У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у власних інтересах та в
інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
орган опіки і піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, виселення, стягнення
упущеної вигоди та моральної шкоди, за
касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_6
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він є власником квартири
АДРЕСА_1, де проживають відповідачі, які
не є членами його родини, не укладали з
ним договір оренди житла і їх
перебування в цій квартирі є
неправомірним. Позивач мав намір
використовувати належну йому квартиру
для забезпечення потреб сім'ї - шляхом
здачі в оренду з метою отримання
орендної плати. ОСОБА_4 також зазначив,
що неправомірними діями відповідачів
йому завдана моральна шкода.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Визнано ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, та стягнення витрат
на правову допомогу скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних вимог.
Змінено мотивувальну частину рішення
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди. У решті рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 13 лютого 2014 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
необхідно відхилити на таких
підставах.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 не дають підстав для висновку
про порушення судом першої інстанції в
незміненій і нескасованій частині та
апеляційним судом норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Задовольняючи позов у частині
виселення відповідачів і відмовляючи в
задоволенні позову в частині стягнення
упущеної вимоги та визнання незаконним
перебування відповідачів у вказаній
квартирі, суд першої інстанції вірно
виходив із того, що останні не є
власниками та орендарями спірної
квартири. Відповідачі добровільно не
звільнили вказане житло, не знялися з
реєстраційного обліку, в зв'язку з чим
позивач не може користуватися цим
майном, що порушує його права як
власника квартири. Оскільки позивачем
жодних договорів оренди не укладалося,
тому зазначена сума у відшкодування
матеріальної шкоди не може вважатися
упущеною вигодою відповідно до вимог п.
2 ч. 1 ст. 22 ЦК України. Заявлена
позивачем вимога про визнання
незаконним перебування відповідачів у
квартирі не є способом захисту
цивільних прав, передбаченим ст. 16 ЦК
України.

Змінюючи мотивувальну частину рішення
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди, апеляційний суд вірно
виходив з того, що недоведеність
позовних вимог щодо укладення договору
оренди виключає відповідно і посилання
на спричинену позивачу моральну шкоду
через неотримання коштів, які останній
сподівався отримати за використання
житла шляхом його здачі в оренду та
використати для задоволення потреб
своєї сім'ї, а необхідність вирішення
спору в судовому порядку стосовно
спірної квартири з підстав
незаконності її використання з боку
відповідачів не є підставою для
стягнення моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,
та стягнення витрат на правову
допомогу та ухвалюючи в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
вказаних вимог, апеляційний суд вірно
виходив із того, що законодавством
України не передбачено визнання особи
такою, що втратила право користування
на житло, з наведених позивачем
підстав. ОСОБА_9, яка брала участь у
справі за дорученням, має
процесуальний статус саме
представника ОСОБА_4 і в матеріалах
справи відсутні дані, що вона була до
пущена до участі у справі в якості
особи, яка надає правову допомогу, у
встановленому законом порядку. Докази,
які б підтверджували надання
позивачеві правової допомоги
адвокатом у матеріалах справи
відсутні.

Докази та обставини, на які посилаються
заявники в касаційних скаргах, були
предметом дослідження судом першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції в
незміненій і нескасованій частині та
апеляційним судом були дотримані норми
матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційних скаргах доводи
висновків суду першої інстанції в
незміненій і нескасованій частині та
апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
місцевого суду в незміненій і
нескасованій частині та апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційні скарги - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2014 року в
незміненій і нескасованій частині та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 13 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Висоцька Л.М. МазурТ.О. Писана