Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3337/14
Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач:
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кримської О.М.
суддів Маловічко С.В.
при секретарі: Евальд Д.Д.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії Запорізьке
обласне управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від власного
імені та представляє інтереси
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, треті
особи: Управління державної
міграційної служби Управління у
Запорізькій області, Служба
(управління) у справах дітей Ленінської
районної адміністрації Запорізької
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення ,-

В С Т А Н
О В И Л А:

17.01.2014 року ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Запорізьке
обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі
Банк) звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від власного
імені та представляє інтереси
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 3-ті
особи: Управління державної
міграційної служби Управління у
Запорізькій області, Служба
(управління) у справах дітей Ленінської
районної адміністрації Запорізької
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, у
якому вказує, що 26.12.2007р. мiж ВАТ
"Ощадбанк" та ОСОБА_3 укладений Договiр
про iпотечний кредит № 2624, згідно умов
якого останній отримав кредит у сумі
429 250,00 грн. строком на 360 мiсяцiв з
терміном остаточного погашення
кредиту не пiзнiше 26.12.2037р., на придбання
квартири АДРЕСА_1. За користування
кредитом згiдно умов договору
встановлено плату у розмiрi - 14,5 % рiчних,
якi повиннi сплачуватися щомiсячно. З
метою забезпечення виконання умов
договору про iпотечний кредит мiж
Банком та ОСОБА_3 укладено Іпотечний
договiр, вiдповiдно до якого предметом
iпотеки є трикiмнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 71 ,63 кв.м., житловою
площею 46,51 кв.м.

Свої зобов' язання за кредитним
договором позичальник не виконав, а
саме своєчасно не погашав кредит та
нapaxoвaні відсотки відповідно до умов
договору, тому, остаточно уточнивши
суму боргу станом на 02.06.2014р., яка
складає 501 835,44 грн., iз них:
заборгованiсть за кредитом - 233 824,08 грн.;
заборгованiсть за вiдсотками - 144 374,04
грн.; пеня за прострочення вiдсоткiв - 21
839,37 грн.; пеня за пpострочення кредиту -
52 895,39 грн.; 3 % рiчних вiд простроченої
суми вiдсоткiв по кредиту - 7 896,01 грн.; 3%
рiчних вiд простроченої суми кредиту - 13
847,04 грн.; сума iнфляційний втрат - 27 159,58
грн., Банк просив суд стягнути з ОСОБА_3
цю заборгованість за Договором про
іпотечний кредит шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 та виселити всіх мешканців з
цієї квартири із зняттям з
реєстраційного обліку; стягнути з
ОСОБА_3 понесені судові витрати на
оплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2014р. в
задоволенні позову ПАТ «Державний
ощадний банк України» відмовлено.

На вказане рішення ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на необґрунтованість
рішення, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В судові засідання апеляційного суду
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від
свого імені та представляє інтереси
неповнолітньої ОСОБА_5, не з»являлись.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлялись про
дати та час розгляду справи через
адвоката ОСОБА_7, з яким у відповідача
укладена угода про надання правової
допомоги.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника Банку та адвоката
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом установлено, що 26.12.2007р. між ВАТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено договір
про іпотечний кредит № 2624, згідно умов
якого позичальник отримав кредит у
сумі 429 250 грн. строком на 360 місяців з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 26.12.2037р., на
придбання квартири АДРЕСА_1. За
користування кредитом встановлено
плату у розмірі 14,5 % річних.

Згідно заяви на видачу готівки ОСОБА_3
26.12.2007р. отримав обумовлену цим
договором суму кредитних коштів у
розмірі 429 250 грн.

Пунктом 1.5 цього договору встановлено
зобов»язання позичальника сплачувати
проценти за користування кредитом
щомісячно до 25 числа місяця, наступного
за звітним, проводити погашення
кредиту рівними частинами в сумі 1 192,36
грн.

Згідно з пунктом 1.6 кредитного договору
Банком щомісяця нараховуються
проценти за методом факт/факт на
фактичний залишок заборгованості за
кредитом, що був отриманий
позичальником, починаючи з дати видачі
кредиту до моменту закінчення терміну,
на який надано кредит.

Додатковим договором № 1 від 17.12.2008р. до
договору про іпотечний кредит № 2624 від
26.12.2007р. змінено умови п. 1.5 та визначено,
що погашення кредиту здійснюється
щомісячно рівними частками в сумі 1 209,69
грн., а сплата нарахованих процентів
починається з червня 2009р.

Згідно з пунктом 5.2 договору про
іпотечний кредит, за порушення взятих
на себе зобов»язань по поверненню
основної суми кредиту та своєчасній
сплаті процентів за користування
кредитом, комісійних винагород та
інших платежів позичальник
зобов»язується сплатити на користь
Банку пеню у розмірі 0,05 % від суми
несплаченого платежу за кожний день
прострочення.

З метою забезпечення виконання умов
кредитного договору 26.12.2007р. між Банком
та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір,
за яким позичальник передав банку в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 4.2.2 договору про
іпотечний кредит при виникненні
простроченої заборгованості за
кредитом чи процентами більше, ніж на 2
місяці, а також в інших випадках,
передбачених цим договором, Банк має
право вимагати дострокового
повернення кредиту, нарахованих
процентів та інших платежів за цим
договором та стягнути заборгованість
за цим договором в примусовому порядку,
в тому числі шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором.

Суд встановив, що позичальник
припустився порушення виконання
зобов»язань за договором про іпотечний
кредит, тому Банк в 2010р. звернувся до
суду з позовом про дострокове
стягнення кредиту і всіх нарахованих
за договором про іпотечний кредит сум.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 16.06.2011р. з ОСОБА_3
на користь Банку стягнуто
заборгованість станом на 06.09.2010р. у
загальній сумі 487 302,10 грн., яка
складається: із заборгованості за
тілом кредиту - 413731,99 грн., по відсоткам -
66 092,09 грн., по пені за прострочені
відсотки - 5 944,60 грн. та по пені за
прострочення кредиту - 1533,42 грн. / а.с. 88/.

Вказане рішення набрало законної
сили 27.06.2011р. та звернуто до виконання,
але до теперішнього часу не виконано,
що встановлено зі змісту листа
начальника Ленінського ВДВС ЗМУЮ.

17.01.2014р. Банк звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
іпотечне майно в рахунок погашення
заборгованості за договором про
іпотечний кредит, в якому вивів
заборгованість ОСОБА_3 станом на 01
грудня 2013р. в загальній сумі 384 467,83 грн.,
в тому числі: за кредитом 278 824,08 грн., за
відсотками - 29 056,81 грн., пеня за
прострочення відсотків - 5 302, 87 грн.,
пеня за прострочення кредиту - 53 631,86
грн., а також нарахував за ст. 625 ЦК
України 3% річних та визначив
інфляційні втрати від знецінення
коштів.

Адвокат ОСОБА_7 наголошує на тому, що
ОСОБА_3 здійснював погашення у
виконавчому провадженні стягнутих за
вищевказаним рішенням сум, та на час
повторної подачі Банком позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
сума сплаченого ним тіла

кредиту значно перевищує визначену
графіком станом на цей час. Тому вважає,
що розмір заборгованості є не
співмірним з вартістю предмета
іпотеки. Також посилався на
суперечливість наданих Банком
розрахунків та неможливість через це
встановлення дійсної суми
заборгованості.

Судом першої інстанції були прийняті
до уваги такі заперечення сторони
відповідача, та суд визнав наданий
розрахунок Банку суперечливим, а тому
недоведеним розмір існуючої

заборгованості та, відтак, і нараховані
у відповідності до статті 625 ЦК України
суми.

Також суд вважав, що Банк не може
звертати стягнення на іпотечне майно в
рахунок погашення тіла кредиту, яке вже
було стягнуто іншим судовим рішенням,
по якому відбувається примусове
виконання. На думку суду, в такому разі
Банк має право тільки на донарахування
відсотків та пені за подальший період.
Також суд зазначив, що позичальник
станом на 02.06.2014р. має значну переплату
по тілу кредиту та відсоткам, якщо
порівнювати погашені ним на теперішній
час, зокрема, і в виконавчому
провадженні, суми із зазначеними у
графіку.

Крім того, відмовляючи в позові з цих
підстав, суд одночасно зазначив, що
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором виключає
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у тому випадку, коли
боржник і іпотекодавець є однією
особою, що слідує із роз»ясень
Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012р.

В апеляційній скарзі Банк посилається
на неправильність таких висновків
суду, їх невідповідність матеріалам
справи, зокрема, умовам укладених між
сторонами договорів, наданим ретельним
розрахункам кожної складової
заборгованості та вимогам ЗУ «Про
іпотеку».

Проаналізувавши вказані доводи
апеляційної скарги, колегія вважає їх
обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання боржником основного
зобов»язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов»язанням

шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У відповідності до п. 3.4 договору про
іпотечний кредит Банк має право
вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
цілому або у визначеній банком частині,
сплати процентів за його користування
та інших платежів, що належать до
сплати за цим договором, у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов»язань за
іпотечним договором.

За пунктом 3.1.3 іпотечного договору
іпотекодавець має право звернути
стягнення на предмет іпотеки в порядку,
передбаченому цим договором, у випадку
невиконання або неналежного виконання
зобов»язань за договором про іпотечний
кредит та/або за цим дого-

вором.

Згідно з пунктом 8.1 договору про
іпотечний кредит він набуває чинності
з моменту

його підписання та діє до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов»язань. Тому, незалежно від
дострокового стягнення всієї суми
кредиту та нарахованих до певної дати
відсотків та пені, договір продовжує
діяти до повного погашення стягнутих
сум, а тому його умовами передбачено і
подальше нарахування відсотків та
пені.

Про вказане також зазначається в
постанові Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012р.

Згідно з роз»ясненнями, наданими в
пункті 17 постанови Пленуму ВССУ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зобов»язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609
ЦК України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов»язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки
зобов»язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України. У разі
звернення кредитодавця до суду після
вчинення виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з вимогою про стягнення кредитної
заборгованості суд має з»сувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

З наведеного слідує, що попри
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості з ОСОБА_3, яке
виконується в порядку виконавчого
провадження, але не виконано повністю,
Банк не позбавлений права заявити
позов про звернення стягнення на
предмет іпотеки за цим же кредитним
договором, а суд повинен з»ясувати в
такому разі розмір невиконаного
зобов»язання та розмір подальших
нарахувань за кредитним договором.

У зв»язку з цим Банком з урахуванням
погашених сум та збільшенням періоду
нарахування тричі протягом розгляду
справи провадилось подальше уточнення
розміру заборгованості.

25.02.2014р., уточнивши суму заборгованості
станом на 24.02.2014р., Банк визначив її
розмір у сумі 388 324,55 грн., в тому числі:
за тілом кредиту - 278 824,08 грн., за
відсотками - 29 056,81 грн., пеня за
прострочення відсотків - 5 302,87 грн., пеня
за прострочення кредиту - 56 110,39 грн., а
також визначив 3 % річних та інфляційні
втрати від сум заборгованості ( а.с. 76-87).

18.03.2014р. в уточненому позові Банк
визначає заборгованість станом на 17
березня 2014р. в загальному розмірі 519 022,27
грн., в тому числі: по кредиту - 278 824,08
грн., по відсоткам - 136 470,76 грн., по пені
за прострочення відсотків - 20 137,21 грн.,
по пені за прострочення кредиту - 55 585,39
грн. та визначає новий розмір 3 % річних
та інфляційних втрат ( а.с. 106-121).

Останнє уточнення заборгованості Банк
здійснив станом на 02 червня 2014р. та
визначив її загальний розмір у сумі 501
835,44 грн., в тому числі: по тілу кредиту -
233 824,08 грн., по відсоткам - 144 374,04 грн., по
пені за прострочення відсотків - 21 839,37
грн., по пені за прострочення кредиту - 52
895,39 грн., а також збільшено суми 3 %
річних та інфляційних втрат ( а.с. 141-154).

Розглядаючи справу, суд повинен був
перевірити розрахунки банку та
визначити правильний розмір
заборгованості, оскільки всі надані
розрахунки деталізовані, а не
посилатись на їх суперечливість та
неможливість через це визначити
дійсний розмір заборгованості.

Усуваючи ці недоліки суду першої
інстанції, колегія проаналізувала всі
надані Банком розрахунки та квитанції
про сплату боргу боржником, а також
заперечення адвоката ОСОБА_7 та
встановила таке.

Всі чотири розрахунки, які маються в
матеріалах справи, дійсно дуже
відрізняються по нарахованим сумам.
При їх вивченні та співставленні
з»ясувалось, що всі вони, крім
розрахунку від 02.06.2014р., мають технічні
помилки, зокрема, в розрахунку від
25.02.2014р. помилково зазначено про
списання 27.11.2012р. - 45 395,71 грн. за
відсотками, яка в дійсності не була
списана, про що пояснила в судовому
засіданні представник Банку. Крім того,
в кожному з наступних розрахунків
здійснювалось донарахування
відсотків, пені та 3 % річних і суми
інфляції станом на нову дату.
Представник Банку надала письмову
заяву про підтримання розміру
заборгованості, виведеного станом на
02.06.2014р., що підтвердила і в усних
поясненнях.

Дослідивши вказаний розрахунок,
колегія встановила, що ОСОБА_3,
отримавши кредит в сумі 429 250 грн.,
протягом 2008р. дотримувався графіку
погашення суми кредиту, в 2009р. здійснив
лише один платіж в червні 2009р., а в
2010-2011р.р. взагалі не сплачував кредит;
відсотки одразу з 2008р. ним сплачувались
нерегулярно і не в повному обсязі, у
зв»язку з чим Банк звертався до суду з
позовом про дострокове стягнення всієї
суми кредиту.

Рішенням суду від 16.06.2011р. з ОСОБА_3
на користь Банку стягнуто
заборгованість станом на 06.09.2010р. у
загальній сумі 487 302,10 грн., яка
складається: із заборгованості за
тілом кредиту - 413731,99 грн., по відсоткам -
66 092,09 грн., по пені за прострочені
відсотки - 5 944,60 грн. та по пені за
прострочення кредиту - 1533,42 грн. / а.с. 88/.
Рішення набуло законної сили 26.07.2011р. та
звернуто до виконання 01.11.2011р.

В порядку виконавчого провадження
ОСОБА_3 здійснювалось погашення по тілу
кредиту: 03.05.2012р. - 9907,91 грн., 29.05.2012р. - 25 000
грн., 15.06.2012р. - 25 000 грн., 27.07.2012р. - 25 000 грн.,
20.09.2013р. - 40 000 грн., 25.09.2013р. - 10 000 грн.,
29.04.2014р. - 45 000 грн., 08.10.2014р. - 25 000 грн., а
всього - 204 907,91 грн., тому за тілом
кредиту станом на 09.10.2014р. залишилась
заборгованість в сумі: 413 731,99 - 204 907,91
грн. = 208 824,08 грн.

В порядку виконавчого провадження
ОСОБА_3 повністю погашено стягнуту суму
відсотків: 21.02.2012р. - 26 000 грн., 30.03.2012р. - 25
000 грн., 03.05.2012р. - 15092,09 грн., а всього: 66
092,09 грн. Але з дати, на яку виведено
стягнуту судом заборгованість -
06.09.2010р., по 02.06.2014р. Банк продовжував
нарахування відсотків на залишок по
тілу кредиту, вивівши суму боргу за
відсотками - 144 374,04 грн. Жодних платежів
по відсоткам протягом періоду з травня
2012р. боржник не здійснював.

Пеня у відповідності до п. 5.2 кредитного
договору нарахована банком тільки в
межах річного терміну з 02.06.2013р. по
02.06.2014р. та складає: за несвоєчасну
сплату кредиту - 52 895,39 грн., за
несвоєчасну сплату відсотків - 21 839,37
грн., яка також не погашалась боржником.

Також Банк здійснив нарахування,
передбачені статтею 625 ЦК України, за
період з 02.06.2011р. по 02.06.2014р., що є
правомірним та суми складають: 3 %
річних від простроченої суми відсотків
по кредиту - 13 847,04 грн., 3 % річних від
простроченої суми процентів - 7 896,01
грн., а також порахував суму
інфляційних втрат за період з травня
2011р. по травень 2014р. у розмірі 27 159,51 грн.

Таким чином, загальний розмір основної
заборгованості станом на 02.06.2014р. без 3 %
річних та інфляційних втрат складає: 427
932,88 грн., а визначена сторонами
вартість іпотечного майна - 505 000 грн.,
тому доводи адвоката ОСОБА_7 про не
співмірність заборгованості із ціною
квартири є неспроможними.

Стосовно доводів про те, що Банк не
потерпає збитків, оскільки боржник на
теперішній час погасив значну суму
кредиту та відсотків та фактично
ввійшов у графік платежів, не можуть
бути прийняті до уваги з огляду на
наступне.

Після ухвалення судового рішення про
дострокове стягнення всієї суми
кредиту боржник погашає її у межах
виконавчого провадження, тому сплата
за графіком втрачає свою чинність. У
межах виконавчого провадження боржник,
якому не встановлювалась розстрочка
або відстрочка платежу, має погасити
всю стягнуту суму одним платежем.
Натомість, з початку виконання рішення
суду з листопада 2011р. до теперішнього
часу, тобто протягом трьох років,
боржник не погасив всю стягнуту суму та
має несплачений борг по тілу кредиту у
розмірі 208 824,08 грн.

Крім того, з пояснень представника
Банку в судовому засіданні слідує, що
боржник вже протягом кількох років не
страхує предмет іпотеки та не здійснює
своє страхування від нещасних
випадків, тому маються певні ризики
щодо сплати кредиту, зокрема, за
рахунок іпотечного майна, а також це є
таким порушенням умов договорів, яке
тягне за собою виникнення права у Банку
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Висновки суду щодо неможливості
звернення стягнення на предмет
іпотеки, коли збігається позичальник і
іпотекодавець у одній особі, не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а роз»яснення, надані в
пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 5 від
30.03.2012р. в цій частині судом неправильно
витлумачені.

В пункті 42 вказаної постанови Пленуму
ВССУ «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
надано роз»яснення щодо правильного
складання резолютивної частини
рішення про задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, в якому не може бути вказівки
на одночасне стягнення заборгованості
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, крім випадків, коли боржник і
іпотекодавець є різними особами.

Проте суд помилково вважав, що зміст
цього роз»яснення полягає в тому, що
стягнення заборгованості за кредитним
договором іншим судовим рішенням
виключає можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки, коли
боржник і іпотекодавець є однією
особою.

Статтею 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено,
що звернення стягнення на передані в
іпотеку жилий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»
одночасно з рішенням суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд виносить рішення про виселення
мешканців, якщо

предметом іпотеки є житловий будинок
або жиле приміщення.

З довідки № 3140 від 18.09.2013р. МКП
«Основаніє» вбачається, що на
теперішній час в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають: ОСОБА_3,
його дружина ОСОБА_4 та їх неповнолітня
дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Банк 13 листопада 2013р. надсилав ОСОБА_3
вимогу про добровільне звільнення
жилого приміщення, яку останній
отримав 18.11.2013р., а 05 грудня 2013р.
направляв на його адресу вимогу про
усунення порушення, а саме: погашення
виниклої станом на 01.12.2013р.
заборгованості із роз»ясненням про
наслідки її непогашення, яку
відповідача отримав 11.12.2013р. Проте
ніяких дій відповідач за цими вимогами
не вчинив.

Тому колегія дійшла висновку, що
маються всі підстави для часткового
задоволення позову Банку: звернення
стягнення на іпотечну квартиру в
рахунок погашення заборгованості, яка
утворилась станом на 02.06.2014р., з якої
слід відрахувати сплачену боржником
суму за квитанцією 70579207 від 08.10.2014р.;
виселення всіх мешканців цієї
квартири.

За викладених обставин, колегія у
відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України скасовує ухвалене у
справі рішення суду першої інстанції
із ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову та
стягнення судових витрат, сплачених
Банком в суді першої і апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2014 року у цій
справі скасувати.

Позов ПАТ «Державний Ощадбанк України»
задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором, укладеним 26
грудня 2007р. між ОСОБА_3 та ВАТ
«Державний ощадбанк України», а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 71,63 кв. м, житловою
площею 46,51 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 26 грудня
2007р., зареєстрованого в реєстрі за № 7866,
в рахунок погашення заборгованості за
договором про іпотечний кредит № 2624
від 26 грудня 2007р, укладеним між ОСОБА_3
та ВАТ «Державний ощадний банк
України», яка станом на 02.06.2014р.
становить 476 835 ( чотириста сімдесят
шість тисяча вісімсот тридцять п»ять)
грн. 44 коп., із яких: заборгованість за
кредитом - 208 824,08 грн., заборгованість за
відсотками - 144 374,04 грн., пеня за
прострочення відсотків - 21 839,37 грн.,
пеня за прострочення кредиту - 52 895,39
грн., 3 % річних від простроченої суми
кредиту - 13 847,04 грн., 3 % річних від
простроченої суми відсотків - 7 896,01 грн.,
інфляційні втрати - 27 159,58 грн., шляхом
його реалізації на прилюдних торгах за
початковою ціною продажу на підставі
оцінки майна суб»єктом оціночної
діяльності під час проведення
виконавчих дій у межах виконавчого
провадження.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1 із зняттям усіх
мешканців з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадбанк України» судовий
збір у сумі 5846,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кримська О.М.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.