Справа № 369/6111/14-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/5268/14 Доповідач у 2
інстанції КасьяненкоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
31 липня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві, заінтересована особа ОСОБА_2 на
дії державного виконавця,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаною скаргою
посилаючись на те, що за виконавчим
листом №2-612/02 Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 08
лютого 2002 року з нього стягуються
аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

03.03.2014року державним виконавцем
Василюшко В.В. було видано довідку -
розрахунок заборгованості, згідно з
яким його заборгованість за період з
01.01.2011року по 01.02.2014року складає 43 584
грн. 37 коп., на що 25.04.2014року ним було
подано заяву про здійснення
перерахунку боргу по аліментам, які
стягуються на користь ОСОБА_3 До заяви
були додані документи, а саме: оригінал
довідки про доходи, вих. №24/04/14 від
23.04.2014року за 2011 рік ; оригінал довідки
про доходи, вих. №23/04/14 від 23.04.2014року за
січень - травень 2012року ; оригінал
довідки №107 від 22.04.2014року про доходи
за липень 2012року - січень 2013року ;
оригінал податкової декларації
платника єдиного податку Фізичної
особи підприємця від 24.04.2014оку ; копії
квитанцій про сплату аліментів за
період 2012-2014 років.

Державним виконавцем Василюшко В.В.
було проведено перерахунок
заборгованості по аліментах з 01.01.2011 по
01.02.2014року, яка згідно з проведеним
перерахунком становить 25 444,99 грн. але
він не погодився з даним перерахунком,
та зазначив, що виконавцем не були
враховані додані документи (квитанції)
про сплату аліментів.

Вважав, що дії державного виконавця
ВДВС Святошинського РУЮ Василюшко В.В.
стосовно неврахування квитанцій за
2012-2013 роки по сплаті аліментів та
податкової декларації про доходи за
2014рік при перерахунку заборгованості
по сплаті аліментів є неправомірними.

Тому просив зобов'язати державного
виконавця ВДВС Святошинського РУЮ
Василюшко В.В. врахувати квитанції за
2012-2013 роки по сплаті аліментів та
податкову декларацію про доходи за 2014
рік при перерахунку заборгованості по
сплаті аліментів та здійснити
відповідний перерахунок.

Ухвалою Києво - Святошинського
районного суду від 31 липня 2014 року
скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою задовольнити його скаргу в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення , порушено їх права чи свободи.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні скарги, судом І інстанції
не досліджено в повному обсязі надані
заявником квитанції про поповнення
карткового рахунку ОСОБА_2 та грошові
кошти отримані нею згідно цих
квитанцій , які регулярно
перераховувались заявником,
визначаються як додаткові витрати , а
не аліменти.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи,
доказів того, що грошові кошти ,
отримані ОСОБА_2 згідно квитанцій про
поповнення її карткового рахунку, які
регулярно перераховувались заявником,
як додаткові витрати на дитину, а не
аліменти не надано. При цьому також не
доведено, що ОСОБА_2 зверталась до суду
про стягнення з заявника додаткових
витрат на дитину.

Таким чином судом залишилась
нез»ясованою природа та причина
перерахування даних коштів.

Оскаржуваною ухвалою суду також
не враховано наявну в матеріалах
справи Податкову декларацію (а. с. 27- 30),
таким чином судом порушені вимоги ст. 179
ЦПК України, а саме не надано жодної
оцінки доказу як належному та
допустимому, що має істотне значення
для справи

Порядок стягнення аліментів
передбачено у Законі України «Про
виконавче провадження» та Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року за №74/5.

Так ч. 4 ст. 74 даного Закону передбачено,
що державний виконавець обчислює
розмір заборгованості із сплати
аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувача та боржника за заявою сторін
виконавчого провадження.

Відповідно до положень п. 7.5.2. даної
Інструкції розмір заборгованості з
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання
рішення, виходячи з фактичного
заробітку (доходів), одержаного
боржником за час, протягом якого
стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості в твердій грошовій
сумі або у відсотковому відношенні.

Якщо боржник у цей період не працював,
то заборгованість визначається
виходячи з середньої заробітної плати
для даної місцевості. Державний
виконавець у разі надходження
виконавчого документа повинен
підрахувати розмір заборгованості з
аліментів і повідомити про нього
стягувача і боржника.

Судом першої інстанції не взято до
уваги положення ст. 195 СК України, що
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. Якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку (доходу),
який він одержує. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд І першої інстанції не в
повній мірі дослідив обставини справи
та надав їм невірну оцінку, допустив
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ухвала підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду І інстанції.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України,
колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 31 липня 2014
скасувати, справу направити до суду І
інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: