на положення ст. 390
ЦПК України Центрально-Міський
районний суд м.Кривого Рогу повинен був
задовольнити клопотання, визнавши
рішення Норильського міського суду
Красноярського краю Росйської
Федерації від 15 жовтня 2013 року по
справі №2-2476/2013г. в частині стягнення з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошової
компенсації у сумі 1 276 614 руб. 24 коп. і
надавши дозвіл на його примусове
виконання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішенням Норильського міського суду
Красноярського краю Російської
Федерації від 15.10.2013 р., яке набрало
чинності 27.01.2014 р. згідно апеляційної
ухвали Красноярського крайового суду
Російської Федерації розірвано шлюб
між ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та поділено майно
подружжя, а саме: однокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1; двокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_4; акції ВАТ
«Гірничо-металургійна компанія»
«Норильський нікель», ВАТ «Полюс
Золото»; стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок 1/2
частки у праві спільної сумісної
власності на грошові кошти, які
зберігаються на рахунках, відкритих на
ім'я ОСОБА_6 у ВАТ АКБ «РОСБАНК» і ВАТ
«Сбербанк Росії» в розмірі 1 223 023 руб.
50 коп., грошову компенсацію різниці у
вартості майна, що передається в
розмірі 25 000 руб., витрати по сплаті
державного мита в розмірі 28 590 руб. 74
коп., а всього - 1 276 614 руб. 24 коп.

У липні 2014 року ОСОБА_2, від імені та в
інтересах якої діяла представник за
довіреністю ОСОБА_5, звернулась до
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу із клопотанням про
визнання та надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду, посилаючись на те, що
рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошової
компенсації в сумі 1 276 614 руб. 24 коп.
залишилося невиконаним, так як ОСОБА_6
зняв всі наявні на рахунках в установах
банку грошові кошти та витратив на
власні потреби.

Просила суд надати дозвіл на примусове
виконання вищевказаного рішення
шляхом звернення стягнення на майно, що
належить ОСОБА_6 на праві власності, а
саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2
про визнання та надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду, суд першої інстанції
керувався положеннями ст. 394 ЦПК
України та виходив з того, що
клопотання не оформлено відповідно до
вимог чинного законодавтсва.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.390 ЦПК України
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

Вимоги до клопотання визначені у ст.394
ЦПК України, зокрема клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду подається у
письмовій формі і повинно містити: 1)
ім'я (найменування) особи, що подає
клопотання, зазначення її місця
проживання (перебування) або
місцезнаходження; 2) ім'я (найменування)
боржника, зазначення його місця
проживання (перебування), його
місцезнаходження чи місцезнаходження
його майна в Україні; 3) мотиви подання
клопотання.

Суд, встановивши, що клопотання і
документи, що додаються до нього, не
оформлено відповідно до вимог,
передбачених цією главою, або до
клопотання не додано всі перелічені
документи, залишає його без розгляду та
повертає клопотання разом з
документами, що додано до нього, особі,
що його подала.

Оскільки, як нормами ЦПК України, так і
нормами міжнародних договорів,
передбачено визнання та виконання саме
рішення іноземного суду, а не внесення
до нього змін, колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що не може бути задоволено клопотання
про визнання та виконання рішення
Норильського міського суду
Красноярського краю Російської
Федерації від 15.10.2013 року шляхом
звернення стягнення на майно, що
належить боржнику ОСОБА_6, а саме на 1/2
частку квартири АДРЕСА_2, яка не була
предметом судового розгляду при
ухваленні зазначеного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
проведення стягнення на майно боржника
може бути здійснено на підставі Закону
України «Про виконавче провадження» не
є підставою для скасування законної та
обґрунтованої ухвали суду, оскільки
цей Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, та його
положення щодо арешту та вилучення
майна боржника можуть бути застосовані
до правовідносин сторін вже після
вирішення судом питання про визнання
та надання дозволу на примусове
виконання рішення Норильського
міського суду Красноярського краю
Російської Федерації від 15.10.2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 грошової компенсації у сумі 1 276
614 руб. 24 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд повинен був вирішити питання про
визнання рішення Норильського
міського суду Красноярського краю
Росйської Федерації від 15 жовтня 2013
року по справі №2-2476/2013г. в частині
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
грошової компенсації у сумі 1 276 614 руб. 24
коп. і надання дозволу на його
примусове виконання колегією суддів
відхиляються, адже згідно положень ст.
394 ЦПК України суд має право розглядати
лише клопотання, оформлені відповідно
до вимог, передбачених главою 1 Розділу
VІІІ ЦПК України, а дане клопотання
таким вимогам не відповідає.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
дотриманням вимог процесуального
закону, апеляційна скарга є
необґрунтованою і задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: