АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6052/2014р.
Головуючий 1 інстанції Міндарьова М.Ю.
Справа № 646/432/14-ц
Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: визнання права власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Коваленко І.П.,
Довгаль А.П.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 18
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності, встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання права власності, встановлення
факту проживання однією сім'єю та зміну
черговості у спадкуванні.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що 09.09.1977 року був укладений шлюб з
ОСОБА_6 В 1976 році у них народився син -
ОСОБА_5 Для отримання патенту на
індивідуальну трудову діяльність вони
з дружиною вимушені були розірвати
свій шлюб, оскільки можливість
отримати патент мали певні категорії
громадян, в тому числі і самотні матері.
Розірвання шлюбу носило фіктивний
характер, з часу розірвання шлюбу вони
з дружиною продовжували проживати
разом, вести спільне господарство, мали
спільний бюджет. В 1986 році у них
народилася донька - ОСОБА_3 30.03.1987 року
вони з дружиною придбали спірний
будинок за адресою: АДРЕСА_1, право
власності було оформлено на ОСОБА_6

ОСОБА_6 померла в 2013 році, діти
намагаються його вигнати з будинку, а
будинок продати.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідачів та
відповідачі в судовому засіданні проти
позову заперечували.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 18 червня 2014 року
позов задоволено частково. Встановлено
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з
ОСОБА_6 починаючи з 29.06.1982 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у позові. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що при
ухваленні рішення суд не застосував до
правовідносин жодної норми
матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши пояснення осіб, що
з'явилися, доповідь судді апеляційного
суду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
встановлюючи факт проживання однією
сім'єю з ОСОБА_6 та визнаючи за
позивачем право власності на частину
спірного житлового будинку суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 після розірвання шлюбу мешкали
разом і спірний житловий будинок
придбали за спільні кошти.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Встановлено, що 09.09.1977 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, актовий
запис 1426; 29.06.1982 року даний шлюб було
розірвано, актовий запис 469 ( а.с. 10 - 11 ).

Житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу від 30.03.1987
року належить ОСОБА_6 ( а.с. 13 - 14 ).

Відповідно до ст. 2 КпШС УРСР, цей Кодекс
встановлює порядок і умови одруження,
регулює особисті і майнові відносини,
які виникають в сім'ї між подружжям, між
батьками і дітьми, між іншими членами
сім'ї, відносини, які виникають у
зв'язку з усиновленням, опікою та
піклуванням, прийняттям дітей на
виховання, порядок і умови припинення
шлюбу, порядок реєстрації актів
громадянського стану. Згідно ч.2, 3 ст.13
КпШС УРСР права і обов'язки подружжя
породжує лише шлюб, укладений у
державних органах реєстрації актів
громадянського стану. Час виникнення
прав і обов'язків подружжя
визначається моментом реєстрації
шлюбу в органах реєстрації актів
громадянського стану.

Спірна квартира придбана 30 березня 1987
року, тобто до введення у дію Сімейного
кодексу України (1 січня 2004 року) і
Цивільного кодексу України та у період
дії Кодексу України про шлюб та сім`ю і
Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР спільною
сумісною власністю є майно подружжя
придбане ними за час шлюбу.

Разом з тим, ст. 112 ЦК УРСР було
передбачено, що майно може належати на
праві спільної сумісної власності двом
або кільком громадянам.

Тільки з 1 січня 2004 року за положеннями
ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю але не
перебувають у шлюбі між собою, майно
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними і на зазначене майно поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Отже на час придбання спірного будинку
у березні 1987 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не
могло виникнути права спільної
сумісною власності з підстав
находження у фактичних шлюбних
правовідносинах та проживання однією
сім`єю, оскільки такі права діючим на
той час законодавством передбачено не
було.

Особа, яка вважає, що власник майна
придбав або зберіг, або покращив майно
за його рахунок, за умови доведення
такого факту має право лише на
компенсацію вкладених у таке майно
коштів.

15.07.2013 року ОСОБА_6 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу Алексєєвою Л.В. за №1743, яким все
своє майно заповіла ОСОБА_3 ( а.с. 61 - 62 ).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с. 9
).

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла, до інших осіб.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини (смерті
спадкодавця) і не припинилися
внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК
України).

Згідно з ст. 1259 ЦК України, черговість
одержання права на спадкування може
бути змінена тільки між спадкоємцями
за законом.

За таких обставин, є всі підстави
для скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 18
червня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності, встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді