НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2014 року
м.
Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого: судді Парфьонова
Д.О., секретаря судового засідання
Борух Ю.О., за участю представника
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Приватний нотаріус Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання правовстановлюючих
документів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просив визнати
договір дарування житлового будинку по
АДРЕСА_1, нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 644, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 недійсним; визнати
договір дарування земельної ділянки,
площею 0,04932 га, по АДРЕСА_1, нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 646, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 недійсним; застосувати
наслідки недійсності правочинів,
шляхом скасування державної
реєстрації права власності за ОСОБА_3
на житловий будинок та земельну
ділянку площею 0,04932 га, по АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13
листопада 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2
дійшли усної домовленості про продаж
домоволодіння та земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 10 000,00 доларів США та 1000 гривень.
Відповідачем видана довіреність на
позивача з метою оформлення документів
щодо продажу нерухомого майна. В
наступному відповідачем анульовано
довіреність, подано позов до суду про
усунення перешкод в користуванні
нерухомістю. В період користування
нерухомістю позивачу стало відомо про
факти неправомірності отримання
відповідачем нерухомості. Позивач
вказує на той факт, що відповідач-2 не
міг передавати в дар будинок, оскільки
не мав на те правових підстав. Зокрема,
отримав у дар будинок від особи, яка
зникла безвісті та не перебувала в
родинних відносинах з відповідачем-2.
Відповідач-2 не мав правовстановлюючих
документів на нерухомість. В договорі
дарування вказано невірну ціну
домоволодіння.

Відповідач в судове засідання не
з`явився, надавши суду заяву про
відкладення слухання справи в зв`язку з
перебуванням його на лікуванні, однак
поважних доказів неявки суду не надав.
Долучив до справи заперечення, згідно
яких заперечив проти задоволення
позову вказуючи на те, що нерухомість
належала його рідним з моменту
створення, відсутність у позивача
підстав для звернення з позовом в
зв`язку з не порушенням його прав
договорами дарування.

Відповідач-2 в судове засідання не
з`явився, причини неявки суду не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що у відповідності
до договору дарування житлового
будинку від 06 квітня 2014 року,
укладеного між ОСОБА_3 (обдарованим) та
ОСОБА_4 (дарувальником) укладено
договори дарування житлового будинку
та земельної ділянки площею 0,04932 га,
розташованих по АДРЕСА_1 Договори
посвідчено приватним нотаріусом
Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровими номерами № 644 та №646. У
відповідності до означених договорів,
право власності на будинок належить
дарувальнику на підставі Договору
дарування житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Новомосковського районного
нотаріального округу - ОСОБА_7 19 жовтня
2001 року за № 1239, право власності на
земельну ділянку належить на підставі
Державного акту серія ІІІ-ДП №005390,
виданого Миколаївською сільською
радою на підставі договору дарування
земельної ділянки, посвідченого
приватним нотаріусом Новомосковського
районного нотаріального округу -
ОСОБА_7 19 жовтня 2001 року за №1241. Сторони
оцінюють дар в сумі 20303 гривні та 7060
гривень відповідно.

Згідно висновків про грошову оцінку
земельної ділянки від 14 жовтня 2013 року,
розташована за адресою: АДРЕСА_1
земельна ділянка має ринкову вартість -
51940 гривень, домоволодіння має ринкову
вартість 122000 гривень.

У відповідності до рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
09 січня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 80930 гривень, передані
йому в якості авансу. З описової
частини рішення вбачається, що аванс
отримано ОСОБА_3 31 листопада 2006 року.

У відповідності до рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року,
зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3
оригінали правовстановлюючих
документів, а саме технічний паспорт на
садибний житловий будинок з додатками
та державні акти на земельні ділянки.

Вказуючи на те, що позивач не є належним
власником нерухомого майна і отримав
його безпідставно позивач звернувся з
позовом до суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

У відповідності до вимог ст.16 ЦК
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст.1, 3 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З огляду на заявлені позовні вимоги,
враховуючи що договори дарування
укладені 06 квітня 2004 року між
відповідачами, позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що укладенням
означених договорів порушено, не
визнано або оскаржено саме його право.
Позивач станом на 06 квітня 2004 року не
був ані користувачем, ані власником
земельної ділянки та нерухомого майна.

Крім того, суду не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
недійсності укладених правочинів.
Посилання на те, що правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, оскільки майно
продовжує знаходитись у відповідача-2
не підтверджено матеріалами справи..
Також суд не приймає до уваги,
внаслідок необґрунтованості,
посилання на неправомірність набуття
відповідачем-2 права власності на
спірне майно. Посилання позивача на
відмінність у вартості майна, що
зазначена в спірних договорах та у
звітах про оцінку майна, як на підставу
в недійсності правочину суд, з огляду
на дати оцінки майна не приймає до
уваги.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання правовстановлюючих
документів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 18
серпня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов