АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
додаткове рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року у справі за позовом МІП МЕТРО Груп
Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко до
Державної служби інтелектуальної
власності України, ОСОБА_1 про визнання
недійсним свідоцтва України на
торговельну марку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 13.05.2013 р.
позов МІП МЕТРО Груп Інтелектуал
Проперти Гмбх енд Ко до Державної
служби інтелектуальної власності
України про визнання недійсним
свідоцтва України на торговельну марку
задоволено.

Визнано недійсним повністю
свідоцтва України №118514 від 25.02.2010 року
на знак для товарів і послуг «METRO-WIFI»,
зареєстроване на ім'я ОСОБА_1

Зобов'язано Державну службу
інтелектуальної власності України
внести зміни до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг стосовно визнання недійсним
свідоцтва України №118514 від 25.02.2010 року,
та здійснити про це публікацію в
офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по оплаті
судового збору в сумі 107,30 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
03.09.2013 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилено, а рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 13.05.2013
залишено без змін.

13 лютого 2014 року представник МІП МЕТРО
Груп Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко
звернувся до суду з заявою про
ухвалення у справі додаткового рішення
про стягнення з ОСОБА_1 витрат,
понесених позивачем на проведення
судової експертизи у розмірі 12 000,00 грн.,
посилаючись на те, що рішенням від
13.05.2013 р. питання про розподіл даних
витрат не було вирішено.

Додатковим рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 15.05.2014 р.
стягнуто з ОСОБА_1 на користь МІП МЕТРО
Груп Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко
витрати пов'язані із проведенням
судової експертизи у розмірі 12 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
скасувати додаткове рішення,
посилаючись на те, що

Справа № 2609/28601/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/12464/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Лазаренко
В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.

суд допустив порушення норм
процесуального права та роз'яснення,
викладене у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі», ухваливши додаткове рішення
під головуванням судді Лазаренко В.В.,
тоді як таке рішення міг ухвалювати
лише той склад суду, який ухвалював
рішення у справі - під головуванням
судді Оксюти Т.Г.

Крім того вказував на те, що суд
неправомірно звільнив від сплати
судових витрат другого відповідача -
Державну службу інтелектуальної
власності України.

В судовому засіданні ОСОБА_1
просив задовольнити апеляційну скаргу
з наведених у ній підстав.

Представник Державної служби
інтелектуальної власності України
просив апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Представник МІП МЕТРО Груп
Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи був
повідомлений.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість додаткового рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі
ухвалити додаткове рішення, якщо судом
не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи убачається,
що з заявою про ухвалення додаткового
рішення представник МІП МЕТРО Груп
Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко
звернувся до Солом'янського районного
суду м. Києва 12.02.2014 р.

Відповідно до відповіді голови
Солом'янського районного суду м. Києва,
що надійшла на запит апеляційного суду
від 01.10.2014 р. суддя Солом'янського
районного суду м. Києва Оксюта Т.Г.
перебував у відпустці, додатковій
відпустці та був відсутній на роботі у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
в період з 14.10.2013 р. по 18.02.2014 р.

З метою недопущення порушення
строків розгляду заяви про ухвалення
додаткового рішення, справа в порядку
ст.11-1 ЦПК України була розподілена
судді Лазаренко В.В.

За змістом ч.2 та ч. 3 ст.11-1 ЦПК
України позовні заяви, скарги, подання
та інші передбачені законом
процесуальні документи, що подаються
до суду і можуть бути предметом
судового розгляду, у порядку їх
надходження підлягають обов'язковій
реєстрації в автоматизованій системі
документообігу суду. Визначення судді
або колегії суддів для розгляду
конкретної справи здійснюється
автоматизованою системою
документообігу суду під час реєстрації
відповідних документів за принципом
вірогідності, який ураховує кількість
справ, що перебувають у провадженні
суддів, заборону брати участь у
перегляді рішення для судді, який брав
участь в ухваленні судового рішення,
про перегляд якого ставиться питання,
перебування судді у відпустці, на
лікарняному, у відрядженні та
закінчення терміну повноважень.

Відповідно до п.3.1.11 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України від 26.11.2010 р. №30 судові
справи, що залишитися нерозглянутими
суддею у разі припинення його
повноважень щодо здійснення
правосуддя, звільнення його з посади
судді або перебування у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, тимчасової
непрацездатності головуючого судді
(судді доповідача), а також настання
інших обставин, які унеможливлюють
його участь у розгляді даних справ, і
може мати наслідком порушення строку
розгляду справ, передбаченого
відповідним процесуальним законом,
можуть бути розподілені між суддями
повторно відповідно до цього
Положення.

Таким чином доводи апеляційної
скарги про порушення судом першої
інстанції вимог процесуального закону
щодо порядку розгляду заяви про
ухвалення додаткового рішення є
безпідставними.

Витрати на проведення експертиз
є одним із видів, пов'язаних з розглядом
судової справи, що відносяться до
судових витрат.

При ухваленні рішення від 13.05.2013
р., судом не було вирішено питання про
розподіл витрат на проведення
експертизи у розмірі 12000,00 грн., що були
понесені позивачем.

Задовольняючи заяву
представника МІП МЕТРО Груп
Інтелектуал Проперти Гмбх енд Ко про
стягнення зазначеної суми з
відповідача ОСОБА_1, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
позовні вимоги МІП МЕТРО
ГрупІнтелектуал Проперти Гмбх енд Ко
про визнання недійсним повністю
свідоцтва України №118514 від 25.02.2010 року
на знак для товарів і послуг «METRO-WIFI»,
зареєстроване на ім'я ОСОБА_1
задоволено, а тому саме з цього
відповідача мають бути стягнуті
витрати позивача на проведення
експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд порушення вимог ч.1 ст.88 ЦПК
України звільнив Державну службу
інтелектуальної власності України від
обов'язку відшкодування судових витрат
є безпідставними, оскільки Державна
служба інтелектуальної власності
України відповідно до покладених на
неї повноважень, не відслідковує
порушення прав власників свідоцтв
України на знак для товарів послуг.

Оскільки в судовому засіданні
судом не було встановлено будь-яких
порушень Державною службою
інтелектуальної власності України,
передбаченого законом порядку видачі
свідоцтва на знак для товарів і послуг
України №118514 від 25.02.2010 року, суд
правильно не покладав на цього
відповідача обов'язок по відшкодуванню
витрат на проведення судової
експертизи.

Згідно ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Ураховуючи, що судом першої
інстанції не було допущено порушень
процесуального закону, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
додаткове рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Головуючий:
Судді: