Ухвала

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Наумчука М.І., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» про захист прав споживача,
відшкодування збитків, оплату пені та
неустойки, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Київської області від 04 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті»)
про захист прав споживача,
відшкодування збитків, оплату пені та
неустойки.

Зазначала, що 25 жовтня 2010 року між нею
та відповідачем були укладені договори
купівлі-продажу, згідно яких вона
придбала майнові пава на складову та
невід'ємну частину об'єкту
капітального будівництва у вигляді
житлового приміщення, будівельний
номер АДРЕСА_1.

За умовами вказаних договорів ТОВ
«Аверс-Сіті» зобов'язалося ввести в
експлуатацію відповідні частини
об'єкту капітального будівництва
01 червня 2011 року.

18 жовтня 2012 року, під час підписання
акта приймання-передачі вищевказаної
квартири, нею було надано відповідачу
дефектний акт з описом недоліків, що
містить жиле приміщення, дефектний акт
також було складено й 29 квітня 2013 року
після оформлення права власності на
квартиру.

Посилаючись на те, що ТОВ «Аверс-Сіті»
фактично введено будинок в
експлуатацію лише 16 вересня 2011 року, що
свідчить про прострочення виконання
зобов'язань за договорами на 108 днів,
крім того, на теперішній час не усунуті
недоліки приміщення визначенні у
дефектних актах, не надано з цього
приводу жодної відповіді й не
повернуто самі акти, ОСОБА_1 просила
позов задовольнити й стягнути з
відповідача на її користь 2 569
877 грн 28 коп. - пені, 277 610 грн 20 коп. -
неустойки, 800 грн - оплати послуг з
визначення фактичних обсягів робіт,
необхідних для усунення виявлених
недоліків та 90 092 грн 11 коп. необхідних
для виконання будівельних робіт по
усунення таких недоліків для повного
закінчення будівництва.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 14 листопада 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Аверс-Сіті» на користь
позивача 90 092 грн 11 коп. на
відшкодування витрат, необхідних для
виконання будівельних робіт по
усуненню недоліків, які необхідно
провести для повного закінчення
будівництва згідно з розробленою
проектною документацією у квартирі
АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 04 березня 2014 року,
зазначене рішення міського суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення неустойки та
витрат на оціночні послуги скасовано й
в цій частині ухвалено нове рішення,
яким стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_1 111 044 грн 80 коп. - неустойки та 800
грн на відшкодування витрат на
оціночні послуги.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Аверс-Сіті»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції,
виходив з того, що придбана позивачем
квартира має технічні відхилення, а
саме її технічний стан не відповідає
вимогам обумовленим у договорах
купівлі-продажу майнових прав, перелік
яких виявлено під час огляду квартири
та зафіксовано дефектним актом, що є
підставою для стягнення з відповідача
вартості витрат на проведення
будівельних робіт по усуненню
недоліків квартири у розмірі 90 092 грн 11
коп.

Змінюючи частково рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що відповідно до вимог ч. 9 ст. 8
Закону України «Про захист прав
споживачів» на користь ОСОБА_1 також
підлягає стягненню й неустойка в
розмірі 111 044 грн 80 коп. та 800 грн на
відшкодування витрат на оціночні
послуги.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким
вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 25 жовтня 2010 року
між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 були
укладені договори купівлі-продажу
майнових прав №№А 79-К2_ИП, А 80-К2_ИП,
відповідно до п. 1.3 яких об'єкт
нерухомості - складова та невід'ємна
частина об'єкту капітального
будівництва, яка виражена у вигляді
квартир, спорудження яких здійснює
продавець.

Згідно п. 2.3 вказаних договорів
продавець гарантував термін введення в
експлуатацію відповідної частини
об'єкту капітального будівництва -
01 червня 2011 року.

Такий же договір купівлі-продажів
майнових прав за №197/ТП/1_ИП 25 жовтня 2010
року було укладено між ТОВ «Аверс-Сіті»
та ОСОБА_2, який за договором від 15
жовтня 2012 року відступив право вимоги
ОСОБА_1

До вищезазначених договорів
купівлі-продажу майнових прав 29
жовтня 2010 року були укладені додаткові
угоди, відповідно до яких п. 1.3 цих
договорів викладено в іншій редакції
та визначено вимоги, яким повинен
відповідати об'єкти нерухомості щодо
планування та оздоблення квартири на
момент укладення основного договору
купівлі-продажу об'єкту нерухомості
відповідно до існуючої проектної
документації.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 06 грудня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 20 лютого 2013 року, визнано за ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано КП «Ірпінське бюро
технічної інвентаризації»
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру за вказаною
адресою. Даним рішенням встановлено
факт повної сплати позивачем вартості
майнових прав на квартиру.

Будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію
16 вересня 2011 року.

18 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ТОВ «ЖЕК
«Коцюбинський» складено дефектний акт
на підставі візуального обміру та
оцінки на усунення недоліків квартири,
який було затверджено генеральним
директором ТОВ «Аверс-Сіті» та
фінансовим директором.

Того ж дня між сторонами було складено
акт приймання-передачі квартири, в
якому зазначено про невідповідність
технічного стану квартири умовам
договору.

22 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Будівельна компанія
«Партнер-Інвест-Т» укладено договір №45
щодо фахового обстеження жилого
приміщення та визначення кошторисної
вартості усунення виявлених недоліків,
за яким позивач сплатила 800 грн
загальної вартості виконаних робіт.

13 червня 2013 року ОСОБА_1 направила
відповідачу вимогу про безоплатне
усунення виявлених недоліків квартири
протягом 14 днів.

12 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТК
«Стандарт» укладено договір №12/07,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язався виконати роботи по
усуненню недоліків, визначених
дефектним актом, ціна робіт за цим
договором визначена кошторисом й
складає 90 092 грн 11 коп.

16 липня 2013 року ОСОБА_1 направлена ТОВ
«Аверс-Сіті» претензія про
перерахування пені в розмірі 2 569 877 грн
28 коп., неустойки в сумі 150 702 грн 68 коп.
та вартості усунення недоліків товару
(нерухомого майна) 90 092 грн 11 коп.

26 вересня 2013 року ТОВ «Аверс-Сіті»
направило ОСОБА_1 повідомлення, у якому
зазначено, що станом на 2013 рік
товариство не визнає зміст дефектного
акта на квартиру АДРЕСА_1, підписаного
попереднім керівництвом та не
погоджується з даними визначеними у
ньому.

Обґрунтовуючи позов, позивач
посилалася на вимоги Закону України
«Про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» визначено, що
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, у результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект.

Згідно з ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
інвестиційною діяльністю є сукупність
практичних дій громадян, юридичних
осіб і держави щодо реалізації
інвестицій.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони у справі уклали між собою
договори купівлі-продажу майнових
прав, а, відтак, стали учасниками
інвестиційного процесу й виниклі між
ними правовідносини регулюються
спеціальним законом −? Законом України
«Про інвестиційну діяльність», який
встановлює загальні принципи, правові
та організаційні засади залучення
коштів фізичних і юридичних осіб в
інвестиційну діяльність.

При цьому Закон України «Про захист
прав споживачів» регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Отже, Закон України «Про захист прав
споживачів» до спірних правовідносин
застосовується лише в частині, не
врегульованій спеціальним законом -
Законом України «Про інвестиційну
діяльність».

За правилами ч. 1 ст. 875 ЦК України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Таким чином, апеляційний суд не
врахував, що предметом договорів,
укладених 25 жовтня 2010 року між ТОВ
«Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 є надання послуг
з будівництва, а не придбання товару, й
при вирішенні питання про усунення
недоліків нежитлових приміщень та
відповідальності за несвоєчасне
усунення цих недоліків, безпідставно
застосував положення Закону України
«Про захист прав споживачів».

Наведене свідчить про те, що
апеляційний суд у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин та нормою, яка підлягає
застосуванню та, не звернувши уваги на
вищенаведені вимоги закону та умови
договорів від 25 жовтня 2010 року й не
визначився з тим, чи визначені у них
умови відносно вимог якості жилих
приміщень, чи вони мають відповідати
Державним будівельним нормам та
правилам України, дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
стягнення на користь позивача
неустойки в розмірі 111 044 грн 80 коп.

Натомість, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, суд першої інстанції, вірно
визначивши характер спірних
правовідносин та правову норму, що
підлягає застосуванню, дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку щодо наявності правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_1 лише вартості витрат на
проведення будівельних робіт по
усуненню недоліків квартири у розмірі
90 092 грн 11 коп., які виявлені під час
огляду квартири та зафіксовані
дефектним актом, та відсутності таких
підстав для задоволення позову в
частині стягнення неустойки.

Безпідставно змінивши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції у частині вимог про
стягнення неустойки, апеляційний суд
припустився помилки в застосуванні
процесуального та матеріального
закону.

Разом з тим, висновок суду про
стягнення на користь позивача 800 грн на
відшкодування витрат на оціночні
послуги є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, погодитись з
ухваленим судом апеляційної інстанції
рішенням у повному обсязі неможливо, й
воно в частині вирішення вимог про
стягнення неустойки підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
ст. 339 ЦПК України із залишенням в силі в
частині стягнення суми витрат на
оціночні послуги, з підстав ст. 337 ЦПК
України.

Підлягає залишенню в силі й рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення вимог про вартості витрат на
проведення будівельних робіт по
усуненню недоліків квартири та відмови
у стягненні неустойки, яке ухвалено
згідно із законом, й було помилково
змінено.

Керуючись ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 04 березня 2014 року в частині
вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення
неустойки скасувати.

Залишивши в силі рішення цього суду в
частині вирішення вимог про
відшкодування витрат на оціночні
послуги, а також рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 14
листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.П.
Гончар

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

В.О. Савченко