Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний промислово
інвестиційний банк» на рішення
Хустського районного суду від 22 травня
2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний промислово
інвестиційний банк», ОСОБА_2, 3-ї особи
приватний нотаріус Хустського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору іпотеки
недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із даним позовом, в якому
вказувала на те, що 26 квітня 2007 року
вона уклала з акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком в
особі філії «Відділення
«Промінвестбанк» у м.Тячів
Закарпатської області,
правонаступником якого є ПАТ
«Промінвестбанк», договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, на забезпечення
виконання позичальником ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором від
25.04.2007 року належним їй майном.
Відповідно до договору іпотеки вона
передала в іпотеку банку належний їй
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку за цією ж адресою, що належить
їй на підставі державного акту на право
приватної власності на землю.
Зазначала, що на момент укладення
оспорюваного правочину їй було 80 років,
вона є неграмотною. Крім того, у 1973 році
отримала закриту черепно-мозкову
травму, після якої втратила
працездатність, неодноразово
лікувалась у різних лікувальних
закладах неврологічної та
психіатричної спеціалізації з
діагнозом - залишкові явища
черепно-мозкової травми у вигляді
антено-депресивного синдрому у
психопатичній особи та зниження
інтелекту. У 1979 року експертною
комісією її було визнано інвалідом
другої групи та встановлено діагноз -
наслідки закритої черепно-мозкової
травми з вираженим недоумством.
Зазначала, що згідно з висновком
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 25 вересня 2008 року вона
психічним захворюванням не страждає, а
виявляє наслідки перенесеної у 1973 році
закритої черепно-мозкової травми у
вигляді вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів з
клінічними ознаками (вираженим
зниженням пам'яті, інтелекту, критики,
схильність до афективних реакцій,
примітивність у поведінці, нездатність
до самообслуговування). Тобто вважала,
що на момент укладення договору
іпотеки, вона перебувала у
незадовільному психофізичному стані,
унаслідок якого була позбавлена
можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

У зв'язку з цим, посилаючись на ст. ст. 203,
215, 216, ч. 1 ст. 225 ЦК України, позивачка
просила визнати договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя від 26 квітня 2007 року
недійсним; зобов'язати відповідача
повернути їй правовстановлюючі
документи на житловий будинок та
земельну ділянку, а також стягнути
понесені нею судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 22 травня 2012
року позов ОСОБА_1 задоволено. Договір
іпотеки із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладений 26 квітня 2007 року між
акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство) в особі
філії «Відділення Промінвестбанку у м.
Тячів Закарпатської області» та
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3, визнано недійсним
як такий, що вчинений фізичною особою
хоч і дієздатною, але яка перебувала на
момент його вчинення у такому стані,
коли вона не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними. Зобов'язано
ПАТ «Промінвестбанк» повернути ОСОБА_1
правовстановлюючі документи на
житловий будинок АДРЕСА_1 та державний
акт на землю, у зв'язку з недійсністю
договору іпотеки. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року рішення Хустського районного суду
від 22 травня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України від 23 липня
2014 року ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного
розгляду є апеляційна скарга ПАТ АКПІБ
на рішення Хустського районного суду
від 22 травня 2012 року.

У судовому засіданні представник
апелянта ПАТ АКПІБ Грицюк В.А.
апеляційну скаргу підтримав.

Позивачка ОСОБА_1 та приватний нотаріус
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися,
хоча про час і місце розгляду справи
були повідомлені належним чином, а тому
їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір іпотеки підлягає
визнанню недійсним з підстав
передбачених ч.3 203, ч.1 ст.225 ЦК України,
оскільки за своїм інтелектуальним
рівнем та перебуваючи у стані
вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів ОСОБА_1 під
час його підписання не могла
усвідомлювати зміст та значення своїх
дій та керувати ними.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може за
таких обставин.

Так, судом встановлено, що 26 квітня 2007
року між ОСОБА_1 та публічним
акціонерним товариством «Акціонерний
комерційний промислово інвестиційний
банк» укладено договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, на забезпечення
виконання позичальником ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором від
25 квітня 2007 року належним їй майном.

Предметом іпотеки є належний ОСОБА_1
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна
ділянка за цією ж адресою.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено,
що волевиявлення учасника правочину
повинно бути вільним та відповідати
його внутрішній волі.

Зі змісту ч.1 ст.225 ЦК України, на
підставі якої судом першої інстанції
було задоволено позов, правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.ч.2,4 ст.60 ЦПК України).

Згідно висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи, яка
була проведена на підставі ухвали
Хустського районного суду
Закарпатської області від 6 червня 2011
року ОСОБА_1 психічним захворюванням
не страждала і не страждає, а виявляє
наслідки перенесеної у 1973 році
закритої черепно-мозкової травми у
вигляді вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів з
клінічними ознаками (вираженим
зниженням пам»яті, інтелекту, критики,
схильність до афективних реакцій,
примітивність у поведінці, нездатність
до самообслуговування). Такий стан
позбавляв ОСОБА_1 здатності правильно
оцінювати значення своїх дій та
керувати ними 26 квітня 2007 року, тобто
під час підписання нею договору
іпотеки (том 1 а.с.68-71).

Підставою для визнання правочину
недійсним по ст.225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 року №6-9 цс 12, яка
відповідно до положень статті 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Однак, вище зазначеною експертизою не
визнано абсолютної неспроможності
ОСОБА_1 на момент укладення договору
іпотеки розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Крім цього, перебування позивачки
ОСОБА_1 на момент укладення спірного
договору іпотеки у стані, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними,
спростовуються письмовими поясненнями
приватного нотаріуса ОСОБА_3, який
ствердив, що договір іпотеки
нерухомого майна від 26 квітня 2007 року
був підписаний сторонами при повному
розумінні ними умов договору та його
наслідків, які він особисто роз'яснив
сторонам, про що свідчать підписи
сторін на кожній сторінці договору
іпотеки. Також нотаріус вказував на те,
що за тиждень до підписання
зазначеного договору іпотеки, а саме 19
квітня 2007 року ОСОБА_1 укладала з цим же
банком договір іпотеки, який, однак,
був розірваний за взаємною згодою
сторін.

Тобто, позивачка двічі здійснювала дії
по передачі в іпотеку банку належного
їй майна, що свідчить про її наміри на
укладення договору іпотеки від 26
квітня 2007 року.

Висновки суду першої інстанції щодо
неграмотності позивачки та
відсутності у неї життєвого досвіду
на укладення юридично значимих угод, є
помилковими, оскільки з матеріалів
справи слідує, що у 2003 році позивачка
шляхом прийняття спадщини набула право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
який є предметом іпотеки (том 1 а.с.16).
Також у 2003 році ОСОБА_1 набула право
власності на чотири земельні ділянки,
що стверджується державним актом на
право приватної власності на землю,
виданим ОСОБА_1 26.06.2003 року (том 1 а.с.18).
23.12.2008 року позивачка видала
довіреність на ім'я ОСОБА_6 (том 1 а.с.23), а
31.03.2011 року на ім»я ОСОБА_7 (том 1 а.с.48), що
свідчить про те, що позивачка мала
достатній життєвий досвід щодо
вчинення юридично значимих дій, в тому
числі і на час укладення договору
іпотеки, та усвідомлювала їх наслідки.

Відповідно до ст. 212 ч.ч. 1,2 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Відповідно до ст. 147 ч. 6 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачка у
відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України беззаперечними доказами не
довела, що вона на час укладення
спірного договору іпотеки нерухомого
майна від 26 квітня 2007 року перебувала в
стані, коли не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними, тому суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про визнання недійсним
спірного договору іпотеки на підставі
ст.225 ЦК України, що у відповідності до
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення по справі нового
рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід
відмовити, а апеляційну скаргу банку
задовольнити.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово інвестиційний
банк» - задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від
22 травня 2012 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово інвестиційний банк» та
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
Хустського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання договору
іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді